OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Beringola Marcó

Antoni Beringola Marcó (Reus, 29 de març de 1824 - 14 d'abril de 1888) va ser un comerciant català, fill de l'escultor Miquel Beringola Blay.
Amb setze anys marxà a Cuba i s'establí a Santiago, on fundà una companyia de comerç molt aviat respectada, i s'enriquí ràpidament. Quan el brigadier Narciso López, militar veneçolà que havia lluitat amb l'exèrcit espanyol però que ara buscava la independència de Cuba, va desembarcar a Cárdenas el 1850, Beringola es va oferir voluntari per a repel·lir la invasió i arribà al grau d'oficial. Seguí afortunat en els negocis i el 1860 va viatjar pels Estats Units, Anglaterra i França, i passà un any a Reus amb la família. Tornà a Santiago de Cuba, on encara s'hi va estar tres anys. Tornà a Reus definitivament i es vinculà al moviment econòmic de la ciutat, entrant a la Junta del Banc de Reus. Va ser diputat provincial, administrador del Santuari de Misericòrdia i impulsor de la creació de l'estació dels directes a Reus. Va ser un dels compradors del solar de l'antic convent de les Monges per a urbanitzar l'espai i convertir-lo en l'actual plaça de Prim, on construí la Casa Beringola i impulsà la societat El Círcol, entitat de la que va ser president, i la construcció del Teatre Fortuny. Un germà seu, Francesc Beringola Marcó, va seguir l'ofici del pare i va ser un conegut escultor i daurador reusenc.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 113-114.
# Andréievka (Voskressénskoie)

* Per a altres significats, vegeu «Andreievka».
Andréievka (en rus: Андреевка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 291 habitants. Pertany al districte municipal de Voskressénskoie.

## Referències

* ↑ И. Козловский. «Березняки – село в Воскресенском районе». Большая Саратовская Энциклопедия, 2020. Arxivat de l'original el 2020-10-26. [Consulta: 21 octubre 2020].
* ↑ Коряков Ю.Б.. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 21 octubre 2020].
# Andréievskoie

Andréievskoie (en rus: Андреевское) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 783 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Andréievski

«Andréievski» té aquests significats:
* Andréievski (Tiumén), localitat de l'óblast de Tiumén, a Rússia
* Andréievksi (Stàvropol), localitat del krai de Stàvropol, a Rússia
* Andréievski (Kursk), localitat de l'óblast de Kursk, a Rússia
# Antoni Mas Castelltort

Antoni Mas Castelltort (Vila-seca, 1949) és un escultor i ferrer per tradició familiar, assagista i locutor radiofònic. L'any 1976 inicia els estudis d'escultura a l'Escola d'Art de la Diputació de Tarragona. L'any 1985 és finalista del XXIII Premi Julio Antonio d'Escultura de Tarragona. Des dels anys 70 participa en diferents exposicions col·lectives i individuals i l'any 2003 culmina el seu treball creatiu amb l'exposició Currículum a La Chartreuse de Tarragona.
Ha treballat en diversos projectes d'escultures públiques, destaca La Torre dels Vents (2006), una estructura d'acer de 32 metres que és part del paisatge artístic urbà de la ciutat de Tarragona.
A finals dels 90 col·labora en el programa de Catalunya Ràdio El món s'acaba amb el periodista Xavier Graset i publica els llibres Les paràboles d'Antoni Mas: el ferrer radiofònic d'El món s'acaba (2000) i A cops de paràbola: Antoni Mas, el ferrer d'El món s'acaba (2003).

## Referències

* ↑ «Mas Castelltort, Antoni». Biografies - Història local. Biblioteca de Vila-seca. Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 26 octubre 2013].
* ↑ «La torre dels vents». La ciutat, un passeig per l'escultura. Museu d'Art Modern de Tarragona. Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 26 octubre 2013].
# Amazonomàquia

L'Amazonomàquia literalment «el combat de les amazones», és un tema iconogràfic freqüent a l'antiguitat grega i romana, que es troba representat tant en vasos ceràmics com baixos relleus de monuments o de sarcòfags.
Es tracta de representacions de combats d'aquest poble mític de dones guerreres amb els grecs, i sobre tot d'escenes amb els herois següents: Teseu, que va capturar la seva reina Hipòlita (o Antíope segons els autors), Aquil·les, triomfant sobre Pentesilea davant de Troia, o també Hèracles.
Segons la teoria més acceptada, es considera que vivien més enllà dels escites.

## Simbolisme de l'amazonomàquia

L'amazonomàquia representa l'ideal grec de la civilització. Les amazones es presenten com una carrera salvatge i bàrbara, mentre que els grecs van ser retratats com una raça civilitzada del progrès humà. D'acord amb Bruno Snell l'amazonomàquia:
| « | Per als grecs, la titanomàquia i la batalla contra els gegants van ser símbols de la victòria que el seu propi món havia guanyat d'un univers estrany; juntament amb les batalles contra les amazones i els centaures que van continuar per senyalitzar la conquesta grega de tot bàrbar, de tota monstruositat i grolleria. | » |

## Obres destacades

La primera representació d'un guerrer grec lluitant contra una amazona apareix en un escut votiu de terracota cap al 700 aC però al no haver cap inscripció ni atribut distintiu, no se sap si el guerrer representa a Hèracles, Aquil·les, Teseu o Bel·lerofont. A Roma, les representacions de les amazones, s'introdueixen a partir del segle I en petits frisos de terracota.
Entre els monuments més cèlebres que consta en la seva decoració una amazonomàquia, es poden citar, en ordre cronològic:
* destacan els relleus de les metopes del Partenó d'Atenes, fetas per Fídies
* el temple d'Apol·lo a Eretria;
* el Tresor dels atenesos a Delfos;
* el Temple d'Apol·lo Epicur de Bassae;
* al sarcòfag etrusc de les amazones, a la tomba d'Orc II, a Tarquínia, les amazones apareixen derrotant els grecs (320 aC).
* el Mausoleu d'Halicarnàs
* l'Altar de Zeus a Pèrgam

## Galeria

* Amazonomàquia: àmfora d'Atenes, c. 530-525 aC, fundada a Volci (Etruria). La decoració s'atribueix a Psiax. Actualment al Petit Palais, a París.
* Àmfora en detall.
* Amazonomàquia: mosaic d'Antioquia (l'antiga ciutat d'Antioquia), Turquia, segona meitat del segle iv aC, Museu del Louvre.
* Mosaic en detall.
* Amazonomàquia: sarcòfag de marbre, Museu Arqueològic de Tessalònica.
* Figures en detall.

## Referències

* 1 2 3 4 Durán Velasco, José F. Amazonas. Mujeres guerreras en la mitología. (en castellà). Almuzara, maig de 2018, p. 33,34. ISBN 9788417229894.
* ↑ DuBois, Page (1982). Centaurs and Amazons: Women and the Pre-History of the Great Chain of Being

## Vegeu també

* Hipòlita, filla d'Ares, reina de les amazones.
* Pentesilea, filla d'Ares, reina de les amazones.
* Valquíria

## Bibliografia

* Von Bothmer, Dietrich. Amazons in Greek Art. Clarendon Press:Oxford, 1957. OCLC 1087012253
# Annapurna Devi

Annapurna Devi (Maihar, 23 d'abril de 1927 - Bombai, 13 d'octubre de 2018) fou una música índia especialitzada en la interpretació i l'ensenyament del surbahar: filla i deixebla del mestre de sitar Allauddin Khan, junt amb el seu germà Ali Akbar Khan (tocador de sarod) i el també sitariste Ravi Shankar, amb el qual estigué casat; com a mestra, Annapurna ensenyà altres instrumentistes indis com Hari Prasad Chaurasia i Nikhil Banerjee.

## Biografia

Nascuda Roshanara Khan a Maihar (districte de Satna, estat de Madhya Pradesh), filla de Madina Begum i anomenada «Ma» per son pare, Allauddin Khan, el qual era llavors música de la cort, va ser el maharaja Baijnath Singh el que li donà el nom hindú d'Annapurna Devi, en honor de la deessa homònima: Khan començà a ensenyar-li música segons la tradició del dhrupad en comprovar la facilitat d'Annapurna per a ensenyar-se, però no li permetia escoltar els seus altres dos deixebles més avançats, son germà Ali Akbar i el jove Ravi Shankar, per a què no es distraguera en escoltar les virtuts dels altres dos i se centrara en interioritzar la seua pròpia música. Per la seua aptitud, son pare li permeté tocar, a banda del sitar, el surbahar, també conegut com a been o «sitar baix», perquè la trobà una successora digna del seu mestre, Wazir Khan de Rampur; a més de música, Baba Khan volgué instruir-la en l'islam, però el fet que el seu primer mestre amaneguera amb la roba bruta li feu perdre tot interés en l'Alcorà, encara que en recordava uns versos.
El 1941, quan encara era adolescent, Devi es casà amb Shankar, i als catorze anys parí llur únic fill, Shubhendra; la relació amb el seu marit es distancià amb el pas dels anys, tant en l'aspecte musical —Devi era més purista, mentre Shankar s'obrí cap a la música occidental— com en el sentimental —Shankar era doner i simultanejà altres relacions— i la parella es divorcià l'any 1962; les poques vegades que actuaren junts, el públic pareixia més favorable a la interpretació d'ella, però en la dècada del 1960 deixà de tocar en públic. Segons el biògraf de Shankar, ell no vulgué que la major destresa musical d'ella deslluïra la carrera d'ell, però Devi tampoc era partidària de gravar discs ni de fer gires internacionals; Devi deixà la vida pública i existixen molt pocs enregistraments d'ella.

## Referències

* 1 2 Navina Jafa. «Annapurna Devi, the Legendary Musician and Guru» (en anglés). The Wire, 16-10-2018. [Consulta: 18 novembre 2020].
* ↑ Neil Genzlinger. «Annapurna Devi, Acclaimed but Reclusive Indian Musician, Dies at 91» (en anglés). The New York Times, 24-10-2018. [Consulta: 20 novembre 2020].
# Antoni Noguera

Antoni Noguera és el nom dels següents personatges:
* Antoni Noguera i Balaguer (1860 - 1904), compositor mallorquí
* Antoni Noguera i Parés (1926 - 2001), futbolista català
* Antoni Noguera Ortega (1979), polític palmesà
# Apristurus stenseni

Apristurus stenseni és un peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Pot assolir els 23 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de Panamà.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Apristurus stenseni» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ «Apristurus stenseni (Panama Ghost Cat Shark)» (en anglès). ZipcodeZoo.com. Arxivat de l'original el 29 d’abril 2009. [Consulta: 26 d’agost 2008].
* ↑ IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Apristurus pinguis

Apristurus pinguis és un peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Els mascles poden arribar als 55,8 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes del nord-oest del Pacífic: Mar de la Xina Oriental.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Apristurus pinguis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ ZipCodeZoo.com (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Apogon cheni

Apogon cheni és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó i Taiwan.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Hayashi, M. 1990. Two new cardinalfish (Apogonidae: genus Apogon) from the Indo-west Pacific. Sci. Rep. Yokosuka City Mus. Núm. 38: 7-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Aristodem (pintor)

Aristodem (en llatí Aristodemus, en grec Ἀριστόδημος) va ser un pintor grec, pare i mestre de Nicòmac de Tebes i d'Aristides de Tebes.
Va florir probablement al començament del segle IV aC i en parla Plini el Vell a la Naturalis Historia.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/321?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=AristodemusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 306. ]
# Asini Dentó

Asini Dentó (en llatí Asinius Dento) era un militar romà del segle i aC. Ciceró (ad Att. 5.20) l'anomena nobilis sui generis. Va ser primus pilus sota Marc Bíbul l'any 51 aC, i va morir prop del mont Amanus.

## Referències

* ↑ Dento, Asinius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 993
# Apogon thermalis

Apogon thermalis és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a KwaZulu-Natal (Sud-àfrica) i a l'oest del Pacífic.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1829. Histoire naturelle des poissons. Tome troisième. Suite du Livre troisième. Des percoïdes à dorsale unique à sept rayons branchiaux et à dents en velours ou en cardes. Hist. Nat. Poiss. v. 3: i-xxviii + 2 pp. + 1-500, Pls. 41-71.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Audrey (cràter)

Audrey és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 15,2 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim anglès, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Audrey». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Arvina

Arvina va ser un cognomen de l'antiga Roma que significava 'sagí'.
El primer personatge a rebre aquest malnom fou Aulus Corneli Cos, que pertanyia a la branca dels Corneli Cos. Posteriorment, el seu fill Publi heretà el cognomen de Cos; com que no se li coneix descendència, no se sap si hi va haver més generacions d'aquesta branca. Segles més tard, el magistrat Gai Papiri Carbó també fou anomenat amb aquest malnom, sembla que en referència al seu físic.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 378.
* ↑ «Papirius 40». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
# Arvit

Arvit o Maariv (en hebreu: תפילת ערבית) (transliterat: Tefilat Arbit) és un servei d'oració jueva que es duu a terme al vespre o durant la nit. Consisteix principalment en l'oració vespertina del Shemà Israel i l'Amidà. El servei sovint comença amb dos versos dels Salms, seguits de la recitació comunitària del Barechu. Després es diuen els tres paràgrafs de l'oració del Shemà Israel, precedits i seguits per dues benediccions, tot i que de vegades cal afegir una cinquena benedicció al final. El Hazan (cantant) recita una part de l'oració del Kadish. La Amidà és dita per tots, i a diferència dels altres serveis religiosos, aquesta no és repetida pel Hazan. És recitat el Kadish complet, l'oració Aleinu es recita, i el Kadish de les persones que guarden el dol acaba el servei. De tant en tant cal afegir altres oracions per incloure el recompte de l'Ómer (entre Péssah i Xavuot) i el Salm 27 (entre el primer d'Elul i el final de Sukkot). Maariv generalment es recita després de la posta del sol, no obstant això es pot recitar una hora i quart abans de l'Ocàs. Això es fa normalment només els divendres a la nit, per començar el Shabat més aviat. Al final del Shabat i els dies festius, el servei generalment es retarda fins al vespre.

## Referències

* ↑ «Maariv - La Plegaria Vespertina» (en castellà). Jabad.com. Arxivat de l'original el 2019-07-18. [Consulta: 18 juliol 2019].
* ↑ «El servicio de Arvit» (en castellà). Pninei Halajá.
* ↑ «Oraciones: Tefilá» (en castellà). Camino-neocatumenal.org.
# Ashtabula

Ashtabula és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 20.962 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ashtabula tenia 20.962 habitants, 8.435 habitatges, i 5.423 famílies. La densitat de població era de 1.072 habitants/km².
Dels 8.435 habitatges en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,9% hi vivien parelles casades, en un 17,4% dones solteres, i en un 35,7% no eren unitats familiars. En el 30,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 15% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.354 $ i la renda mediana per família de 33.454 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.436 $ mentre que les dones 22.490 $. La renda per capita de la població era de 14.034 $. Aproximadament el 17,8% de les famílies i el 21,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ashtabula». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ashtabula». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Atletisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 - marató masculina

Atletisme at the Jocs Olímpics d'estiu de 1900 :
| Proves de pista |||
| 60 m | homes |
| 100 m | homes |
| 200 m | homes |
| 400 m | homes |
| 800 m | homes |
| 1.500 m | homes |
| 110 m tanques | homes |
| 200 m tanques | homes |
| 400 m tanques | homes |
| 2.500 m obstacles | homes |
| 4.000 m obstacles | homes |
| 5.000 m per equips | homes |
| Marató | homes |
| Salt de llargada | homes |
| Triple salt | homes |
| Salt d'alçada | homes |
| Salt de perxa | homes |
| Salt de llargada aturat | homes |
| Triple salt aturat | homes |
| Salt d'alçada aturat | homes |
| Llançament de pes | homes |
| Llançament de disc | homes |
| Llançament de martell | homes |
La Marató masculina va ser una de les proves d'atletisme que es va dur a terme als Jocs Olímpics de París de 1900. La prova es va córrer el 19 de juliol de 1900 i hi prengueren part tretze atletes representants de cinc països. Aquesta marató va tenir una distància de 40,26 km.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Michel Théato | Émile Champion | Ernst Fast |
Michel Théato era considerat francès fins fa pocs anys, quan es va descobrir que era nascut a Luxemburg. El Comitè Olímpic Internacional manté la medalla com a francesa, tot i les peticions fetes des de Luxemburg perquè els sigui atorgada.

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1900.
| Rècord del Món | cap | cap | cap | cap |
| Rècord Olímpic | 2h 58'50" (*) | Spirídon Luïs | Atenes (GRE) | 10 d'abril de 1896 (CG) |
(*) La distància fou de 40 kilòmetres

## Resultats

| Posició | Atleta | Temps |
| | Michel Théato | 2h 59' 45" |
| | Émile Champion | 3h 04' 17" |
| | Ernst Fast | 3h 37' 14" |
| 4 | Eugène Besse | 4h 00' 43" |
| 5 | Arthur Newton | 4h 04' 12" |
| 6-7 | Dick Grant | desconegut |
| 6-7 | Ronald J. MacDonald | desconegut |
| — | Auguste Marchais | DNF |
| — | Johan Nyström | DNF |
| — | E. Ion Pool | DNF |
| — | Frederick Randall | DNF |
| — | William Saward | DNF |
| — | Georges Touquet-Daunis | DNF |
DNF: no finalitza
La marató va començar a les 14h 30' del migdia del 19 de juliol. Les temperatures a París voltaven en aquells moments els 40 °C. Tretze atletes van començar la cursa, tot i que sols set acabaren les quatre voltes que havien de fer a un traçat que seguia una carretera amb el trànsit obert. Touquet-Daunis va liderar la cursa fins al moment en què es retirava d'aquesta. En aquell punt Fast es posà al capdavant. Fast va intentar tirar amb força per desfer-se dels francesos que el seguien, però no ho aconseguí i fou superat per ambdós.

## Referències

* Comitè Olímpic Internacional.
* De Wael, Herman. Herman's Full Olympians: "Athletics 1900". Accés 18 de març de 2006. Consultable a Herman's Full Olympians: "Athletics 1900" Arxivat 2006-02-11 a Wayback Machine..
* Mallon, Bill. The 1900 Olympic Games, Results for All Competitors in All Events, with Commentary. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers, 1998. ISBN 0-7864-0378-0.