OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Papamosques de Sanford

El papamosques de Sanford (Cyornis sanfordi) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). És endèmic del nord de l'illa de Cèlebes, on habita boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat i el seu estat de conservació es considera en perill d'extinció.
El nom específic de Sanford fa referència a Leonard Cutler Sanford (1868-1950), cirurgià i ornitòleg aficionat nord-americà i fideïcomissari del Museu Americà d'Història Natural.

## Referències

* 1 2 Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques de Sanford». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 3 gener 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 699. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Matinan Flycatcher. Cyornis sanfordi» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 3 gener 2021].
# Panorama de Waterloo

El panorama de Waterloo és una obra de l'any 1881 del pintor Charles Verlat i de l'escultor Frans Joris. Aquest últim va fer la seva aportació en forma de 300 motlles i escultures que formaven l'estructura. Fer el panorama va ser un projecte costós a causa de la seva magnitud de la pintura i pel lloc on s'havia de col·locar, que havia de ser un edifici circular amb un llum zenital. Finalment, es va acabar posant en un edifici de 27 metres d'alçada i uns 40 de diàmetre. El panorama consistia en una tela de 10 metres d'alçada i 120 metres de longitud. Tenia al voltant de 300 figures com soldats, canons, cavalls i d'altres motius de la batalla de Waterloo.

## El panorama a Barcelona

L'estada del panorama de Waterloo a Barcelona va coincidir amb l'Exposició Universal de 1888. Es va col·locar en un edifici de 40 metres de diàmetre a Plaça Catalunya, rodejat de jardins i amb "La pajarera" i el Circ Eqüestre a la vora. L'empresa a càrrec de la construcció de l'edifici va ser la constructora Completamente Catalana.
El panorama va restar a la ciutat durant dos anys. Per entrar-hi s'havia de pagar el preu d'una pesseta i els espectadors veien la pintura de 1800 metres quadrats que mostrava el llenç.
Finalment, el panorama va ser desmuntat el 4 de juny de 1890. Pel que fa a l'edifici, tot i que es pretenia convertir en un teatre, va acabar sent demolit per la pressió dels veïns, propietaris i persones interessades en el terreny, es va acabar demolint.

## Referències

* ↑ Moyano, Neus «Tres fragments del panorama de Waterloo de Charles Verlat (1824 - 1890)». Butlletí MNAC.
* ↑ «1888 - 1890, Panorama Waterloo». historiadebarcelona.org, 02-01-2017. Arxivat de l'original el 2018-12-23. [Consulta: 11 - 10 - 2018].
# Paleògnats

Els paleògnats (Palaeognathae) són un dels dos superordres de la subclasse neornites de la classe dels ocells. Aquest superordre està format per cinc ordres vius i quatre extints. La majoria de paleògnats tenen colls llargs i cames també prou llargues, més especialitzades per a la cursa que no pas per al vol.

## Biogeografia

Actualment la distribució dels paleògnats està restringida a l'hemisferi sud. En el Cretaci, els continents d'aquest hemisferi estaven connectats, formant un únic continent anomenat Gondwana. Gondwana és el territori crucial en la major pregunta científica referent a l'evolució dels paleògnats, i així també pel que fa a l'evolució de tots els Neornithes.
Els paleògnats van evolucionar una única vegada, d'un únic ancestre, a Gondwana durant el Cretaci, o van evolucionar després de l'esdeveniment del Cretaci-Paleogen a partir de diversos ancestres voladors en diversos continents? El primer plantejament sovint és anomenat la hipòtesi de la vicariància de Gondwana. Està fortament suportada per estudis del rellotge molecular, però es debilita per la manca de fòssils disponibles de paleògnats a l'hemisferi sud durant el Cretaci. Al segon plantejament se li dona el nom d'hipòtesi de la radiació del Terciari. Aquesta hipòtesi està suportada per estudis de filogènia molecular i coincideix amb el registre fòssil, però no està d'acord amb estudis filogenètics morfològics. Ambdues hipòtesis han sigut suportades i canviades per diversos estudis i per diversos autors.

## Referències

* ↑ Houde, Peter W. Paleognathous Birds from the Early Tertiary of the Northern Hemisphere. Cambridge Massacussetts, USA: Nuttall Ornithological Club, 1988 (Publications of the Nuttall Ornithological Club, no. 22).
# Paleókhora

Paleókhora (grec Παλαιόχωρα [pale'oxora], sovint transcrit Palaiochora o Paleochora) és un poble a l'extrem sud-oest de l'illa grega de Creta, del municipi de Pelekanos a la província històrica de Selino, prefectura de Khanià. L'any 2001 tenia uns 2213 habitants.
El poble és a 77 quilòmetres al sud de Khanià, construït sobre una petita península d'aproximadament 400 metres d'ample per 700 metres de llarg sobre el Mar de Líbia. L'economia local es basa sobretot en el turisme de platja, i també en el cultiu de tomàquets sota coberts de plàstic, i les oliveres. Hi ha línies regulars de vaixell amb altres llocs de la costa sud de Creta, com Súgia, Hàgia Rumeli i Chora Sfakion, i també l'illa de Gavdos. La ruta de senderisme europea E4 passa per Paleókhora.
El 1278 els venecians van construir un castell a la zona de Paleókhora, i el van anomenar "Kastelli Selino", i aquest va donar nom a la regió de "Selino". El 1645 els turcs van conquerir el poble i el castell.
# Parastegophilus paulensis

Parastegophilus paulensis és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paranà.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Miranda Ribeiro, P. de, 1946. Notas paro o estudo dos Pygidiidae Brasileiros (Pisces - Pygidiidae - Stegophilinae). Boletim do Museu Nacional, Zoologia (N. S.) Núm. 58: 1-20, foldout table, Pls. 1-7.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Miranda Ribeiro, A. de, 1918. Lista dos peixes Brasileiros do Museu Paulista. Primeira parte and Terceira parte. Revista do Museu Paulista v. 10: 705-736; 759-783.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ De Pínna, M.C.C. i W. Wosiacki, 2003. Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes). p. 270-290. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Paradox Interactive

Paradox Interactive (antigament una divisió de Paradox Entertainment) és una empresa sueca editora de videojocs amb base a Estocolm. Principalment és coneguda pels seus jocs d'estratègia històrica, com les nissagues Europa Universalis i Hearts of Iron. Johan Andersson és el seu programador en cap. A més de crear els seus joc i publicar-los, també ha publicat jocs d'altres companyies. El seu èxit es deu principalment al fet que no hi ha gaire competència en el camp en què treballa, jocs d'escala estratègica en temps real pausable amb un alt contingut històric, i que ha anat innovant-se al llarg de la seva trajectòria. Els crítics amb la companyia diuen que als seus jocs els manquen uns bons gràfics i que surten al mercat quan encara tenen molts bugs (errades en el programari que en minven el rendiment). Això últim queda compensat pel fet que l'empresa distribueix per internet moltes actualitzacions dels seus joc.

## Vegeu també

* Victoria II
* Crusader Kings II
* Crusader Kings III
# Paquito el Chocolatero

Paquito el Chocolatero és un pasdoble compost per l'autor contestà Gustau Pascual Falcó, dedicat al seu cunyat i pensat per ser interpretat en les festes de Moros i Cristians.

## Història

Gustau Pascual Falcó la compongué el 1937, a la Serra de Mariola. Fou una composició que preparava per a les festes de Moros i cristians i que dedicà al seu cunyat, Francisco Pérez Molina, de malnom "El Chocolatero" a causa de l'ofici familiar, xocolaters. Aplegada la família en una casa d'estiueig, Pascual li oferí al seu cunyat tres peces que acabava de compondre perquè en triés una, que li dedicaria, i aquest pas-doble fou la preferida.
La composició original no tenia lletra; diversos autors (com per exemple Els Pavesos) han proposat textos per a la peça, que no han reconegut els hereus del compositor. El tema fins i tot originà una disputa jurídica pels drets d'autor, documentada àmpliament per Gustavo Pascual Pérez a Historia de un pasodoble, "Paquito el Chocolatero".
Tot i això, ha esdevingut el pasdoble per antonomàsia, en Falles, les Corregudes de Bous, i moltes altres actuacions musicals, des de la seva popularització a les festes de Villena. Fins i tot, és habitual sentir-lo a les actuacions de la Selecció Espanyola de Futbol. Els anys 2001, 2002, 2004 i 2007 fou l'obra musical de l'Estat Espanyol que més va recaptar en concepte de drets d'autor per la seua interpretació, segons la SGAE.
L'obra ha conegut diverses adaptacions posteriors: dues de les més recents són la de King África i la Carmen Paris (amb el títol Zaragoza la romana). La peça forma part de les bandes sonores de diverses pel·lícules, com Alegre ma non troppo (de Fernando Colomo, 1994).
Entre els sectors valencianistes, es popularitzà el costum de cantar «sense blau, sense blau!» en determinat moment de la tornada de la cançó, en referència a la reivindicació de la senyera nua, en comptes de la senyera coronada amb franja blava, relacionada amb els sectors blavers.

## Referències

* ↑ «Història del pasodoble Paquito el Chocolatero». Arxivat de l'original el 2007-03-29. [Consulta: 24 maig 2007].
* ↑ Levante-EMV. «Levante-EMV: Noticias de Valencia, Castellón, Alicante, Comunidad Valenciana, Deportes, España». [Consulta: 14 febrer 2017].
* ↑ «'Paquito el chocolatero' es el rey». Diario El País, 07-05-2008. [Consulta: 9 juny 2013].
* ↑ «En Bauzá té raó, però ha fet curt». Diari de Balears, 19-01-2014.
* ↑ «Carraixet 50 anys». La Veu, 24-12-2022.

## Bibliografia

* Insa Ribelles, María Dolores. Gustavo Pascual Falcó, un músico, una época, un pueblo. 2a edició. Cocentaina: Comisión Homenaje Gustavo Pascual Falcó, 1996.

## Enllaços externs

* Plana de Gustau Pascual i documentació sobre Paquito el Chocolatero Arxivat 2007-05-24 a Wayback Machine. (castellà)
* Història anecdòtica i lletra de Paquito el Chocolatero Arxivat 2007-04-21 a Wayback Machine. (castellà)
# Paraula fantasma

Una paraula fantasma és una paraula publicada en un diccionari o en una obra de referència semblantment autoritzada, tot i que anteriorment no havia tingut cap significat ni s'havia utilitzat de manera intencionada. Una paraula fantasma generalment prové d'un error tipogràfic o lingüístic, considerada com una paraula desconeguda pels lectors.
Un cop publicada amb autoritat, una paraula fantasma de tant en tant es pot copiar àmpliament i entrar en un ús legítim, o eventualment pot ser eliminada per lexicògrafs més exigents.
Un dels exemples més famosos de mot fantasma en català és tocom.

## Referències

* ↑ «Les paraules fantasma, El català, amb Enric Gomà i Míriam Martín». [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ «tocom». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Vavrečka

Vavrečka és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.
# Llau de les Tres Peires

La llau de les Tres Peires és una llau del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins del seu antic terme de Toralla i Serradell, a l'àmbit del poble de Serradell.
Es forma al nord-est de les roques del Cornàs, des d'on davalla cap al sud-sud-est, el primer tram paral·lela al Cornàs i a ponent de les Tres Peires, que li donen el nom. Sempre en la mateixa direcció, arriba a la partida dels Corralets i poc després, a prop i a llevant de la Cova de Cuberes, aflueix en el barranc de les Boïgues.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Barranc de les Llaünes

El Barranc de les Llaünes és un barranc de l'antic terme d'Espluga de Serra, de l'Alta Ribagorça, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà.
Es forma al vessant sud-oest de lo Tossal, a les Llaünes, per la unió del barranc de Mirabella i d'altres barrancs que procedeixen dels vessants de lo Tossal. Des d'aquest lloc davalla cap al sud-oest per tal d'abocar-se en el barranc d'Alfonsa.

## Referències

* ↑ «Barranc de les Llaünes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cuscús sedós

El cuscús sedós (Phalanger sericeus) és una espècie de marsupial de la família dels falangèrids. Viu a Indonèsia i Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 47-48. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Leary, T.; Singadan, R.; Menzies, J.; Helgen, K.; Wright, D.; Allison, A.; Hamilton, S.; Aplin, K.; Salas, L.; Dickman, C. Phalanger sericeus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Cambra Vella del Forment d'Ademús

La Cambra Vella del Forment és un edifici civil situat a la vila d'Ademús, País Valencià. Es troba a la part meridional de la Plaça de la Vila, i a sobre de part de les antigues muralles medievals. L'edifici va ser l'antic almodí o magatzem municipal de gra.

## Descripció

La seua façana inferior dona pas a un carreró sense eixida on també hi hagué altres establiments municipals, com ara una part de l'arxiu municipal i les carnisseries de la vila.
La consideració d'edifici de caràcter públic es manifesta per l'escut reial, de la Casa d'Aragó, esculpit a sobre de l'entrada, heràldica adoptada per la municipalitat ademussera com a pròpia durant l'època foral.

## Història

Tant l'almodí com les carnisseries municipals estan documentades des de l'època medieval. Tanmateix, l'aspecte definitiu de l'actual edifici és del segle xvi.

## Bibliografia

* Eslava Blasco, Raúl: Ademuz y su patrimonio histórico-artístico. Ademuz, 2007. ISBN 978-84-606-4251-0

## Referències

* ↑ Font: Raúl Eslava Blasco, Heráldica histórica de las villas de Ademuz y Castielfabib, a la revista ABABOL, nº 52, any 2007 Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine.
# Cal Malet

«Cal Malet» té aquests significats:
* Cal Malet (Sant Pere Sallavinera), masia situada al municipi de Sant Pere Sallavinera (Anoia)
* Cal Malet (el Prat de Llobregat), edifici del Prat de Llobregat (Baix Llobregat)
* Cal Malet (Olesa de Bonesvalls), edifici d'Olesa de Bonesvalls (Alt Penedès)
# Barranc de la Carbonera (Sant Esteve de la Sarga)

El Barranc de la Carbonera, és un barranc del terme de Sant Esteve de la Sarga, a la zona d'Alsamora.
Es forma a 1.528 m. alt., en el Serrat de la Corona, al Montsec d'Ares, al nord del Forat dels Faisans, des d'on baixa cap al nord fins que, al terç del seu recorregut inflexiona cap al nord-est, i al cap d'un altre terç torna a tòrcer cap al nord. Al cap de poc s'aboca en el barranc del Grau, al sud-oest del Cingle de Lledó.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Barranc de la Colada

El barranc de la Colada és un barranc del Pallars Sobirà, que neix en el vessant sud del Pic de Gel i desemboca a la Noguera Pallaresa.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Bassa de la Riera de l'Esparra

La Bassa de la Riera de l'Esparra és una bassa de 0,94 Ha del municipi de Riudarenes, situada al marge dret de la Riera de l'Esparra, que és afluent de la Riera de Santa Coloma (al seu torn afluent de la Tordera). Es tracta d'una bassa d'origen artificial que disposa d'una mota de terres perimetrals que l'encercla. Es troba a la plana al·luvial de la riera de l'Esparra, totalment envoltada de plantacions de pollancres i d'altres arbres de creixement ràpid.
En la vegetació de la bassa destaca el seu bosc de ribera perimetral, amb salze blanc (Salix alba), gatell (Salix cinerea ssp. oleifolia), vern (Alnus glutinosa), pollancres, etc. Degut a l'elevat pendent dels marges el cinyell helofític no està gaire desenvolupat i es restringeix a alguns sectors de bogues, d'extensió reduïda.
Pel que fa a la fauna, segons la Fundació Emys destaca sobretot la importància d'aquest espai, i del conjunt de la Riera de l'Esparra, per a la tortuga d'estany (Emys orbicularis). La bassa és força freqüentada per pescadors i passejants, fet probablement afavorit per la proximitat al càmping Riudarenes.

## Referències

* 1 2 3 4 «Bassa de la riera de l'Esparra». Zones humides de Catalunya. Gencat. Arxivat de l'original el 18 de febrer 2015. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Bassa de la Refoia

La bassa de la Refoia, també anomenada bassa del Coll Roig, és una bassa, d'aigües permanents, d'unes 0,3 ha. Es localitza a l'extrem septentrional del massís dels Ports, al terme municipal de Prat de Comte. Més concretament, s'ubica al paratge de Coll Roig, a uns 916 m d'altitud, i a pocs metres del cim de la Mola Grossa (1044,5 m).
Es troba envoltada per prats i joncedes calcícoles, sovint emmatats, d'Aphyllanthes monspeliensis. La bassa presenta joncs al seu perímetre i diversa vegetació submergida.
Pel que fa als aspectes faunístics, cal destacar que es tracta d'una bassa que tradicionalment ha servit per a abeurar el ramat. Actualment encara hi ha diversos ramats i espècies que s'apropen per tal de veure. A més, la bassa esdevé un punt singular en aquesta zona del parc natural per a la reproducció d'amfibis i odonats.
La bassa es troba en un bon estat de conservació degut, principalment, a que es localitza en una zona bastant aïllada de la presència humana. Únicament trobem que a les proximitats d'aquesta transcorre una pista, poc freqüentada, que mor al Tossal d'Engrilló a poc més d'un quilòmetre de la bassa; i el GR-171, que arriba fins al refugi del Caro. Encara cal destacar alguns ramats ovins que s'apropen a la bassa cercant aigua, no obstant, aquests no produeixen un impacte destacat sobre la zona humida.
La bassa de la Refoia es troba inclòs tant al Parc natural dels Ports com dins dels espais del PEIN "Els Ports" i de la Xarxa Natura 2000 ES5140011 "Sistema prelitoral meridional", en aquest últim cas com a espai LIC i ZEPA (Zona d'especial protecció per a les aus).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Bassa de la Refoia». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). Arxivat de l'original el 2015-02-18. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Bassa de la casa del Manyet

La bassa de la casa del Manyet és una petita bassa artificial situada a la partida agrícola de la Plana, al terme municipal de Menàrguens. Es coneix també com a Bassa d'en Ros. Ocupa una superfície propera a les 0,8 hectàrees.
La bassa està envoltada per una pista i és molt pròxima a una edificació d'ús agrícola. Al sector est hi ha també una caseta, probablement amb funcions hidrològiques (regulació de la captació d'aigües).
La bassa formava anteriorment unes petites illes ocupades per peus de salze blanc (Salix alba), àlber (Populus alba) i pollancre (Populus nigra), però actualment les illes han desaparegut. Hi ha únicament una làmina d'aigua contínua, envoltada per un talús perimetral on apareixen restes de canyissar, amb bogues, i de tamarigar (Tamarix canariensis) - assimilable a l'hàbitat d'interès comunitari 92D0 "Bosquines i matollars meridionals de rambles, rieres i llocs humits (Nerio-Tamaricetea)"-.
Els talussos, força verticals, estan colonitzats per nombrosos ailants, que semblen estar-se estenent envaint el tamarigar, que ocupava anteriorment una superfície molt superior. També sembla haver-se produït recentment un incendi forestal -potser resultat de cremes premeditades-, que ha malmès força les comunitats vegetals.
Pel que fa als ocells, s'hi han observat les espècies més característiques d'aquests ambients, com la gallineta (Gallinula chloropus) o les fotges (Fulica atra).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Bassa de la casa del Manyet». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 1r febrer 2015].
# Bambusa multiplex

Bambusa multiplex o Bambusa glaucescens, és un Bambú tropical mitjà, naturalitzat a Europa.

## Característiques

Cespitos. És un dels més resistents al fred del gènere Bambusa. Fulles gris platejat en la cara inferior. Puntes de les canyes tombants. Els brots joves surten a l'estiu acabant de créixer a la tardor i desenvolupen les seves branques a la primavera. Encara que aquest bambú i les seves varietats Alphonse Karr i Golden goddess arriben a en molt bones condicions altures respectables, rarament sobrepassa els 3 m. d'altura en clima temperat càlid.

## Exigències

Encara que resisteix fins a -9 °C, està millor en espais abrigats.

## Ús

La densitat del follatge fa que s'empri de pantalla. Un bambú tropical que resisteix bé el fred.

## Vegeu també

* Bambusa
* Bambusa multiplex var. Alphonse Karr
* Bambusa multiplex var. Elegans
* Bambusa multiplex var. Golden goddess
# Bambusa multiplex var. Alphonse Karr

Bambusa multiplex 'Alphonse Karr', és un Bambú tropical mitjà, originari de la Xina, naturalitzat a Europa.

## Característiques

Cespitos. canyes fines d'1 a 2,5 de diàmetre, grogues estriades de verd. Port graciós.

## Exigències

Evitar els racons freds a l'hivern. En apartament, necessita llum.

## Utilitzacions

Test, jardinera, planta d'apartament, petita tanca o element aïllat.

## Ús

Decoratiu a causa del seu port però també per les seves canyes estriades.

## Vegeu també

* Bambusa
* Bambusa multiplex
* Bambusa multiplex var. Elegans
* Bambusa multiplex var. Golden goddess