OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Txagra de coroneta negra

La txagra de coroneta negra (Tchagra senegalus) és una espècie d'ocell membre de la família Malaconotidae que es distribueix per la Península Aràbiga i la major part d'Àfrica en àrees de matoll, boscos dispersos i cultius.

## Identificació

Inconfusible mesura 19-22 cm de longitud, cua llarga, cos grisenc excepte les ales vermelloses i el cap negre amb una ampla llista supraciliar blanca.

## Comportament

Les ocells posen dos o tres ous intensament clapejats en un niu en copa en un arbust. Tots dos membres de la parella incuben, però sobretot la femella, durant 12-15 dies. Els pollastres volen després de dues setmanes en el niu.
Cacen insectes i petits vertebrats des d'un penjador en un arbust o arbre.

## Referències

* ↑ «Txagra de coroneta negra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2021(català)
* Barlow, Wacher and Disley, Birds of The Gambia, ISBN 1-873403-32-1
* Sinclair, Hoquei and Tarboton, SASOL Birds of Southern Africa, ISBN 1-86872-721-1
* Tony Harris and Kim Franklin, Shrikes & Bush Shrikes (Christopher Helm, 2000) ISBN 0-691-07036-9
# Txagra de coroneta bruna

La txagra de coroneta bruna (Tchagra australis) és un ocell de la família dels malaconòtids (Malaconotidae).

## Hàbitat i distribució

Habita sabanes i zones amb arbusts i matolls de la zona afrotròpica, a Guinea i sud de Mali, Sierra Leone, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, Togo, Benín, Nigèria i sud del Camerun, República Centreafricana, el Gabon, República del Congo, nord i nord-est de la República Democràtica del Congo i Sudan del Sud, Ruanda, Burundi, Uganda, centre i sud-est de Kenya, Tanzània, Malawi, cap al sud fins Angola, centre de Namíbia i sud de Botswana, Moçambic i nord de Sud-àfrica, sud isud-est de Zàmbia, nord i centre d'Angola, nord-oest de Zimbabwe i nord-oest de Zàmbia.

## Referències

* ↑ «Txagra de coroneta bruna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Txahar Aymak

Txahar aymak o simplement aymak és una confederació tribal de l'Afganistan. El seu nombre podria ser d'un milió de persones si bé manquen les estadístiques. Es creu que la confederació es va formar vers el segle xviii, durant el període dels durrani, amb tribus autòctones del país i amb els hazares mongols oposats als turcmans. La formen quatre tribus: els jamaixidi, els hazares (grup taymuri), els ferozkohi i els taymani.

## Bibliografia

* G. Jarring, On the distribution of Turk tribes in Afghanistan, 1939
* Islamic Peoples of the Soviet Union. Escrit per Shirin Akiner
# Udàtxnoie (Astracan)

* Per a altres significats, vegeu «Udàtxnoie».
Udàtxnoie (en rus: Удачное) és un poble de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 681 habitants.

## Referències

* ↑ «Карты Генштаба L-38 (Б) 1:100000. Астраханская область и Калмыкия». Arxivat de l'original el 2016-10-03. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Akhtubinka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2019-02-24. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Регионы России → Астраханская обл. → Харабалинский р-н → Ахтубинка с.». Arxivat de l'original el 2015-03-24. [Consulta: 10 setembre 2020].
# Un policia desapareix

Un policia desapareix (originalment en francès, Selon la police) és una pel·lícula de drama criminal francesa del 2022 dirigida per Frédéric Videau. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

La pel·lícula mostra les històries compartides de sis agents d'una comissaria de Tolosa i de la policia fronterera, explicades el mateix dia, després de la visita del ministre de l'Interior.

## Repartiment

* Patrick d'Assumçao: Ping-Pong
* Laetitia Casta: Delphine
* Simon Abkarian: Tristan
* Alban Lenoir: Drago
* Sofia Lesaffre: Zineb
* Émile Berling: Joël
* Jean-François Stévenin: el pare d'en Draco i en Joel
* Anne-Cécile Moh: membre del grup
* Adrien Guitton: membre del grup
* Idir Azougli: Fouad
* Corentin Fila: un policia
* Agathe Bonitzer: una policia
* Mathieu Lucci: un policia
* Luàna Bajrami: la nena embarassada
* Éric Collado: un policia

## Referències

* ↑ «Un policia desapareix». FilminCAT. [Consulta: 26 juliol 2022].
* ↑ «Selon la police - Allociné» (en francès). [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Un policia desapareix». Goita què fan ara. [Consulta: 26 juliol 2022].
* ↑ «« Les Poings desserrés », « A nos enfants », « Maigret »… Les films à l'affiche cette semaine» (en francès). Le Monde.fr, 23-02-2022.
# Visalibons

Visalibons és un poble catalanoparlant de la comarca aragonesa de la Ribagorça, a la Franja de Ponent. Pertany al municipi de Tor-la-ribera. Està situat prop del riu Isàvena, al SE del massís del Turbó.
Durant el segle xix depengué de l'antic terme de Vilacarle, el qual es deia Vilacarle i Santanulla.
L'església està dedicada a Santa Maria.
En el cens de l'any 1554 apareixen 10 cases. L'any 1980 havia 27 habitants; en 1991, 7; l'any 2006 tenia 16 habitants i actualment 14.

## Ermita de Sant Sadurní

Prop del poble de Visalibons, a 1.163 metres d'altitud, trobem l'ermita de Sant Sadurní. Va ser restaurada pel Govern d'Aragó entre els anys 1992 i 1995.

## Vegeu també

* Vall de l'Isàvena
* El Turbó

## Referències

* 1 2 «Visalibons». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Visalibons». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Visalibons». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Historia del Condado de Ribagorza». Arxivat de l'original el 2017-10-26. [Consulta: 18 octubre 2015].
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Visalibons». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 17 octubre 2015].
* ↑ «Ajuntament de Tor-la-ribera, Població de Visalibons». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 17 octubre 2015].
* ↑ Govern d'Aragó, Restauració de Sant Sadurní
# Visaginas

Visaginas ( escoltar (?·pàg.)) és una ciutat al nord-est de Lituània del comtat d'Utena, situada a prop de llac més gran del país, el Drūkšiai. Els seus límits administratius es troben en curs de definició. La via ferroviària Vílnius - Daugavpils discorre al costat de la ciutat i proporciona una comunicació pràctica entre Vílnius i Daugavpils. Les autopistes connecten la ciutat amb la resta de ciutats de la república. El turisme és actualment un gran potencial econòmic d'aquesta àrea. A l'est s'hi troba la Central nuclear d'Ignalina.

## Referències

* ↑ «Visaginas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ventura Díaz Arrey

Ventura Díaz Arrey (Santander, 26 d'agost de 1937) és un ciclista espanyol, ja retirat, que fou professional entre 1961 i 1977. Combinà la carretera amb el ciclocròs. El 1960, com a ciclista amateur, va prendre part als Jocs Olímpics d'Estiu de Roma. En el seu palmarès destaquen la general de la Volta a Llevant de 1970 i diverses etapes de curses d'una setmana, com ara la Volta a Catalunya o la Volta al País Basc. El 2021 va rebre la medalla d'honor de Santa Cruz de Bezana.

## Palmarès

* 1961
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1964
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 1965
** 1r a Burgos
* 1970
** 1r a la Volta a Llevant
** 1r a la Vuelta a los Valles Mineros i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa del Midi Libre
* 1971
** Vencedor de la classificació de la muntanya a la Volta al País Basc
* 1973
** Vencedor d'una etapa de la Volta a La Rioja
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Segòvia
* 1975
** 1r a la Clàssica als Ports
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Euskadi

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1962. Abandona (10a etapa)
* 1964. 21è de la classificació general
* 1965. 23è de la classificació general
* 1967. 43è de la classificació general
* 1968. 15è de la classificació general
* 1969. 13è de la classificació general
* 1970. 12è de la classificació general
* 1971. 18è de la classificació general
* 1972. 14è de la classificació general
* 1973. 20è de la classificació general
* 1974. 9è de la classificació general
* 1975. 19è de la classificació general
* 1976. 21è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1967. 41è de la classificació general
* 1971. 33è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1976. 38è de la classificació general

## Referències

* ↑ «DÍAZ ARREY Ventura». [Consulta: 20 novembre 2022].
* ↑ «Olympedia – Ventura Díaz». [Consulta: 20 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Ventura DIAZ ARREY» (en italià). [Consulta: 20 novembre 2022].
* ↑ Cantabria, ALERTA El Diario de. «Ventura Díaz recibirá hoy la Medalla de Honor al Mérito Deportivo» (en castellà). [Consulta: 20 novembre 2022].
* ↑ eldiariocantabria.es. «Ventura Díaz recibe la Medalla de Honor al Mérito Deportivo en la meta de La Vuelta» (en castellà). [Consulta: 20 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Ventura Díaz a sitiodeciclismo.net
# Verona (desambiguació)

«Verona» té aquests significats:
* Toponímia:
** Verona, ciutat del Vèneto a Itàlia, capital de la província de Verona
** Verona (Dakota del Nord)
** Verona (Droma)
** Verona (Illinois)
** Verona (Missouri)
** Verona (Mississipi)
** Verona (Nova Jersey)
** Verona (Ohio)
** Verona (Virgínia)
** Verona (Wisconsin)
** Verona Island població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA).
** Marca de Verona, jurisdicció feudal creada el segle IX sota domini franc a la regió de Verona, Itàlia
** Província de Verona, part de la regió del Vèneto dins Itàlia
* Entitats:
** Associazione Calcio ChievoVerona, club de futbol de la ciutat de Verona (Itàlia).
** Hellas Verona Football Club, club de futbol de la ciutat de Verona (Itàlia).
* Miscel·lània:
** Congrés de Verona, reunió celebrada a Verona el 1822 de la Santa Aliança
** Els dos gentilhomes de Verona, comèdia de William Shakespeare
** Batalla de Verona, enfrontament entre els visigots d'Alaric I i una força de l'Imperi Romà (juny del 403)
** Festival de Verona, festival d'òpera que té lloc cada estiu a l'amfiteatre romà de Verona, Itàlia
# Una chica y un señor

Una chica y un señor és una pel·lícula espanyola de comèdia romàntica amb tints eròtics del 1974 escrita i dirigida per Pedro Masó i protagonitzada per Ornella Muti, qui aleshores tenia 18 anys i era la segona pel·lícula que rodava a Espanya. A l'anterior, Experiencia prematrimonial (1972), dirigida també per Masó, interpretava una noia precoç a la recerca de l'amor lliure amb els seus companys hippies.

## Sinopsi

Caridad és una cantant madrilenya recentment major d'edat que vol ser independent i somia amb èxit com a cantant. Actua a clubs madrilenys amb el pseudònim d'Arianna, té una veu preciosa i és festejada per joves de la mateixa edat, amb qui transmet les experiències adequades a la seva edat.
Un dia una cosa li trastoca la vida: l'atzar de reunir-se amb l'advocat Mario, un home molt més madur que ella, amb més de 40 anys; però és ric, important, guapo i amable. Des de l'altura de la seva experiència, també podria donar-li l'impuls que busca en la seva carrera per convertir-se en una cantant d'èxit.
La noia es relaciona sentimentalment amb l'home astut, que li amaga que està casat amb fills, teixint una forta relació sexual. Quan les veritats surten a la superfície, desconcertada fuig a Màlaga, i d'aquí sorgirà el dilema: tornar sota aquell home que la busca i la demana, o tornar als seus companys i competir al festival de Palma comptant amb les seves pròpies forces. ?

## Repartiment

* Ornella Muti ... Caridad 'Ariadna'
* Sergio Fantoni ... Mario
* Eduardo Fajardo ... Metge
* Emilio Gutiérrez Caba ... Carlos
* Didi Sherman ... Charo
* Luis Varela… Vicente Guerrero
* Helga Liné... Dona del metge
* Pastor Serrador ... Roldán
* Queta Claver ... Dona assistent a la gala
* Rafael Navarro ... Ochoa
* Antonio Mayans ... Amic d'Ariadna
* Manuel Alexandre ... Agustín

## Premis

Pedro Masó va rebre el premi al millor director als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1973.

## Referències

* ↑ Una chica y un señor, abc.es
* ↑ Una chica y un señor a sensacine.com
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 245-248

## Enllaços externs

* Fragments de la pel·lícula a YouTube
# Nikos Limberópulos

Nikos Limberópulos (Filiatra, 4 d'agost de 1975) és un antic futbolista grec retirat, que va jugar com a davanter. És famós pel seu xut de punt a porteria, els seus instints innats en joc i les seves habilitats tècniques d'atac. Liberopoulos és un jugador únic en el futbol nacional grec, ja que és igualment adorat pels aficionats tant de l'AEK d'Atenes com del Panathinaikos. És l'únic jugador que es troba entre els deu primers golejadors de tots els temps d'aquests dos equips. De fet, després de set temporades al Panathinaikos, Liberopoulos va marcar 103 gols. El 10 de maig de 2012, va assolir una fita de 100 gols per a l'AEK Atenes després d'un doblet contra l'Atromitos, convertint-lo en l'únic jugador de la història que va marcar cent gols per als dos clubs de l'Atenes. El 8 de setembre de 2017, es va convertir en el director tècnic de l'AEK.

## Notes

* ↑ això contradiu les dades tabulades a continuació, que donen 101 gols per a l'AEK Atenes i 87 gols per al Panathinaikos. Aquest últim també està en desacord amb les dades de la pàgina web Elite Football: 92 gols a l'AEK Atenes i 76 gols al Panathinaikos

## Referències

* ↑ «Nikos Liberopoulos». Elite Football.
* ↑ «-nikos-lymperopoulos-50990.htm?lang=en&path=463335758 Nikos Lyberopoulos contractat com a director tècnic < ANUNCIAMENTS».
Nikos Limberópulos - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Grècia – Eurocopa 2008
1 Nikopolidis •
2 Sitaridis •
3 Patsatzoglu •
4 Spirópulos •
5 Del·las •
6 Bassinàs •
7 Samaràs •
8 Iannakópulos •
9 Kharisteas •
10 Karangunis •
11 Vyntra •
12 Khalkiàs •
13 Tzorvas •
14 Salpinguidis •
15 Torosidis •
16 Kirgiakos •
17 Guekas •
18 Gumas •
19 Antzas •
20 Amanatidis •
21 Katsuranis •
22 Tziolis •
23 Limberópulos •
Entrenador: Rehhagel
Selecció de futbol de Grècia – Eurocopa 2012
1 Khalkiàs •
2 Maniatis •
3 Tzavel·las •
4 Malezàs •
5 K. Papadópulos •
6 Makos •
7 Samaràs •
8 A. Papadopoulos •
9 Limberópulos •
10 Karangunis •
11 Mitroglou •
12 Tzorvas •
13 Sifakis •
14 Salpinguidis •
15 Torosidis •
16 Fotakis •
17 Guekas •
18 Ninis •
19 Papastathópulos •
20 Holebas •
21 Katsuranis •
22 Fortounis •
23 Fetfatzidis •
Entrenador: Santos :
# Aarón Martín Caricol

Aarón Martín Caricol (Montmeló, 22 d'abril de 1997) és un futbolista professional català que juga com a lateral esquerre al 1. FSV Mainz 05.

## Carrera de club

Martín va ingressar al planter del RCD Espanyol el 2005. El 29 de març de 2015, encara en edat júnior, va debutar com a sènior amb el RCD Espanyol B jugant com a titular, en un partit de Segona Divisió B que es perdé per 0–1 a fora contra el Gimnàstic de Tarragona.
El 16 de gener de 2016, Martín va marcar el seu primer gol com a sènior, el primer d'una victòria per 2–0 a casa contra el CF Reus Deportiu. El 13 de juny, després d'haver estat titular indiscutible durant la temporada, va renovar el seu contracte fins al 2020.
El 2 d'octubre de 2016, Martín va debutar amb el primer equip – i a La Liga – entrant a la segona part com a substitut de Diego Reyes en un empat 0–0 a casa contra el Vila-real CF. El següent 28 de gener va ampliar el seu contracte amb el club fins al 2022, i fou definitivament ascendit al primer equip tres dies més tard.

### Mainz 05

El 6 d'agost de 2018, Aarón va marxar cedit per un any al 1. FSV Mainz 05 per la temporada 2018–19 de la Bundesliga. Va debutar a la Bundesliga el 26 d'agost, en una derrota per 1–0 a casa contra el VfB Stuttgart en un partit en què va jugar els 90 minuts.
El 5 de novembre de 2018, Martín va signar contracte definitiu amb el club alemany.

## Internacional

El 28 de desembre de 2016, Martín va debutar amb la selecció de futbol de Catalunya, jugant com a titular en un empat 3–3 contra Tunísia (derrota per 2–4 als penals).

## Referències

* ↑ «El ímpetu del Espanyol B no es suficiente para frenar al Nàstic» (en castellà). Vavel, 29-03-2015. [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «Un gran Espanyol B se impone a un Reus que llegó coliderando la tabla» (en castellà). Diario La Grada, 16-01-2016. Arxivat de l'original el 23 d'octubre 2016. [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «Aarón Martín renueva hasta 2020» (en castellà). RCD Espanyol, 13-06-2016. [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «Pacto de no agresión en Cornellá-El Prat» (en castellà). Marca, 02-10-2016. [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «El Espanyol renueva a Aaron hasta 2022» (en castellà). Mundo Deportivo, 28-01-2017. [Consulta: 20 març 2017].
* ↑ «Aarón, con ficha del primer equipo» (en castellà). RCD Espanyol, 31-01-2017. [Consulta: 20 març 2017].
* ↑ «Aarón Martín auf Leihbasis nach Mainz» (en alemany). 1. FSV Mainz 05, 06-08-2018. Arxivat de l'original el 6 d'agost 2018. [Consulta: 6 agost 2018].
* ↑ «Mainz schlägt Stuttgart, weil Badstuber stolpert» (en alemany). Der Spiegel, 26-08-2018 [Consulta: 21 juny 2019].
* ↑ ; McTear, Euan «Mainz announce the permanent signing of Aaron». Marca, 05-11-2018 [Consulta: 23 abril 2019].
* ↑ «Catalonia impress before going down to Tunisia after penalty shootout». Sport, 28-12-2016. [Consulta: 15 agost 2017].

## Enllaços externs

* Aarón Martín Caricol a BDFutbol
* Aarón Martín Caricol, Fitxa a Soccerway
# Politique étrangère

Politique étrangère (Política estrangera) és una revista francesa dedicada a l'anàlisi de les relacions internacionals. Fou creada pel Centre d'Estudis de Política Estrangera el 1936. L'Institut Francès de Relacions Internacionals (IFRI) la refundà el 1979.
Obert als debats mundials, "Politique étrangère" és el primer distribuïdor d'anàlisi francesa per a països estrangers, i també és una referència per a acadèmics, líders d'opinió i membres de la societat civil. El seu objectiu és posar en relleu tots els elements clau sobre les relacions internacionals i oferir anàlisis profundes del context internacional actual.
Cada edició ofereix almenys dos expedients sobre un succés o aspecte de debat internacional així com diversos articles sobre problemes emergents. Étrangère Politique també posa gran interès en les últimes publicacions franceses i estrangeres que s'ocupen de les relacions internacionals.
Podem esmentar Raymond Aron, André Beaufre, Jacques Berque, Henry Kissinger, Claude Lévi-Strauss, Louis Massignon i també Jean-Paul Sartre, entre els autors que van escriure articles per Politique étrangère.

## Redacció

* Director: Thierry de Montbrial
* Redactor en cap: Dominique David
* Redactor adjunt: Marc Hecker
* Redacció: Denis Bauchard, Bernard Cazes, Etienne de Durand, Thomas Gomart, Jolyon Howorth, Ethan Kapstein, Jean Klein, Jacques Mistral, Khadija Mohsen-Finan, Dominique Moïsi, Philippe Moreau Defarges, Eliane Mossé, Françoise Nicolas, Valérie Niquet, Hans Stark.
* Comitè científic: Thierry de Montbrial, Hélène Carrère d'Encausse, Jean-Claude Casanova, Dominique Chevallier, Gérard Conac, Jean-Luc Domenach, Jean-Marie Guéhenno, François Heisbourg, Jacques Lesourne, Jean-Pierre Rioux, Pierre Rosanvallon, Olivier Roy, Jacques Rupnik, Georges-Henri Soutou, Maurice Vaïsse, Alain Vernay.

## Enllaços externs

* Institut français des relations internationales (fr)
# El nas de Napoleó transformat en una dona encinta que passeja la seva ombra malenconiosa entre ruïnes originals

El nas de Napoleó transformat en una dona encinta que passeja la seva ombra malenconiosa entre ruïnes originals és una obra de Salvador Dalí realitzada el 1945 que es conserva actualment al Teatre Museu Dalí de Figueres.

## Història

Aquesta obra es presenta en societat en la primera exposició individual de Dalí a la Bignou Gallery de Nova York el 1945. Tal com el pintor explica en el catàleg, l'obra es pinta en tres setmanes, hi treballa dues hores diàries, i afegeix que el títol explica totalment el quadre. Es tracta d'un oli meticulosament pintat, absolutament estructurat amb geometries perfectes. Pintura exuberant, escenogràfica, plena de matisos i referents iconogràfics: el bust de Napoleó, doble imatge, crosses, el sempitern paisatge seu, el de l'Empordà… i amb clara al·lusió a l'arquitectura modernista, les formes toves i Gaudí –el gran edifici central podria al·ludir al cèlebre edifici de La Pedrera a Barcelona‐. Cal destacar el personatge‐fetitxe de Napoleó, que li agradava recrear i recordar pel sentit de triomf, autoritat i creació.

## Referències

* ↑ Media Dalí, Exposició Obres de Salvador Dalí a Xangai. Dossier. Novembre 2015. pàgina 6
# Totalán

Totalán és un municipi d'Andalusia, a la província de Màlaga. És a 22 kilòmetres de Màlaga i a 533 kilòmetres de Madrid.
El 2019 s'hi va dur a terme el rescat en un pou del cos sense vida del nen Julen Roselló.
# Aarón Padilla Gutiérrez

Aarón Padilla Gutiérrez (Ciutat de Mèxic, 10 de juliol de 1942 - Ciutat de Mèxic, 14 de juny de 2020) fou un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1966.

## Referències

* ↑ Aarón Padilla Gutiérrez a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Pont del Barranc del Bosc

El Pont del Barranc del Bosc és un pont del municipi de Castell de Mur, en territori del poble de Cellers a l'antic terme de Guàrdia de Tremp.
És a prop de l'extrem sud del terme municipal, en el Congost de Terradets, a la dreta de la Noguera Pallaresa. És el pont per on el ferrocarril de la línia Lleida - la Pobla de Segur superen el tall del barranc del Bosc en aquest indret. Al costat de llevant del pont del ferrocarril hi ha un altre pont, que acull la carretera C-13, que podria anomenar-se igual, tot i que el nom tradicional de Pont del Barranc del Bosc es refereix al del ferrocarril.
# Premi Lemelson-MIT

El premi Lemelson-MIT (en anglès: Lemelson–MIT Prize) és un guardó atorgat mitjançant el programa epònim a inventors dels Estats Units. Va ser creat l'any 1994 per l'enginyer Jerome H. Lemelson i és finançat per la Fundació Lemelson i administrat a través de l'Escola d'Enginyeria de l'Institut Tecnològic de Massachusetts (MIT). El guanyador rep 500.000 dòlars, cosa que fa que sigui el premi en metàl·lic més gran per a la invenció dels EUA.
El Premi Lemelson-MIT a la Innovació Global de 100.000 dòlars (que es deia anteriorment Premi a la Sostenibilitat) es va atorgar per darrera vegada el 2013. El Premi a la Innovació Global va substituir el Premi Lemelson-MIT a l'èxit de tota una vida (The Lifetime Achievement Award) de 100.000 dòlars, que es va atorgar entre 1995 i 2006. Recmpensava persones destacades, reconegudes pel seu esperit pioner i inventivitat que al llarg de les seves carreres han millorat la societat i inspirat els altres.
El Programa Lemelson-MIT també atorga premis d'invenció per a estudiants universitaris que s'anomenen Premi Estudiant Lemelson-MIT.

## Llista de guanyadors
### 2019

* Cody Friesen (Premi Lemelson–MIT)

### 2018

* Luis von Ahn (Premi Lemelson–MIT)

### 2017

* Feng Zhang (Premi Lemelson–MIT)

### 2016

* Ramesh Raskar (Premi Lemelson–MIT)

### 2015

* Jay Whitacre (Premi Lemelson–MIT)

### 2014

* Sangeeta N. Bhatia (Premi Lemelson–MIT)

### 2013

* Angela Belcher (Premi Lemelson–MIT)
* Rebecca Richards-Kortum i Maria Oden (Premi Lemelson–MIT d'Innovació Global)

## Referències

* 1 2 3 «Award Winners». Lemelson-MIT. Arxivat de l'original el 14 de maig 2020. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ «Von Ahn Wins 2018 Lemelson-MIT Prize for Invention». Carnegie Mellon University. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ Pokharel, Krishna «India-Born MIT Scientist Wins a $500,000 Prize for Invention». .
* ↑ «Inventor Creates First Mass-Produced Low-Cost, Eco-Friendly Battery; Awarded $500,000 Lemelson-MIT Prize». Lemelson-MIT Program. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2015. [Consulta: 16 setembre 2015].
* ↑ Rob Matheson, Angela Belcher wins $500,000 Lemelson–MIT Prize, MIT News, June 4, 2013.