OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ctenochaetus cyanocheilus

Ctenochaetus cyanocheilus és una espècie de peix pertanyent a la família dels acantúrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 16 cm de llargària màxima.
* 8 espines i 25-28 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 22-26 radis tous a l'anal.
* És de color marró ataronjat a marró fosc amb ratlles blavenques que ressegueixen les fileres d'escates.
* Llavis blaus.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical (28°N-24°S, 115°E-147°W) que viu entre 2 i 30 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: des de les illes Ogasawara fins a les illes Filipines, Indonèsia, la Gran Barrera de Corall, Nova Caledònia, Samoa i les illes Marshall.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Ctenochaetus cyanocheilus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623-893.
* ↑ Randall, J. E. & K. D. Clements, 2001.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Laboute, P. i R. Grandperrin, 2000. Poissons de Nouvelle-Calédonie. Editions Catherine Ledru, 520 p.
* ↑ Myers, R.F., 1989. Micronesian reef fishes: A practical guide to the identification of the inshore marine fishes of the tropical central and western Pacific. Primera edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* ↑ Randall, J.E., 1986. 106 new records of fishes from the Marshall Islands. Bull. Mar. Sci. 38(1):170-252.
* ↑ Randall, J.E., 2001. Surgeonfishes of Hawai'i and the world. Mutual Publishing and Bishop Museum Press, Hawaii. 123 p.
* ↑ Randall, J.E., G.R. Allen i R.C. Steene, 1990. Fishes of the Great Barrier Reef and Coral Sea. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 506 p.
* ↑ Randall, J.E., J.T. Williams, D.G. Smith, M. Kulbicki, G.M. Tham, P. Labrosse, M. Kronen, E. Clua i B.S. Mann, 2003. Checklist of the shore and epipelagic fishes of Tonga. Atoll Res. Bull. Núms. 497-508.
* ↑ Wass, R.C., 1984. An annotated checklist of the fishes of Samoa. Natl. Ocean. Atmos. Adminis. Tech. Rept., Natl. Mar. Fish. Serv., Spec. Sci. Rept. Fish. (781).

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Randall, J.E., 1955. A revision of the surgeon fish genus Ctenochaetus, family Acanthuridae, with descriptions of five new species. Zoologica 40:149-166.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Ctenochaetus flavicauda

Ctenochaetus flavicauda és una espècie de peix pertanyent a la família dels acantúrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 11,8 cm de llargària màxima.
* 8 espines i 26-28 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 23-26 radis tous a l'anal.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical que viu fins als 30 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental (les illes d'Ultramar Menors dels EUA) i l'oriental (les illes de la Línia, de la Societat i Australs).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Ctenochaetus flavicauda» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Randall, J.E i K.D. Clements, 2001. Second revision of the surgeonfish genus Ctenochaetus (Perciformes: Acanthuridae), with descriptions of two new species. Indo-Pacific Fishes (32):33 p.
* ↑ Randall, J.E i K.D. Clements, 2001.
* ↑ Randall, J.E., 2001. Surgeonfishes of Hawai'i and the world. Mutual Publishing and Bishop Museum Press, Hawaii. 123 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# David Òrrit i Serrano

David Òrrit Serrano, (Santpedor, 1 d'octubre de 2000) és un jugador de bàsquet espanyol. El seu lloc natural a la pista és el de base. Actualment juga al Bàsquet Manresa de la lliga ACB.
És un base e les categories inferiors del Bàsquet Manresa. Comença a la temporada 2017-18 a les files de l'equip vinculat, el Club Bàsquet Martorell a la Lliga EBA. En aquesta mateixa temporada, amb només 17 anys debuta amb el Bàsquet Manresa a la Lliga LEB Or, disputant dues trobades.
Comença la temporada 2018-19 a les files del Barberà Team Values del Grup C de la Lliga EBA, en els que fa de mitjana 10.3 punts per trobada en els 25.5 minuts de cada partit. El 17 de març de 2019 debuta amb el Baxi Manresa a la Lliga ACB, després de fer 11:51 minuts i anotar 8 punts a la trobada en el WiZink Center davant el Reial Madrid de Bàsquet en una derrota per 91 a 57.

## Clubs

* Club Bàsquet Martorell (2017-2018)
* Bàsquet Manresa (2018)
* Barbera Team Values (2018-2019)
* Bàsquet Manresa (2019-)

## Referències

1. David debuta con el ILC MANRESA en la Liga LEB Oro con 17 años www.youtube.com (en anglès). Consultat el 21 de novembre de 2019.
2. David Òrrit debuta con descaro con el BAXI MANRESA en la Liga Endesa www.youtube.com (en anglès). Consultat el 21 de novembre de 2019.
# Dance With The Dead

Dance With The Dead és un duo estatunidenc de música synthwave format per Justin Pointer i Tony Kim. Produeixen música electrònica a partir de melodies fetes amb sintetitzadors, amb la peculiaritat de tenir un so inspirat en la dècada del 1980, així com riffs de guitarra elèctrica a causa del seu passat heavy metal. Aquests dos músics es coneixen des de de petits perquè van ser veïns. Les seves influències van des de grups com Mötley Crüe, Pantera o Def Leppard a músics d'electrònica com Daft Punk o Kavinsky. El seu univers visual se centra en temes de pel·lícules de terror, com el monstre de Frankenstein. Van debutar el 2013 amb l'àlbum Out of Body, que va ser publicat durant la celebració de Halloween. Als seus concerts la guitarra elèctrica té un gran protagonisme, essent un element imprescindible de la seva música. També han compost cançons amb Cody Carpenter, el fill del director de cinema John Carpenter.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Out of Body (2013)
* Near Dark (2014)
* The Shape (2016)
* B-Sides: Vol.1 (2017)
* Loved to Death (2018)
* Driven to Madness (2022)

### EP

* Into the Abyss (2014)
* Send the Signal (2014)
* Blackout (2020)

### Remescles

* «Ghost» de Chelsea Lankes (2014)
* «The Deepest Blue» de Kristine (2014)
* «Assault on Precinct 13 Theme» de la BSO d'Assalt a la comissaria del districte 13 (2015)
* «Master of Puppets» de Metallica (2015)
* «Doubt» de Good Knives (2015)
* «Gremlins Theme» de la BSO de Los gremlins (2015)
* «Paint It Black» de The Rolling Stones (2016)
* «Around The World» de Daft Punk (2017)
* «We Will Rock You» de Queen (2017)
* «Kickstart My Heart» de Mötley Crüe (2018)
* «Unspoken» de The Dead Daisies (2020)
* «Takes All Night» de LeBrock (2021)
* «Holy Ground» de The Dead Daisies (2021)

## Referències

* ↑ Ferrer, Titus. «Crónica | El fiestón de Dance With The Dead en Barcelona» (en castellà), 03-10-2022. [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ Villaescusa, Alfredo. «Crónica de Dance With the Dead en Bilbao: Bailas o agitas» (en castellà), 12-10-2022. [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ «Dance With the Dead en Retro Synthwave». retro-synthwave.com. Arxivat de l'original el 2023-01-02. [Consulta: 17 febrer 2021].
* ↑ Azcona, Jorge. «Análisis: Dance With The Dead - Driven To Madness (2022)» (en castellà), 15-02-2022. [Consulta: 14 gener 2023].
# Dance de Cetina

El dance de Cetina és una mena de torres humanes que es fan a la vila aragonesa de Cetina el 19 de maig, festa de San Juan Lorenzo.
El dance es fa des del segle xvii per acompanyar la processó del sant, i de nit surt la moixiganga amb torxes pels carrers, fins a arribar a la plaça, on es balla la contradanza, també dedicada al sant. Al final de la contradansa es representa l'afeitat, mort i resurrecció del Diable.
Les festes van ser declarades Festes d'Interès Turístic d'Aragó per Ordre del 24 de juliol de 1996.
# Dalmau de Rocabertí

Dalmau de Rocabertí és el nom dels següents personatges:
* Dalmau de Rocabertí i d'Erill (? - 1479), fill de Guillem Hug de Rocabertí, baró de Maçanet i Francesca d'Erill
* Fra Dalmau de Rocabertí, sots-mariscal del Temple
* Dalmau Climent de Rocabertí (segle XV), germà del vescomte Jofre VII de Rocabertí
* Dalmau III de Rocabertí, vescomte de Rocabertí entre 1099 i 1137
* Dalmau IV de Rocabertí, vescomte de Rocabertí entre 1166 i 1181
* Dalmau V de Rocabertí, vescomte de Rocabertí, fill i hereu del vescomte Jofre II de Rocabertí
* Dalmau VI de Rocabertí, vescomte de Rocabertí fill de Jofre III de Rocabertí i Constança de Palau
* Dalmau VII de Rocabertí, vescomte de Rocabertí entre 1309 i 1324
* Dalmau VIII de Rocabertí, vescomte de Rocabertí i de Peralada des de 1403 a 1454
* Felip Dalmau I de Rocabertí, vescomte de Rocabertí entre 1342 i 1392
* Felip Dalmau II de Rocabertí, vescomte de Rocabertí
* Francesc Dalmau I de Rocabertí, vescomte de Rocabertí entre 1567 i 1592
* Francesc Dalmau II de Rocabertí, vescomte de Rocabertí entre els anys 1634 i 1640
* Ramon Dalmau I de Rocabertí, vescomte de Rocabertí (1640–1663)
# Devocions cristianes

Les devocions cristianes són pràctiques externes de pietat que no formen part de la litúrgia oficial de les esglésies cristianes però són una part de les pràctiques espirituals dels creients. Les devocions no esdevenen part del culte litúrgic, fins i tot encara que es duguin a terme dins d'una església catòlica, en un grup o en presència d'un sacerdot.
A l'Església Catòlica, la Congregació per al Culte Diví del Vaticà publica el Directori de la Pietat Popular i la Litúrgia. La devoció als sants i la Mare de Déu són l'exemple més evident i característic de les devocions catòliques. Les devocions catòliques tenen diverses formes, que van des d'oracions formalitzades, pregàries que s'allarguen diversos dies com les novenes fins a activitats que no requereixen pregàries específiques, com l'adoració eucarística fora de les misses, portar una medalla anomenada escapulari, venerar als sants, i fins i tot cuidar un jardí en devoció a la Mare de Déu. Entre les devocions catòliques també hi ha la pregària del Rosari o el Via Crucis, la veneració del Sagrat Cor de Jesús, la Santa Faç de Jesús, el Cor Immaculat de Maria, Nostra Senyora de Guadalupe, pelegrinatges, i diverses devocions al sagrament de l'Eucaristia, entre d'altres.
El Protestantisme i l'Església Ortodoxa comparteixen algunes d'aquestes devocions, però no totes elles, i en tenen de pròpies.

## Referències

* ↑ Carroll, Michael P.,Catholic cults and devotions, p. 7, 1989, ISBN 0-7735-0693-4
* ↑ Santi, Angelo de. "Liturgical Chant." The Catholic Encyclopedia. Vol. 9. New York: Robert Appleton Company, 1910. 29 maig 2013
* ↑ Congregation for Divine Worship, Directory on Popular Piety and the Liturgy, Vatican City, desembre 2001.
* ↑ Dues, Greg. Catholic Customs and Traditions:,p. 106, 1993, ISBN 0-89622-515-1
* 1 2 Ball, p. 341.
* ↑ Ball, p. 11.
* ↑ Thurston, Herbert. "Popular Devotions." The Catholic Encyclopedia. Vol. 12. New York: Robert Appleton Company, 1911. 29 maig 2013

## Vegeu també

* Culte marià
* Hagiografia
* Processó
* La Passió
* Romeria
* Exvot
# Device Forts

Els Device Forts (literalment, forts defensius) són una xarxa de fortificacions construïdes al llarg de la costa sud d'Anglaterra com a part de l'estratègia defensiva desenvolupada personalment per Enric VIII en dues fases; la de 1539 i la de 1544. Moltes d'aquestes fortificacions van ser utilitzades durant la Guerra civil anglesa i posteriorment reforçades durant les Guerres napoleòniques i la Segona Guerra Mundial.

## Primera fase

Els primers forts del programa van ser dissenyats amb planta concèntrica, bastions semicirculars i amb un perfil baix, per reduir així al màxim els danys produïts per l'artilleria, com els de Deal, Sandown (Kent) i Walmer, construïts per protegir a les The Downs, les rades properes al pas de Calais.

## Segona fase

La segona fase, a partir de 1544, incorpora nous desenvolupaments defensius, com l'anomenada traça italiana, desenvolupada a Itàlia a la fi del segle xv i principis del xvi, que Enric VIII incorpora per primera vegada en el disseny del castell de Southsea (1544).

## Referències

* ↑ Cairns, Conrad i Trevor Cairns (1999) (en anglès) Los castillos medievales, pág. 48. Ediciones AKAL. A Google Books. Consultat el 27 de desembre del 2014.
# Deviati Val

Deviati Val (en rus: Девятый Вал) és un poble (un possiólok) del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 658 habitants.

## Referències

* ↑ «О признании частично недействующим Реестра административно-территориальных единиц и населенных пунктов Приморского края, утв. Законом Приморского края от 14.11.2001 N 161-КЗ (ред. от 15.06.2004, 08.02.2006, 05.03.2007, 28.06.2007, 08.11.2007, 12.11.2008, 09.09.2009, 07.12.2009) "Об административно-территориальном устройстве Приморского края». 7law.info. Arxivat de l'original el 2014-07-28. [Consulta: 3 març 2018].
# Curs de filosofia positiva

El Curs de filosofia positiva (francès: Cours de Philosophie Positive) és un conjunt de textos escrits entre 1830 i 1832 pel filòsof de la ciència i fundador de la sociologia Auguste Comte. El filòsof francès hi descriu la perspectiva epistemològica del positivisme. Les seves obres van ser traduïdes a l'anglès per Harriet Martineau i condensades en el llibre introductori The Positive Philosophy of Auguste Comte, el 1853.
Els primers tres volums del Curs tracten sobretot les ciències físiques existents (matemàtiques, astronomia, física, química, biologia), mentre que els darrers dos volums emfatitzen la inevitable arribada de les ciències socials. Per la seva observació de la dependència mútua entre teoria i observació en ciència i classificant les ciències pel seu ús d'aquest mètode, Comte pot ser considerat el primer filòsof de la ciència en el sentit modern del terme. Segons la seva filosofia, les ciències físiques, necessàriament, havien d'arribar abans per tal que la humanitat, progressivament, aprengués a canalitzar els seus esforços envers una complexa "ciència reina" que tractaria la societat humana en si mateixa. Textos posteriors de Comte passarien a tractar amb més detall i definir els objectius empírics de la sociologia.

## Edicions en català

* Discurs sobre l'esperit positiu, precedit de les dues primeres lliçons del Curs de filosofia positiva, Laia, Barcelona 1982.

## Vegeu també

* John Stuart Mill.
* Karl Marx.
* Émile Durkheim.
* Recerca quantitativa.
* Religió de la humanitat.

## Referències

* ↑ http://plato.stanford.edu/entries/comte/
# Daniel Scheck

Daniel Scheck (Montevideo, 1929-Ibídem, 13 d'octubre de 2015), va ser un advocat, periodista, guionista i empresari uruguaià.

## Biografia

Fill de Carlos Scheck. Va completar els seus estudis secundaris en el Liceu Francisco Bauzá. En 1961 es va rebre d'advocat en la Facultat de Dret de la Universitat de la República, però mai va exercir. Daniel va ser periodista esportiu i administrador vitalici del diari El País. Amb els seus germans Carlos Eugenio i Eduardo va crear El Llibre dels Classificats d'El País en 1983. Va ser soci del Club Nacional de Futbol.
Va ser de l'Associació de Diaris de l'Uruguai president durant 17 anys.
Era una de les peronas més riques d'Uruguai, per ser el cap de la família Sheck, accionistes del diari El País i del Gallito Luis.

## Àmbit televisiu

Amb el seu germà Jorge va crear Telecataplúm. Sota el sobrenom van ser guionistes i responsables del programa humorístic Telecataplum en Canal 12 un dels programes més emblemàtics d'Uruguai. Entre 1975 i 1983 va ser president del directori de Canal 12.
En 1964 obtenen el Premi Ariel de l'Associació de Cronistes de Televisió de l'Uruguai (ACTU) i la Medalla d'Argentors com a llibretista, al costat del seu germà Jorge Scheck. Els dos germans escrivien sota el pseudònim "Los Lobizones". Va ser guardonat amb el Premi Martín Fierro en 1965. En 2012, amb motiu del festeig pels cinquanta anys de Canal 12 l'Estudi D va ser batejat «Els Lobizones» en homenatge als libretistas de Telecataplúm.
Va morir el 13 d'octubre de 2015 als 86 anys, en Montevideo.

## Llibres

* 1990, Blablándole al pueblo
* 2000, Jugando con las palabras
* 2001, Sobras completas (dos toms)
* 2005, De la vuelta manzana a la vuelta a la tierra

## Referències

* 1 2 El País. «Una vida definida per imaginació i sensibilitat», 14-10-2015. [Consulta: 14 octubre 2015].
* 1 2 El País. «Va morir Daniel Scheck, periodista i administrador vitalici d'El País», 13-10-2015. [Consulta: 13 octubre 2015].
* ↑ LR21. «Sol·liciten que casa dels Caprario sigui Monument Històric Nacional», 05-10-2002. [Consulta: 13 octubre 2015].
* ↑ Cares i Caretes. «Els 120 més rics d'Uruguai», 21-01-2015. [Consulta: 13 octubre 2015].
* ↑ Canal 12. «Va morir Daniel Scheck, un dels creadors de Telecataplum», 13-10-2015. [Consulta: 13 octubre 2015].
* ↑ Últimes Notícies. «Homenatge als antecessors històrics de la TV uruguaiana», 30-04-2012. Arxivat de l'original el 2015-06-19. [Consulta: 13 octubre 2015].
# Curtius

«Curtius» té aquests significats:

## Persones

* Curtius (llatí) o Curci (català) és el nomen romà gentilici de la gens Cúrcia.
** Lacus Curtius, petit llac romà al fòrum de Roma que rep el nom de cert personatge d'aquesta gens.
** Quint Curci Ruf, historiador romà del segle i dC que escrigué una vida d'Alexandre el Gran.
* Ernst Curtius (1814-1896), historiador i arqueòleg alemany
* Ernst Robert Curtius (1886-1956), filòleg, crític literari i romanista alemany
* Georg Curtius (1820-1885), filòleg clàssic alemany
* Joan Decorte dit Curtius
* Julius Wilhelm Theodor Curtius

## Museu

* Le Gran Curtius, museu d'art i història de la ciutat de Lieja
Viccionari
# Curtmetratge

Un curtmetratge és una producció audiovisual o cinematogràfica que dura substancialment menys que el temps mitjà d'una pel·lícula de producció normal.
La durada d'un curtmetratge pot ser des de menys d'un minut fins als 30 minuts.
Les pel·lícules d'entre 30 i 60 minuts són migmetratges. A partir d'una hora de durada es considera llargmetratge.
Els gèneres dels curtmetratges abasten els mateixos que els de les produccions de durada més llarga, però a causa del seu cost menor solen ser utilitzats per a tractar temes menys comercials o en els quals l'autor té més llibertat creativa. Molts joves creadors utilitzen aquest tipus de producció per a fer els seus primers passos en la indústria cinematogràfica i bastants directors de cinema consagrats avui en dia van començar amb curtmetratges.
Probablement el curtmetratge més famós de la història sigui Un chien andalou, escrit i dirigit per dos joves que ,en aquell moment, encara no havien arribat a la fama: Luis Buñuel i Salvador Dalí.
Actualment, l'abaratiment de les noves tecnologies digitals i el seu acostament a la producció amateur, ha suposat una revolució per al món del curtmetratge, on els joves realitzadors poden començar eludint les grans despeses que fins ara suposava la realització d'aquestes petites obres. La realització de curtmetratges prolifera de forma eminentment autodidacta, ja que no és un gènere definit en el qual existeixin cànons establerts. Per aquest motiu, el denominat "curt" és una plataforma d'impuls dels nous cànons visuals. La transgressió de les normes clàssiques de la cinematografia hi té cabuda.
Un dels grans problemes als que s'enfronten els directors és l'absència d'un mercat definit per a aquestes obres. Són encara pocs els circuits d'exhibició comercial de curtmetratges però, d'altra banda i paral·lelament, els concursos i certàmens d'aquest gènere proliferen cada any. Internet està suposant cada vegada més una plataforma de difusió del curtmetratge.
El festival més important de curtmetratges és el Tropfest, que se celebra a Sydney (Austràlia), des de 1993.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.140. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 28 novembre 2014].

## Vegeu també

* Festival Curt.doc
* Cinétracts

## Enllaços externs

* El curtmetratge com a recurs didàctic Arxivat 2016-10-26 a Wayback Machine.
# Daniel van Heil

Daniel van Heil (Brussel·les, 1604 – cap a 1664), va ser un pintor barroc flamenc actiu a Brussel·les entre 1627 i 1664. Segons Arnold Houbraken hauria tingut altres dos germans pintors, Jan Baptist (cap a 1604-1685), segons el biògraf holandès el millor d'ells, però del que gens es conserva, i Leo (1605-1664), pintor de flors i insectes. Va ser pare del també pintor Theodoor van Heil (cap a 1645-1691), continuador de l'estil patern.
Va ser pintor de paisatges hivernals i de ciutats en flames, a vegades amb petites figures component escenes entre les quals es repeteixen amb alguna freqüència la destrucció de Sodoma, amb la fugida de Lot i la seva família, i l'incendi de Troia, amb Enees i Anquises. Tot i que amb cert retard, les seves imaginades perspectives arquitectòniques, en les quals alguna vegada poden aparèixer edificis recognoscibles de Brussel·les, semblen continuadores dels paisatges de Jan Brueghel el Vell, amb el seu detallisme i minuciositat.

## Referències

* 1 2 Heil, Theodoor, RKD.
* ↑ Houbraken, Arnold, De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen (1718), biografía de Jan Baptist van Heil, en Digital library for Dutch literatura.
* ↑ Vlieghe, Hans, Arte y arquitectura flamenca, 1585-1700, p. 295, Madrid, Cátedra, 2000, ISBN 84-376-1842-8

## Enllaços externs

* Daniel van Heil
* Daniel van Heil a Artcyclopedia
# Daniela Buruiană-Aprodu

Daniela Buruiană-Aprodu (Brăila, 19 de juliol de 1953) és una política romanesa. Forma part del Partit de la Gran Romania. És europarlamentària des de gener de 2007, quan Romania va entrar a formar part de la Unió Europea. A l'Europarlament va estar adscrita a l'eurogrup Identitat, Tradició, Sobirania fins a la seua dissolució. Ha format part de la Cambra de diputats del seu país en els períodes de 1990 a 1992, i entre 1996 i 2008.

## Referències

* ↑ «STRUCTURA PARLAMENTULUI ROMÂNIEI 2004-2008» (en romanès). Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 20 octubre 2017].
* «Daniela BURUIANĂ-APRODU | History of parliamentary service | MEPs | European Parliament» (en anglès). [Consulta: 20 octubre 2017].
# Daniel Šarić

* No s'ha de confondre amb Danijel Šarić.
Daniel Šarić (també apareix com Danijel Šarić) (Rijeka, 4 d'agost de 1972) és un futbolista croat. Normalment ocupa la posició d'interior dret.

## Trajectòria

Saric va iniciar la seua carrera al club de la seua ciutat natal, l'NK Rijeka, on va debutar amb el primer equip el 1989. No va tenir massa oportunitats de destacar en els quatre anys a l'equip croat, però tot i així va cridar l'atenció de l'Sporting de Gijón, de la lliga espanyola, que el va incorporar el 1993.
El seu pas per Astúries va ser prou discret, tot jugant 33 partits i marcant 3 gols a les dues temporades com sportinguista. Retorna llavors al seu país, a les files del Dinamo de Zagreb, on ja va disposar d'oportunitats. A l'equip capitalí disputa més d'un centenar de partits quan marxa de nou a l'estranger, aquesta vegada, al Panathinaikos FC grec.
A Grècia hi roman tres anys, fins al 2003, però no gaudeix de la continuïtat que hi tenia a Zagreb. Finalment, retorna al club on va donar les seues primeres passes, el Rijeka, on hi forma part quatre anys del primer equip jugant 70 partits.

## Selecció

Saric ha estat 30 vegades internacional per la selecció de futbol de Croàcia entre 1997 i 2002. Va formar part del combinat del seu país que va disputar el Mundial del Japó-Corea del Sud 2002. Saric va disputar els tres partits de la primera fase, dos d'ells sortint com a titular.