OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La cosa

The Thing és una pel·lícula de terror i ciència-ficció de l'any 1982 dirigida per John Carpenter. És un remake del film de 1951 dirigit per Howard Hawks L'enigma d'un altre món (The Thing from Another World). Ambdues pel·lícules estan basades en la novel·la curta de John W. Campbell Jr. Who Goes There?, però el film de Carpenter és més fidel a l'obra original. Una pel·lícula preqüela anomenada també The Thing s'estrenà el 2011 pel director de cinema holandès Matthijs van Heijningen Jr., que té lloc just abans de la primera pel·lícula, després de les gestes dels científics noruecs i estatunidencs que va descobrir originalment l'estranger. Ha estat subtitulada al català.
Carpenter considera a aquesta pel·lícula la primera de la seua Trilogia Apocalíptica, continuada el 1987 i 1995 per El Príncep de les Tenebres (Prince of Darkness) i En la boca de la por (In the Mouth of Madness) respectivament.

## Argument

Una criatura alienígena amb l'habilitat d'imitar a la perfecció a qualsevol animal o humà amb el qual entri en contacte s'infiltra dintre de l'Estació 4 de l'Institut Nacional de Ciències dels Estats Units situada a l'Antàrtida. Ja que cada membre del personal de l'estació és incapaç de saber si els seus companys són o no humans, es genera un clima de desconfiança i tensió i són eliminats un a un per la criatura o pels seus camarades. Més tard, els supervivents s'adonen que si la criatura arriba al món exterior podria devorar tota la vida que existeix sobre la Terra en unes poques hores, ara la batalla és per la supervivència d'ells com de la raça humana.

## Repartiment

| Actor | Paper |
| Kurt Russell | R.J. MacReady |
| Wilford Brimley | Dr. Blair |
| T.K. Carter | Nauls |
| David Clennon | Palmer |
| Keith David | Childs |
| Richard Dysart | Dr. Copper |
| Charles Hallahan | Vance Norris |
| Peter Maloney | George Bennings |
| Richard Masur | Clark |
| Donald Moffat | Garry |
| Joel Polis | Fuchs |
| Thomas Waites | Windows |

## Referències

* ↑ «La cosa». Goita què fan, ara!. [Consulta: 6 juliol 2023].
# Mas Rauriques

El Mas Rauriques és una masia de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat, orientat a nord-est, de dues plantes i golfes amb coberta de dues aigües amb vessants a façana. Consta de dos cossos, un més alt, antic i estret (tres i dos crugies) que l'altre, i un paller antic.
Les obertures són de còdols i sorrenca i destaca sobretot la del primer pis del sector culminat amb una torreta. Aquesta gran finestra rectangular té una llinda monolítica de pedra sorrenca i l'ampit treballat amb motllures.
El ràfec del cos de l'esquerra és d'una filera de teula girada i el del cos de la dreta és de cairats i taulers de fusta.
Els elements més interessants de la masia són la torre de guaita, els contraforts de la part posterior i lateral i les finestres emmarcades de pedra. A la façana principal hi ha restes d'esgrafiats senzills de color blanc en forma d'emmarcaments d'algunes de les finestres del primer i segon pis del cos més alt, on hi ha la torreta. Aquesta torreta defensiva, més ornamental que funcional, és de planta irregular, tendent a circular i té una teulada cònica limitada amb una filera de rajols i culminada amb una veleta i una creu de ferro forjat.
Pel que fa als contraforts, n'hi ha quatre a la part posterior del cos de l'esquerra. Un dels contraforts es va aprofitar per a adherir-hi una barraqueta, la porta de la qual és un forat del contrafort.

## Història

Es tracta de la casa fortificada dels marquesos de Castelldosrius. Aquest aristòcrata va heretar el patrimoni dels Cabrera transmés als Olmera i la va usar com a segona residència. Fou una masoveria que s'abandonà a mitjans de la dècada dels 70 del segle xx.
A la llinda del finestral del primer pis hi ha la llegenda següent: EXM 16 + 07 SR / MARQUES ^ DOS ^ RIUS".
A la llinda de la finestra de la planta baixa també hi ha la data de 1607, entre l'abreviatura escrita de Jesús Crist i una creu.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Mas Rauriques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Obodes II

Obodes II (grec antic: Ὀβόδας, Obódas o Ὀβέδας, Obédas; àrab: عبادة, ʿUbāda) va ser un rei àrab dels nabateus a l'Aràbia Pètria.
Va ser el successor d'Aretes III Filohel·len al que va succeir l'any 62 aC a Damasc, la residència reial. Durant el seu regnat, el prefecte Eli Gal va fer una gran expedició cap a Aràbia. Tant Estrabó com Flavi Josep, que parlen d'aquesta incursió, diuen d'ell que era un home indolent que va deixar la gestió del regne als seus ministres.
Va governar al tomb d'una dotzena d'anys, fins potser l'any 50 aC en què el va succeir el rei Màlic II.

## Referències

* ↑ Eshel, Hanan. The Dead Sea Scrolls and the Hasmonean State (en anglès). Wm. B. Eerdmans Publishing, 2008, p. 117. ISBN 9780802862853.
* ↑ Smith, William (ed.). «2. Obodas». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 7 gener 2022].
# Sant Miquel de Deltebre

Sant Miquel és una església de Deltebre (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya situada al poble de la Cava.

## Descripció

L'església és de planta basilical d'una sola nau amb capelles laterals que conflueixen cap a l'absis de secció semicircular. Els materials son pobres i d'obra vista. No obstant, l'exterior s'aconsegueixen uns magnífics afectes estètics donats per l'alternança i disposició de les rajoles. Junt a la façana hi trobem el campanar de secció quadrada. La seva construcció és molt tardana, doncs forma part del pla "Regiones Devastadas" en que tots els fidels del Delta devien tenir església.
El maig de 2018 amb motiu de la celebració dels 200 anys de la parròquia va instal·lar-se una quarta campana, anomenada Fàtima, en honor de la mare de Déu, fosa a França, de bronze i d'uns 420 kg de pes.

## Referències

* ↑ «Sant Miquel de Deltebre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 desembre 2018].

## Vegeu també

* Església de l'Assumpció de Jesús i Maria

## Enllaços externs

* «Sant Miquel de Deltebre». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Premi Orwell

El NCTE George Orwell Award for Distinguished Contribution to Honesty and Clarity in Public Language, o Premi Orwell, és un guardó que atorga des de 1975 el Public Language Award Committee del National Council of Teachers of English. Es concedeix anualment a «autories que han fet contribucions destacades en l'anàlisi crítica del discurs públic». Noam Chomsky, Donald Barlett i James B. Steele són les úniques persones que l'han guanyat en dues ocasions.
El seu homòleg negatiu, atorgat pel mateix organisme, és el Doublespeak Award, «un homenatge irònic als oradors públics que han perpetuat un llenguatge manifestament enganyós, evasiu, eufemístic, confús o egocèntric».

## Guanyadors/es

D'ençà el 1975, alguns dels guanyadors han estat:
* 1978: Sissela Bok per Lying: Moral Choice in Public and Private Life
* 1979: Erving Goffman per Gender Advertisements
* 1986: Neil Postman per Amusing Ourselves to Death: Public Discourse in the Age of Show Business
* 1987: Noam Chomsky per On Power and Ideology: The Managua Lectures
* 1989: Edward S. Herman i Noam Chomsky per Manufacturing Consent: The Political Economy of the Mass Media
* 2004: El periodista d'investigació Seymour Hersh i l'escriptora Arundhati Roy
* 2005: Jon Stewart i el repartiment de The Daily Show
* 2008: Charlie Savage per Takeover: The Return of the Imperial Presidency and the Subversion of American Democracy
* 2009: Amy Goodman, cofundadora i presentadora de Democracy Now!

## Referències

* ↑ «NCTE George Orwell Award for Distinguished Contribution to Honesty and Clarity in Public Language». National Council of Teachers of English. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2016. [Consulta: 18 gener 2017].
* ↑ «The Doublespeak Award». www.ncte.org. Arxivat de l'original el 17 January 2018. [Consulta: 17 gener 2018].
# Tristan Bernard

Paul Bernard, conegut amb el sobrenom de Tristan Bernard, (Besançon, 7 de setembre de 1866 - París, 7 de desembre de 1947) va ser un novel·lista i autor dramàtic francès.

## Obra dramàtica

* 1895. Les Pieds nickelés.
* 1897 Allez, messieurs!.
* 1897. Le Fardeau de la liberté.
* 1898. Franches Lippées.
* 1898. Silvérie, ou les Fonds hollandais.
* 1898. Le Seul Bandit du village.
* 1899. Une aimable lingère, ou Chaque âge a ses plaisirs.
* 1899. L'Anglais tel qu'on le parle.
* 1899. Octave ou les Projets d'un mari.
* 1899. La Mariée du Touring-Club.
* 1900. Un négociant de Besançon.
* 1901. L'Affaire Mathieu.
* 1902. Daisy.
* 1903. Les Coteaux du Médoc.
* 1904. Le Captif.
* 1905. Triplepatte.
* 1907. La Peau de l'ours.
* 1907. Sa Sœur.
* 1907. La Cabotine.
* 1907. Monsieur Codomat.
* 1908. Les Jumeaux de Brighton.
* 1908. Le Poulailler.
* 1909. Le Danseur inconnu.
* 1910. Le Peintre exigeant.
* 1910. Le Costaud des Épinettes.
* 1911. L'Incident du 7 avril.
* 1911. Le Petit Café.
* 1911. L'Accord parfait.
* 1912. On naît esclave.
* 1912. Les Phares Soubigou.
* 1913. La Gloire ambulancière.
* 1913. Les Deux Canards.
* 1913. Jeanne Doré.
* 1914. La Crise ministérielle.
* 1914. Du vin dans son eau, ou l'Impôt sur le revenu.
* 1914. Le Prince charmant.
* 1916. L'École du piston.
* 1917. Le Sexe fort.
* 1920. Les Petites Curieuses.
* 1922. My Love... Mon Amour.
* 1922. Ce que l'on dit aux femmes.
* 1925. Les Plaisirs du dimanche.
* 1925. L'École des quinquagénaires.
* 1926. Un perdreau de l'année.
* 1929. Jules, Juliette et Julien, ou l'École du sentiment.
* 1930. L'École des charlatans.
* 1930. Langevin père et fils.
* 1930. Un ami d'Argentine.
* 1931. Le Sauvage.
* 1937. La Partie de bridge.

## Traduccions al català

* 1909. Menjar de franc. Traducció de Josep Carner
* 1911. L'intrús. Traducció de Carles Capdevila i Recasens
* 1919. El cafè del racó. Traducció de Josep Maria Jordà i Alexandre Soler
* 1921. La dansa dels set vels. Traducció de Joaquim Montero
* 1935. Antonieta o la tornada del marquès. Traducció de Maria Carratalà

## Referències

* ↑ Dictionnaire de la litterature francaise du XXe siecle.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-147-9.
# Scarus psittacus

Scarus psittacus és una espècie de peix de la família dels escàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 30 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins a Sodwana Bay (Sud-àfrica), les Hawaii, les Illes Marqueses, les Tuamotu, el sud del Japó i Shark Bay (Austràlia Occidental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Forsskål, P. 1775. Descriptiones animalium avium, amphibiorum, piscium, insectorum, vermium; quae in itinere orientali observavit... Post mortem auctoris edidit Carsten Niebuhr. Copenhaguen. Descr. Animalium: 1-20 + i-xxxiv + 1-164, map.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E., G.R. Allen i R.C. Steene, 1990. Fishes of the Great Barrier Reef and Coral Sea. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 506 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Operació diàleg

Operació diàleg és el nom amb què el govern de l'Estat espanyol, a partir del 2016, fa referència a les relacions amb Catalunya en el marc del creixement del moviment independentista català. El concepte esdevé conegut arran de les repetides referències per part del govern de l'Estat espanyol, malgrat que els membres del govern de la Generalitat de Catalunya (inclòs el president, Carles Puigdemont), polítics d'altres grups i fins i tot la presidenta del Parlament de Catalunya, Carme Forcadell, han qüestionat l'existència de l'operació, en alguns casos titllant-la d'«operació cosmètica».

## Referències

* ↑ «Santamaría comença loperació diàleg’ amb l'oposició» (en català). [Consulta: 30 gener 2017].
* ↑ ACN «Puigdemont ironitza que "l'operació diàleg ja ha arribat a Europa" amb la carta de González Pons als eurodiputats del PP». El Punt Avui.
* ↑ «La CUP després de la suspensió del TC del referèndum: “L'operació diàleg acaba aquí”». [Consulta: 30 gener 2017].
* ↑ «Xavier Domènech: "No es pot parlar de diàleg mentre es detenen càrrecs electes"» (en castellà). eldiario.es.
* ↑ «Defending Freedom in Catalonia» (en anglès). The New York Times. [Consulta: 30 gener 2017].
# Korunková

Korunková és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1408.
# Mas d'en Tolsanas

Mas d'en Tolsanas és un antic edifici, o mas, situat al paratge de Setcases, al municipi de Llançà, a l'Alt Empordà.
És el darrer mas de Llançà que resta habitat. Els seus ocupants són els mateixos descendents dels masovers que van arribar al mas a finals del segle xix. D'ençà del segle xiv, en què es coneix la seva existència, fins al segle xvii, els seus propietaris foren la nissaga Poch. El 1618 la darrera pubilla, Guiomar, filla de Bernat Poch, contragué matrimoni amb el pagès occità Joan Miquel Tolsanas, nascut a Garda, al bisbat d'Albi. El 1637 hi ha constància escrita d'aquest fet i dels seus orígens pel mateix Tolsanas. Durant la seva història va patir diverses vicissituds, com la captura de tot el bestiar per les tropes espanyoles, durant la Guerra dels Segadors. Actualment, només resta en bon estat la part habitada del mas, que ha estat ampliada amb la restauració de l'antic paller, traslladat a l'actual edifici aïllat. Els primitius corrals resten mig arruïnats i algun d'ells sense teulada. Dels baixos es conserva en peu la cort de vaques i dels animals per llaurar. L'era de batre el blat actualment és el pati.

## Referències

* 1 2 Plujà i Canals, Arnald; Townsend, Robin (fot.). «Mas d'en Tolsanas». A: Els Masos perduts del Cap de Creus. Figueres: Brau, 2016, p. 34-39. ISBN 978-84-15885-44-3.
# Ondatrinis

Els ondatrinis (Ondatrini) són una tribu de rosegadors de la família dels cricètids. La rata mesquera (Ondatra zibethicus) n'és l'únic representant vivent. Es caracteritzen per tenir les depressions postpalatines petites i, de vegades, gairebé imperceptibles. La mida de les dents molars va des de 8,5 mm en les formes extintes fins a 16 mm en el gènere Ondatra. Tot i que ha sigut introduïda a Euràsia, la rata mesquera té els seus orígens a Nord-amèrica, però el gènere extint Dolomys vivia al sud i sud-est d'Europa.

## Referències

* ↑ Grómov, Í; Poliakov, I. Voles (Microtinae) (en anglès). BRILL, 1992, p. 169–170. ISBN 9789004092556.
# Unienville

Unienville és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 107 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Unienville era de 107 persones. Hi havia 50 famílies de les quals 15 eren unipersonals (15 homes vivint sols), 23 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 68 habitatges, 50 eren l'habitatge principal de la família, 13 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 65 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 50 habitatges principals, 42 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 8 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 28 en tenien cinc o més. 39 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 21 habitatges hi havia un automòbil i a 26 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població d'Unienville el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 8 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 12 | 25 a 29 | 8 |
| 8 | 20 a 24 | 8 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 69 persones, 52 eren actives i 17 eren inactives. De les 52 persones actives 50 estaven ocupades (24 homes i 26 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 17 persones inactives 8 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Unienville hi havia 10 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Unienville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Unienville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Scarus rubroviolaceus

Scarus rubroviolaceus és una espècie de peix de la família dels escàrids i de l'ordre dels perciformes que es troba des de l'Àfrica oriental fins a Durban (Sud-àfrica), les Tuamotu, les Illes Ryukyu, les Hawaii, Shark Bay (Austràlia Occidental) i el sud de la Gran Barrera de Corall. També al Pacífic oriental (des del Golf de Califòrnia fins a les Illes Galápagos).
Els mascles poden assolir els 70 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Otomys barbouri

Otomys barbouri és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de les parts altes del Mont Elgon (Kenya i Uganda), on viu a altituds d'entre 3.300 i 4.200 msnm. El seu hàbitat natural són les landes alpines. Està amenaçat per la degradació del seu medi i els incendis forestals que s'hi produeixen, sovint a causa de la caça furtiva.
L'espècie fou anomenada en honor del zoòleg estatunidenc Thomas Barbour.

## Referències

* ↑ Taylor, P. J.; Maree, S. Otomys barbouri. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 20 juny 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 28-29. ISBN 978-0801893049.
# Korti

Korti (àrab: كورتي, Kūrtī) és una ciutat del Sudan a la província d'Ash-Shamaliyah, a uns 100 km al sud de la quarta cascada del Nil.
El seu nom no és àrab (els àrabs li diuen Kurti o Koarta) i s'identifica amb la Krtn de les inscripcions dels reis de Núbia (Mèroe). En època romana fou esmentada una ciutat de nom Cadetum, Cadata o Coetum, que estava propera a Napata i que sens dubte fou Korti.
# Mas d'en Vall

El Mas d'en Vall és una masia de Riudecols (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una antiga masia formada per tot un conjunt d'edificis, la major part d'ells ja enrunats. La part millor conservada presenta obra de paredat, maó i rajola, amb un curiós contrafort en un angle, prop de l'antiga era de batre enrajolada. La porta és bastant ben conservada, d'arc carpanell. A la part ruïnosa hom pot apreciar encara una porta adovellada, originalment de punt rodó, així com diferents habitacions i dependències. Hi ha encara part d'una petita cambra elevada, pintada en blau cel, amb una fornícula que presenta, en relleu de guix, un angelot (ales i cap) d'estil popular.

## Història

La masia és probablement originària del segle xvi, amb reformes del segle xviii. Es troba a la partida del Mas del Pere del Mas (sic). La terra de la finca ocupa 53 Ha, 77a, 40 ca, de les quals la parcel·la en la qual es troba inclosa la masia té 13 Ha, 71 a, 40 ca. Probablement al segle xviii o XIX hom hi bastí un aqüeducte, part dels arcs del qual encara es conserven, per portar aigua a les cases.

## Referències

* 1 2 «Mas d'en Vall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Mas d'en Vall». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Nouvelle-Église

Nouvelle-Église és un municipi francès, situat al departament del Pas de Calais i a la regió dels Alts de França. L'any 1999 tenia 343 habitants.
Nouvelle-Église es troba al nord del departament del Pas de Calais. És a prop del departament del Nord i de les ciutats d'Audruicq i Oye-Plage.
Nouvelle-Église es troba al cantó d'Audruicq, que al seu torn forma part del districte de Saint-Omer.

## Vegeu també

* Llista de municipis del Pas de Calais

## Enllaços externs

* Nouvelle-Église - Lloc web oficial
# Sant Miquel de Vivers

* Aquest article tracta sobre l'església parroquial de Vivers (al Rosselló). Si cerqueu l'església de Viver i Serrateix (al Berguedà), vegeu «Sant Miquel de Viver».
Sant Miquel de Vivers és l'església parroquial del poble rossellonès de Vivers, a la Catalunya Nord. Està situada en el centre i punt més elevat del turonet on es troba el poble, al costat del lloc on hi havia hagut el Castell de Vivers.
És un temple romànic del segle xii, de nau única acabada en un absis semicircular. L'edifici està culminat per un campanar d'espadanya fet de maons, rematat amb un rellotge. A l'interior es conserven diverses obres medievals; en destaquen un Crist romànic i una marededéu del segle xiv; el retaule principal, del segle xvi, és dedicat a sant Miquel.
* Façana meridional de l'església
* Absis romànic de l'església i restes del Castell de Viver
* Altar major
* Altar de Sant Miquel
* Mare de Déu

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Vivers». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Vall 91. Sant Miquel de Vivers». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Mallet, Géraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Montpellier: Les presses du Languedoc, 2003, p. 270.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan. «Vivers: Sant Miquel de Vivers». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «Sant Miquel de Vivers en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-09. [Consulta: 23 juny 2016].