OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agnès de Queralt

Agnès de Queralt (segle xiii - Alguaire, Segrià, 1310) fou una priora del Monestir de Santa Maria d'Alguaire. Durant el seu govern, el cinquè des de la fundació del monestir, i en virtut d'una concòrdia atorgada a Saragossa el 21 de setembre de 1301 entre Jaume II de Catalunya i Aragó i el comte Ermengol X d'Urgell, les priores d'Alguaire passaren a comptar amb l'exercici de la jurisdicció civil i criminal i del mer i mixt imperi al nucli de la Portella.
Durant el temps que Agnès exercí el priorat, es feu patent l'estat de lluita oberta i rivalitat constant entre els vassalls de les comandes del Temple i els de les comandes de l'Hospital, que continuà després de la transmissió a aquesta última orde dels béns de la primera. Ho demostra el fet que el 1307 el rei manà a Berenguer de Jorba, veguer de Lleida i Pallars, la formació de diligències sobre els danys produïts pels homes d'Alguaire contra altres vassalls del Temple al Segrià, així com el fet que el 1308 el mateix rei feu remissió de penes als homes d'Alguaire per raó de les qüestions que havien mantingut amb els de Corbins i Gardeny, vassalls també del Temple.
Abans de la supressió de l'orde del Temple, la castellania d'Amposta, en la qual estava emparada la comunitat alguairenca, comprenia tots els establiments i territoris de l'orde de l'Hospital situats a Aragó, València, Catalunya i Mallorca. Posteriorment, havent estat units a aquesta orde tots els béns dels templers el 1317, el gran creixement territorial va fer necessari dividir l'antiga circumscripció en dos priorats, el d'Aragó-València i el de Catalunya-Mallorca-Rosselló.
Durant el govern d'Agnès de Queralt, la castellania d'Amposta, màxima autoritat directa superior al monestir, estigué a les mans de Ramon de Ribelles (1276-1300), oncle de la futura abadessa del mateix monestir Marquesa de Ribelles (1330-1348), i tot seguit de Pere de Soler (1306-1309).
La succeí com a abadessa Sibil·la de Castellvell (1310-1329).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Agnès de Queralt». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Bibliografia

* Lladonosa Pujol, Josep (1985). L'art decoratiu al Monestir de Santa Maria d'Alguaire, a través dels llibres de visites dels grans priors de Catalunya, Lleida.
* Lladonosa Pujol, Josep (2007). Història de la Vila d'Alguaire i el seu Monestir Santjoanista. Alguaire: Ajuntament d'Alguaire.
* Miret i Sans, Joaquim (1988). Noticia històrica del Monestir d'Alguayre. De la orde Sagrada y Militar del Hospital de Sant Joan de Jerusalem'. Barcelona: Tip. L'Avenç.
* Paulí Meléndez, Antoni (1951). El Real Monasterio de Ntra. Sra. de Alguaire y San Juan de Jerusalén de Barcelona. 1250-1950. Barcelona: Bartrés.
# Donato Miglio

Donato Miglio (Arona, 9 d'octubre de 1966) és un ex-pilot de trial italià. Durant les dècades del 1980 i 1990 va ser un dels competidors més destacats del Campionat del Món de trial. Entre altres victòries destacades, va guanyar el Trial de les Nacions l'any 1987 integrant l'equip estatal i va ser set vegades Campió d'Itàlia (1988, 1993-94 i 1996-99).
Un cop retirat de l'alta competició ha seguit vinculat a Beta, per a qui fa de pilot de proves i desenvolupador de models de trial, havent participat entre d'altres en la creació dels models de quatre temps.

## Palmarès

| Any | Motocicleta | C. del Món outdoor | C. del Món indoor | TDN | Campionat d'Itàlia | Títols |
| 1984 | SWM | - | - | - | | - |
| 1985 | Montesa | - | - | - | | - |
| 1986 | Garelli | 10è | - | 2n | | - |
| 1987 | Garelli | 8è | - | 1r | | 1 |
| 1988 | Fantic | 3r | - | 2n | 1r | 1 |
| 1989 | Fantic | 4t | - | 2n | | - |
| 1990 | Fantic | 3r | - | 3r | | - |
| 1991 | Aprilia | 4t | - | 4t | | - |
| 1992 | Aprilia | 8è | - | 3r | | - |
| 1993 | Gas Gas | 5è | 6è | 3r | 1r | 1 |
| 1994 | Gas Gas | 8è | 4t | 3r | 1r | 1 |
| 1995 | Gas Gas | 6è | 5è | 4t | | - |
| 1996 | Beta | 13è | 9è | - | 1r | 1 |
| 1997 | Beta | 15è | 16è | 3r | 1r | 1 |
| 1998 | Beta | - | - | 3r | 1r | 1 |
| 1999 | Beta | - | 10è | 4t | 1r | 1 |
| 2000 | Beta | - | - | 4t | | - |
| Total títols | Total títols | 0 | 0 | 1 | 7 | 8 |

### Notes

* ↑ La classificació consignada a TDN fa referència a la posició final obtinguda per l'equip estatal
* ↑ Al total de títols s'hi compten tots els campionats estatals o internacionals guanyats, incloent-hi el TDN

## Referències

* ↑ «The rider... Miglio Donato» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 15 febrer 2011].
* ↑ «Beta Rev4T 2007» (en castellà). todotrial.com, 15-11-2006. [Consulta: 18 març 2010].
* ↑ «Beta 300 cc 4-Stroke race replica released» (en anglès). betamotor.com.au, 21-05-2008. Arxivat de l'original el 27 de març 2010. [Consulta: 18 març 2010].
* ↑ «World. Miglio Donato» (PDF) (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 18 març 2010].

## Enllaços externs

* Entrada en un Blog italià sobre Donato Miglio (italià)
* Entrevista a motoverte del 2007 Arxivat 2009-05-30 a Wayback Machine. (francès)
* Vídeo de Donato Miglio amb la Beta Evo del 2009 (italià)
* Article al Web de Beta sobre la Rev 4T Arxivat 2010-02-13 a Wayback Machine. (italià)
# Millennium Estoril Open

El Torneig d'Estoril, conegut oficialment com a Millennium Estoril Open, és una competició tennística professional que es disputa sobre terra batuda al Clube de Ténis do Estoril de Cascais, prop d'Estoril, Portugal. Pertany a la categoria sèries 250 del circuit ATP masculí.
El torneig es va crear l'any 2015 en substitució del Portugal Open, que curiosament també es disputava a Estoril, però que va desaparèixer per manca de patrocinadors.

## Palmarès
### Individual masculí

| Any | Campió | Finalista | Resultat |
| 2024 | Hubert Hurkacz | Pedro Martínez | 6−3, 6−4 |
| 2023 | Casper Ruud | Miomir Kecmanovic | 6−2, 7−6(3) |
| 2022 | Sebastián Báez | Frances Tiafoe | 6−3, 6−2 |
| 2021 | Albert Ramos Viñolas | Cameron Norrie | 4−6, 6−3, 7−6(3) |
| 2020 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 |
| 2019 | Stéfanos Tsitsipàs | Pablo Cuevas | 6−3, 7−6(4) |
| 2018 | João Sousa | Frances Tiafoe | 6−4, 6−4 |
| 2017 | Pablo Carreño Busta | Gilles Müller | 6−2, 7−6(5) |
| 2016 | Nicolás Almagro | Pablo Carreño Busta | 6−7(6), 7−6(5), 6−3 |
| 2015 | Richard Gasquet | Nick Kyrgios | 6−3, 6−2 |

### Dobles masculins

| Any | Campions | Finalistes | Resultat |
| 2024 | Gonzalo Escobar Aleksandr Nedovyesov | Sadio Doumbia Fabien Reboul | 7−5, 6−2 |
| 2023 | Sander Gillé Joran Vliegen | Nikola Ćaćić Miomir Kecmanović | 6−3, 6−4 |
| 2022 | Nuno Borges Francisco Cabral | Máximo González André Göransson | 6−2, 6−3 |
| 2021 | Hugo Nys Tim Pütz | Luke Bambridge Dominic Inglot | 7−5, 3−6, [10−3] |
| 2020 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 |
| 2019 | Jérémy Chardy Fabrice Martin | Luke Bambridge Jonny O'Mara | 7−5, 7−6(3) |
| 2018 | Kyle Edmund Cameron Norrie | Wesley Koolhof Artem Sitak | 6−4, 6−2 |
| 2017 | Ryan Harrison Michael Venus | David Marrero Tommy Robredo | 7−5, 6−2 |
| 2016 | Eric Butorac Scott Lipsky | Łukasz Kubot Marcin Matkowski | 6−4, 3−6, [10−8] |
| 2015 | Treat Conrad Huey Scott Lipsky | Marc López David Marrero | 6−1, 6−4 |

## Referències

* ↑ «Portugal Open passa a chamar-se Millennium Estoril Open» (en portuguès). Sapo Desporto, 04-02-2015. [Consulta: 5 maig 2015].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (portuguès)
* Perfil del torneig a l'ATP (anglès)
Estoril :
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
# Bin El Ouidane

Bin El Ouidane (en àrab بين الويدان, Bīn al-Wīdān; en amazic ⴱⵉⵏ ⵍⵡⵉⴷⴰⵏ) és una comuna rural de la província d'Azilal, a la regió de Béni Mellal-Khénifra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.421 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Baragaon

Baragaon és una ciutat i nagar panchayat (equivalent a municipalitat) del districte de Jhansi a l'estat d'Uttar Pradesh, Índia, situada a 25° 29′ 00″ N, 78° 43′ 00″ E﻿ / ﻿25.4833°N,78.7167°E﻿ / 25.4833; 78.7167. Al cens de 2001 hi figura amb 8039 habitants.
Vers el 1690 el maharajà d'Orchha, Udot Singh, va donar al seu germà Diwan Rai Singh, el jagir de Baragaon, relativament extens. A la primera part del segle xviii, a la mort de Rai Singh, el principat de Baragaon es va dividir en vuit hasht (parts) entre els seus fills i es van formar els anomenats Hasht-Bhaiya (Hasht = part, Bhaiya = germà).

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908. , article Hasht-Bhaiya
# Comtat de Varaždin

El Comtat de Varaždin (Varaždinska županija) és un comtat del nord de Croàcia, vora la frontera amb Eslovènia i Hongria. La seva capital és Varaždin. Limita amb el Comtat de Međimurje al nord, amb el comtat de Krapina-Zagorje al sud-est, amb el comtat de Zagreb al sud, i amb el comtat de Koprivnica-Križevci al sud-est.

## Fills il·lustres

* Vatroslav Kolander (1848-1912), compositors i organistes.

## Divisió administrativa

El comtat de Varaždin es divideix:
* Ciutat de Varaždin
* Vila de Ludbreg
* Vila de Lepoglava
* Vila de Ivanec
* Vila de Novi Marof
* Vila de Varaždinske Toplice
* Municipi de Bednja
* Municipi de Beretinec
* Municipi de Breznica
* Municipi de Breznički Hum
* Municipi de Cestica
* Municipi de Donja Voća
* Municipi de Donji Martijanec
* Municipi de Gornji Kneginec
* Municipi de Jalžabet
* Municipi de Klenovnik
* Municipi de Ljubešćica
* Municipi de Mali Bukovec
* Municipi de Maruševec
* Municipi de Petrijanec
* Municipi de Sračinec
* Municipi de Sveti Đurđ
* Municipi de Sveti Ilija
* Municipi de Trnovec Bartolovečki
* Municipi de Veliki Bukovec
* Municipi de Vidovec
* Municipi de Vinica
* Municipi de Visoko
L'assemblea del comtat té 41 representants, presidits by Vladimir Stolnik (HNS), compost així:
* HNS-HSLS-SHUS 22
** Partit Popular Croat (HNS)
** Partit Social Liberal Croat (HSLS)
* HSS-SDP-HUS-LS 11
** Partit dels Camperols de Croàcia (HSS)
** Partit Socialdemòcrata de Croàcia (SDP)
** Partit Liberal (LS)
* HDZ-HKDU-DC 8
* Unió Democràtica Croata (HDZ)
* Centre Democràtic (DC)
* Unió Cristiano-Demòcrata Croata (HKDU)
Resultats del 2005.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del comtat de Varaždin
* Pàgina oficial de la ciutat de Varaždin
* Mapes del comtat de Varaždin - CroMaps navigator - Info Tourist Arxivat 2006-12-06 a Wayback Machine.
* Varaždin notícies Arxivat 2005-08-31 a Wayback Machine.
# George Frost Kennan

George Frost Kennan (Milwaukee (Wisconsin), 16 de febrer de 1904 – Princeton (Nova Jersey), 17 de març de 2005) conegut com «el pare de la contenció» fou una de les figures més prominents de la Guerra Freda. Els seus escrits influïren en la Doctrina Truman i en la política exterior dels Estats Units de "contenció" envers la Unió Soviètica i el convertiren en una autoritat en la Guerra Freda. El seu "Llarg telegrama" des de Moscou el 1946, i el consegüent (1947) article "Les raons del comportament soviètic" a la revista Foreign Affairs (escrit sota el pseudònim "X") argumentava que el règim soviètic era intrínsecament expansionista i que la seva influència s'havia de "contenir", especialment a les àrees d'importància estratègica per als Estats Units. Aquest texts es consideren texts fundacionals de la política de la Guerra Freda i expressen la política antisoviètica de l'administració Truman. Kennan participà també en la formulació i fundació dels programes i institucions nascuts de la Guerra Freda, com ara el Pla Marshall.
Poc després que les seves idees cristal·litzessin com a política oficial dels EUA, començà a esdevenir crític de les polítiques que ell mateix havia ajudat a configurar. A mitjans de 1948, Kennan estava convençut que la situació a l'Europa Occidental havia canviat i que calia iniciar negociacions amb Moscou. Aquests suggeriments no foren escoltats per l'administració Truman i la influència de Kennan fou cada cop més marginal especialment després del nomenament de Dean Acheson com a Secretari d'Estat el 1949.
A mesura que els Estats Units assumien una estratègia militar més agressiva, Kennan va alertar que s'havien malinterpretat els seus escrits. Kenan mai estigué d'acord amb la cursa armamentista associada a la Guerra Freda, ja que ell no considerava la Unió Soviètica un rival, ni una amenaça, militar (ja que era un país molt desgastat per la guerra) sinó un fort rival ideològic i polític.
El 1950, abandonà el Departament d'Estat dels Estats Units, excepte per dos breus períodes en els quals fou ambaixador a Moscou (1952) i Iugoslàvia (1961-1963) i esdevingué un crític de la política exterior dels EUA. Continuà la seva tasca com a expert i creador d'opinió en afers internacionals fins a la seva mort a l'avançada edat de 101 anys al març del 2005.
Fou autor de disset llibres, dos dels quals guanyaren el Premi Pulitzer, i nombrosos articles sobre relacions internacionals. També va guanyar el Premi de la Pau del Comerç Llibreter Alemany.

## Enllaços externs

Obituaris:
* Obituari publicat a Washington Post (anglès)
* Obituari publicat a The Economist (anglès)
Altres recursos:
* Col·lecció de tots els articles de Kennan publicats Arxivat 2006-06-24 a Wayback Machine. a Foreign Affairs Arxivat 2019-04-23 a Wayback Machine. (anglès)
* Pàgina web dedicada a George F. Kennan (anglès)
* biografia a Traces.org Arxivat 2005-03-20 a Wayback Machine. (anglès)
# Molí de Baix (Cases Noves)

El Molí de Baix és una obra de Querol (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Queden en peu les parets de l'edifici, a la part baixa s'identifiquen dues estances, la de la dreta i més antiga és d'uns 4 x 3 m i coberta amb una volta de canó, la porta d'accés (1,20 m d'ampla) és lleugerament apuntada, al seu costat una altra porta més moderna on s'hi llegeix "Josep Rovira 1850". Dintre sense teulada ni trespols i al fons, una volta de canó de 3,50 x 2 m lloc que correspon on hi anava una mola, pel darrere i al damunt la bassa amb un cacau d'1 m de diàmetre per uns 8 m de fondària.

## Història

Tal com hem descrit en aquest conjunt de ruïnes s'identifiquen plenament construccions del segle xiii i del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Molí de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2018].
# Ajalvir

Ajalvir és un municipi de la Comunitat de Madrid. Limita al nord amb Cobeña i Daganzo de Arriba, a l'est amb Paracuellos de Jarama i al sud amb Torrejón de Ardoz i Alcalá de Henares. El nom del municipi prové de l'àrab al-jalaoui, que vol dir aïllat.

## Població

| Any | Habitants |
| 1990 | 1.181 |
| 1991 | 1.309 |
| 1992 | 1.327 |
| 1993 | 1.441 |
| 1994 | 1.538 |
| 1995 | 1.630 |
| 1996 | 1.622 |
| 1997 | 1.622 |
| 1998 | 1.817 |
| 1999 | 1.936 |
| 2000 | 2.205 |
| 2001 | 2.386 |
| 2002 | 2.526 |
| Any | Habitants |
| 2003 | 2.755 |
| 2004 | 2.925 |
| 2005 | 3.062 |
| 2006 | ? |
| 2007 | 3.448 |
Font: Institut d'Estadística de la Comunitat de Madrid
# Binaiya

El Binaiya, també escrit Binaya i Binaia, és una muntanya del l'illa de Seram, a les Moluques, Indonèsia. Amb 3.027 msnm n'és el punt culminant. Es troba dins el Parc Nacional de Manusela, un parc amb una gran biodiversitat i amb nombrosos endemismes.

## Referències

* ↑ «Gunung Binaiya - Peakbagger.com». [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ BirdLife International: Saving Asia's threatened birds Arxivat 2010-11-30 a Wayback Machine., 2003, retrieved 18 May 2010
# Baragoi

Baragoi és una petita ciutat comercial del nord de Maralal, a la província de Rift Valley. Té una població al voltant de 20.000 habitants, segons el cens de l'any 1999.

## Referències

* ↑ «2009 Census Vol 1 Table 3 Rural and Urban Population | Open Data Portal». opendata.go.ke. Arxivat de l'original el 29 juliol 2016. [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ «Kenia: Provinzen, Städte & Urbane Zentren - Einwohnerzahlen, Karten, Grafiken, Wetter und Web-Informationen» (en alemany). [Consulta: 15 abril 2023].
# Comtat d'Århus

El comtat d'Århus (en danès Århus Amt) fou un comtat (amt) del centre de Dinamarca, a la península de Jutlàndia. La divisió en comtats va deixar d'existir l'1 de gener del 2007, quan una reforma municipal va substituir els comtats per divisions més grans, les regions, Århus va ser integrat a la Regió de Midtjylland, excepte la meitat oest de l'antic municipi de Mariage que va passar a formar part de la Regió de Nordjylland

## Antics municipis

Era format pels antics municipis de:
* Århus
* Ebeltoft
* Galten
* Gjern
* Grenå
* Hadsten
* Hammel
* Hinnerup
* Hørning
* Langå
* Mariager
* Midtdjurs
* Nørhald
* Nørre Djurs
* Odder
* Purhus
* Randers
* Rosenholm
* Rougsø
* Ry
* Rønde
* Samsø
* Silkeborg
* Skanderborg
* Sønderhald
* Them
# El pecador impecable

El pecador impecable és una pel·lícula espanyola de 1987 dirigida per Augusto Martínez Torres. El guió és basat en la novel·la de Manuel Hidalgo i s'inscriu en la tradició de la comèdia espanyola de finals dels anys setanta (landisme).

## Argument

Honorio Sigüenza és un home d'uns quaranta anys que durant molts anys ha patit la tirania de la seva mare. Quan mor la seva mare, es transforma radicalment i es dedica a viure les aventures amoroses que no havia viscut fins aleshores per desesperació de la seva cosina Beni, que sempre havia esperat casar-se amb ell algun dia.

## Repartiment

* Alfredo Landa - Honorio
* Chus Lampreave - Beni
* Julieta Serrano - María
* Rafaela Aparicio - Aurora
* Queta Claver - Mercedes
* Diana Peñalver - Sabina

## Palmarès cinematogràfic

II Premis Goya
| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor so | Carlos Faruolo Enrique Molinero Rey | Candidats |

## Referències

* ↑ El pecador impecable, El País, 29 d'agost de 1994
* ↑ El pecador impecable Arxivat 2019-08-03 a Wayback Machine. a dereparto.carloslucas.es
* ↑ Un esperpento fallido Arxivat 2019-08-03 a Wayback Machine. a vanavision.com
* ↑ El pecador impecable al web dels Premis Goya
# Gaietà Benavent Rocamora

Gaietà Benavent Rocamora (Reus, 1 de novembre de 1834 - Barcelona, 10 de novembre de 1910) va ser un pintor català, germà del pedagog i musicòleg Enric Benavent.
De petit anà a classes de dibuix amb el mestre Verdaguer, a Reus, i després, a Barcelona, a l'Escola de la Llotja. Va ser deixeble de Ramon Martí i Alsina. Treballà sobretot el retrat, i té obres sobre personatges coneguts del seu temps: El rei Alfons XII, Monsieur Carnot, el pianista Antoni Nogués, l'actor Joaquim Garcia-Parreño… Pintà també bodegons, paisatges i marines. Va ser molt prolífic, se li calculen uns 2.500 quadres. Va exposar a Barcelona, a Madrid, a Saragossa i als Estats Units d'Amèrica.
Va ser professor de pintura a l'Escola d'Institutrius de Barcelona, fundador i director de la revista La Gaceta Artística, condecorat pel rei Amadeu amb la Creu de Carles III, amic de Marià Fortuny, de Robert Robert, de Josep de Letamendi. Va ser un dels membres iniciadors del "Taller l'Embut", d'on va sorgir més endavant el Centre d'Aquarel·listes de Barcelona.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 110-111.
# Monarca becplà pitgroc

El monarca becplà pitgroc (Machaerirhynchus flaviventer) és un ocell de la família dels maquerirrínquids (Machaerirhynchidae). Habita els boscos de les terres baixes de Nova Guinea i el nord-est d'Austràlia.

## Referències

* ↑ «Monarca becplà pitgroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Vieraea

Vieraea és un gènere monotípic de plantes fanerògames de la família de les Asteràcies. La seva única espècie és Vieraea laevigata i és endèmica de les Illes Canàries, trobant-se concretament a cingles de les mitjanies baixes del sector nord-oest de l'illa de Tenerife.
Es tracta d'un arbust de fins a un metre d'alçada, amb tiges grisenques. Les fulles, de fins a 5 cm, són carnoses, d'ovades a ovat-lanceolades, accentuadament dentades cap a la punta, de color verd clar o glauques. La inflorescència té de 5 a 10 capítols, de color groc i de 2 a 3 cm de diàmetre.

## Taxonomia

Vieraea laevigata va ser descrita per (Willd.) Webb ex Sch.Bip. i publicada a Histoire Naturelle des Îles Canaries 2: 226, t. 84. 1842.

### Etimologia

* Vieraea: gènere monotípic dedicat a José de Viera y Clavijo (1731-1813), religiós, poeta i historiador canari, autor d'"Historia de Canarias" i del "Diccionario de Historia Natural de las Islas Canarias".
* laevigata: epítet que prové del llatí laevigatus, que significa "llis", fent referència al caràcter glabre de les seves fulles.

### Sinonímia

* Buphthalmum coriaceum Hort. ex Loudon
* Buphthalmum laevigatum Brouss. ex Willd.
* Donia canariensis Less.
* Jasonia laevigata (Willd.) DC.
* Vieria laevigata

## Referències

* ↑ Vieraea a Global Compositae.
* ↑ «Vieraea». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 16 agost 2012].
* ↑ Vieraea laevigata a Flora de Canarias.
* ↑ «Vieraea laevigata a EOL» (en anglès). [Consulta: 16 juliol 2014].

## Bibliografia

* HANSEN, A. & P. SUNDING. 1993. Flora of Macaronesia. Checklist of vascular plants. 4. revised edition. Sommerfeltia 17: [1-295]

## Enllaços externs

* Vieraea laevigata (en anglès). Encyclopedia of Life.
* Vieraea laevigata (en anglès). Plantlist.
# Bledera

La bledera és una varietat cultivar del grup Leaf Beet, derivat de l'espècie Beta vulgaris, membre del gènere Beta dins la família de les amarantàcies (Amaranthaceae).

## Descripció

Són plantes herbàcies biennals que poden atènyer de fins a 2 metres d'altura quan floreixen, la seva arrel no és gruixuda i carnosa com és comú a la resta de grups cultivars de Beta vulgaris. Les seves fulles, en roseta a la base, són simples, glabres, verdes i amb el pecíol (la penca) molt desenvolupat i que pot presentar diferents colors segons la varietat, aquesta coloració pot anar de blanc a vermell passant pel groc, i s'estén al llarg del nervi medial i per d'altres de secundaris. Les flors són petites, verdes, amb dos estigmes i s'agrupen en grans inflorescències molt ramificades. El fruit és un aqueni que conté entre 2 i 6 llavors.

## Conreu

Es pot sembrar tot l'any, excepte els mesos d'hivern si el clima és fred. En el conreu casolà es van agafant les fulles i es deixen sense tocar les del centre perquè es tornin a desenvolupar i poder collir fulles esglaonadament. En el conreu intensiu es cull la planta sencera. Cal que creixi ràpid perquè sigui tendra amb suficient adob (és planta nitròfila) i vol molta aigua. Un cop comença a formar la flor ja no és bona per al consum. Per això per al conreu d'estiu cal utilitzar varietats resistents a l'espigat, si no les temperatures altes provoquen la florida molt ràpidament.

## Usos culinaris

Planta molt popular, en temps antics constituïa un dels aliments principals de la classe treballadora. Al mercat es pot trobar fresca i congelada. Es menja bullida, sofregida, sola o amb patates o altre acompanyament. Les penques (el nervi central i el pecíol de les fulles) de vegades s'arrebossen o se'n fan llibrets amb pernil. Substitueix els espinacs durant els mesos d'estiu

## Referències

* ↑ «Beta vulgaris (Leaf Beet Group)» (en anglès). Missouri Botanical Garden. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ «Beta vulgaris» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ «Beta vulgaris» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ «Swiss Chard Beta vulgaris (Leaf Beet Group)» (en anglès). North Carolina Extension Gardener Plant Toolbox. North Carolina State University. [Consulta: 2 febrer 2024].
* ↑ «Beta vulgaris» (PDF) (en anglès). International Seed Testing Association. [Consulta: 2 febrer 2024].

## Vegeu també

* Llista de plantes de fulla comestible
* Blet