OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agramatisme

L'agramatisme o acatafàsia és un trastorn que afecta a la parla. Aquells que pateixen aquesta disfunció solen crear oracions de no més de tres o quatre paraules. Així, una oració com: Ahir vaig portar caramels a l'escola per als companys podria ser formulada com: Ahir portar caramel escola companys. Els agramàtics presenten també problemes per a estructurar correctament les oracions. Això els pot portar a expressar el contrari d'allò que volen manifestar. Per exemple, l'oració "l'ocell menjava un cuc" pot ser expressada com "cuc menja ocell". És evident en aquest cas que s'han intercanviat subjecte i objecte invertint el significat de la frase.
Tanmateix, altres estudis lingüístics demostren que l'agramatisme en llengües romàniques afecta principalment la flexió verbal, ja que la desaparició d'alguns morfemes lèxics produiria paraules sense significat.
Sovint l'agramatisme apareix a causa de lesions a l'àrea de Broca del cervell, com en el cas de l'afàsia de Broca.

## Símptomes

* ús d'estructures molt simples i curtes
* dificultats en la utilització de verbs
* construcció d'oracions gramaticalment incorrectes
* poc ús del verb auxiliar
* pèrdua dels sufixos.

## Referències

* ↑ «Agramatisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Diccionari Enciclopèdic de Medicina». Arxivat de l'original el 2012-06-20. [Consulta: 7 novembre 2010].

## Bibliografia

* Andrew Radford et alii (2000): Introducción a la lingüística. Ed. Cambridge.
* Menn, L. and Obler, L. (1990): Agrammatic Aphasia: A Cross-Language Narrative Source Book, Philadelphia: John Benjamin.
* Friedmann, N. (2001): "Agramatism and the psychological reality of the syntactic tree", Journal of Psycholinguistic Research, Vol. 30, NO 1.

## Vegeu també

* Llista de trastorns del llenguatge
# Al-Abbàs ibn al-Hàssan al-Jarjaraí

Abu-Àhmad al-Abbàs ibn al-Hàssan ibn Ayyub al-Jarjaraí (àrab: أبو أحمد العباس بن الحسن بن أيوب الجرجرائي, Abū Aḥmad b. al-Ḥassan b. Ayyūb al-Jarjarāʾī) (mort el 908) fou un visir abbàssida.
Va servir a la cort sota al-Muktafí (902-908) i mercès a la influència del visir al-Qàssim ibn Ubayd-Al·lah, el va succeir a la mort d'aquest l'octubre del 904. El 908 va proclamar nou califa al jove príncep de 13 anys Jàfar, que va regnar com al-Múqtadir (agost del 908) que el va confirmar com a visir. El seu principal col·laborador fou Abu l-Hàssan Alí ibn Muhàmmad ibn Mussa ibn al-Furat, un personatge poc escrupolós que després fou visir.
El caràcter despòtic del visir li va fer guanyar molts enemics a la cort i finalment va originar el complot de desembre del 908, en el qual va morir (17 de desembre); no obstant els conjurats no va aconseguir l'objectiu de proclamar califa a un fill d'al-Mútazz, Abu-l-Abbàs Abd-Al·lah ibn al-Mútazz per la resistència de la guàrdia.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «(al-)Djardjarāʾī».
* Sourdel, Dominique. Le Vizirat Abbaside de 749 à 936 (132 à 224 de l'Hégire) (en francès). Damasc: Institut Français de Damas, 1959-1960.
# Al-Zahra

Al-Zahra (àrab: الزهراء, az-Zahrāʾ) és un municipi palestí de la governació de Gaza, al sud de la ciutat de Gaza, al centre de la Franja de Gaza. Al seu territori s'hi troba la Universitat de Palestina i la Universitat Oberta Ummah. En 2009 tenia 3,085 habitants. Hi havia 837 habitatges i 237 edificis d'altra mena a la població.

## Referències

* ↑ 2009 Census Arxivat 14-11-2010 a Wayback Machine.. Palestinian Central Bureau of Statistics (PCBS). p.61.
# Alexandre de Bournonville

Alexander de Bournonville, Alexandre von Bournonville, Alexander II Hyppolite; Príncep de Bournonville i comte de Hennin (1616-1691) fou un militar flamenc. Tenia els títols de Mariscal de Camp del Sacre Imperi Romà, Cavaller de l'Orde del Toisó d'Or, Virrei de Catalunya (1678-1685), i Virrei de Navarra (1686-1691).
El títol de Príncep de Bournonville, un lloc situat a Pas de Calais prop de la frontera amb Bèlgica, va ser guardonat en Madrid (Espanya), pel rei Felip IV d'Espanya el 12 de juliol de 1658, a Alexandre de Bournonville, tercer comte d'Henin Lictard. Bournonville més tard es va establir a Espanya i es va convertir tant Virrei de Catalunya i virrei de Navarra.
El 1684 va haver d'abandonar Barcelona amb l'exèrcit per a la defensa de Girona, sol·licitant als consellers que s'armessin algunes companyies per defensar la ciutat en la seva absència. Llavors, aprofitant l'absència del virrei, el Consell de Cent en col·ligació amb el Braç militar de Catalunya, es va extralimitar en les seves competències i va aixecar una milícia de 46 companyies sota el comandament de capitans seleccionats d'entre els membres del Braç militar de Catalunya, el cos enquadrava un total de 4.500 homes armats, que van assumir de-facto la custòdia de muralles i portals. A la tornada del virrei, estupefacte, va ordenar immediatament el desarmament de la milícia i el lliurament dels símbols de comandament.

## Referències

* ↑ Espino López, Antonio. EL FRENTE CATALAN EN LA GUERRA DE LOS NUEVE ANOS, 1689-1697 (en castellà). Universitat de Barcelona, 1994, p. 447.
* ↑ Hernàndez i Cardona, Riart i Jou i Rubio i Campillo, 2010, p. 24-25.

## Bibliografia

* Hernàndez i Cardona, Francesc Xavier; Riart i Jou, Francesc; Rubio i Campillo, Xavier. La Coronela de Barcelona 1705-1714. Rafael Dalmau Editor, 2010. ISBN 9788423207503.

## Enllaços externs

* http://www.vialibri.net/item_pg/2853153-1680-casellas-esteban-doze-frutos-muy-antigua-ilustre-casa-bournonville.htm Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine.
# Alicia Alfonso

Alicia Alfonso (Uruguai, 1963) és una actriu uruguaiana.
Està relacionada amb el teatre El Galpón de Montevideo i ha estat coneguda pels seus papers en produccions com Tóxico, Horror en Coronel Suárez, Éxtasis, i El país de las cercanías II.
El 2010 va rebre el premi Florencio a la millor actriu secundària, i el 2015 el premi Fraternitat, atorgat per la filial uruguaiana de B'nai B'rith.

## Referències

* ↑ Borkenztain, Bernardo «Tóxico» (en castellà). Revista Dossier, 17-08-2017.
* ↑ «La actriz Alicia Alfonso fue premiada con el galardón Fraternidad» (en castellà). El País [Montevideo], 07-12-2015.
* ↑ «Gustavo Alonso: 'El teatro es necesario por encima de la vanidad del actor'» (en castellà). Ministerio de Educación del Uruguay (MEC), 09-11-2012.
* ↑ «Ciclo de El Galpón en el Larrañaga con 'El país de las cercanías II'» (en castellà). Diario Cambio, 13-07-2013.
* ↑ «Otorgaron los premios Florencio 2010» (en castellà). LR21, 15-12-2010.
* ↑ «Dos dramas para una gran actriz» (en castellà). El Observador, 08-05-2015.
* ↑ «Premio Fraternidad de B'nai B'rith a la actriz Alicia Alfonso» (en castellà). Comité Central Israelita del Uruguay, 04-12-2015.
* ↑ «Premio Fraternidad y Premio Candelabro de oro» (en castellà). B'nai B'rith Uruguai. Arxivat de l'original el 2015-10-24. [Consulta: 21 maig 2020].
# Alicia Alegret Martí

Alicia Alegret Martí (Reus, 1977) és una periodista i política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en la IXa i Xa legislatures.

## Trajectòria política

Ha treballat com a periodista en la Cadena COPE de Reus. Va començar la seva carrera política com a assessora del grup municipal del Partit Popular de Reus en el 2000, fins que després de les eleccions municipals espanyoles de 2007 va entrar com a regidora a l'ajuntament de Reus. Posteriorment fou escollida diputada a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2010.
A les eleccions municipals espanyoles de 2011 fou la cap de llista del seu partit per Reus. Mercè un pacte amb CiU que va concedir l'alcaldia a Carles Pellicer i Punyed la va convertir en portaveu del grup municipal popular, primera tinent d'alcalde i regidora de Seguretat Ciutadana i Promoció Econòmica. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2012 fou escollida novament diputada per Tarragona.
En 2012 fou denunciada per la CUP de Reus davant la Fiscalia Anticorrupció en referència al Cas Innova (hòlding municipal del que aleshores n'era vicepresidenta), sota l'acusació d'haver fet contractar per Innova una persona que va estar treballant només a la seu del Partit Popular de Reus. A començaments de 2013 dues treballadores del PP de Reus la demandaren per assetjament laboral.
Quan el novembre de 2014 es va trencar el pacte municipal entre PP i CiU va perdre el càrrec de tinent d'alcalde i el seu propi partit la destituí com a portaveu municipal. Alicia Alegret va dimitir com a regidora i anuncià que es mantindria en l'escó al Parlament fins al final de la legislatura.

## Referències

* ↑ De la redacció a l'escó Arxivat 2015-12-10 a Wayback Machine., web del Col·legi de Periodistes de Catalunya
* ↑ «Fitxa del Parlament de Catalunya». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 14 agost 2015].
* ↑ Nou escàndol a Innova, com a referent electoral, El Debat, 19 de novembre de 2012
* ↑ Dues treballadores del PP denuncien Alícia Alegret per assetjament laboral Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., La Revista de Reus, 27 de febrer de 2013
* ↑ Demandada per assetjament laboral Alícia Alegret, diputada del PP i primera tinent d'alcalde de Reus Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine., El Triangle, 27 de febrer de 2013
* ↑ El PP de Reus destituye a Alícia Alegret como portavoz, La Vanguardia, 19 de novembre de 2014
* ↑ Alícia Alegret (PP Reus): "Allà on no em volen, no em quedaré" Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine., Diari de Tarragona, 18 de novembre de 2014
# Amblyeleotris morishitai

Amblyeleotris morishitai és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Les femelles poden assolir els 9,44 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Ogasawara (Japó).

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Notice sur les genres Amblyeleotris, Valenciennesia et Brachyeleotris. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 8. 372-376.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Senou & Aonuma. 2007. Bulletin of the National Museum of Nature and Science, Ser. A, Suppl., (1): 101-107.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Allianz Field

Allianz Field és un estadi de futbol situat a la ciutat de Saint Paul, estat de Minnesota, Estats Units. Va ser inaugurat el 13 d'abril de 2019 i posseeix una capacitat per a 19.400 espectadors. És l'estadi del Minnesota United, equip de la Major League Soccer dels Estats Units.

## Història

El 25 de març de 2015, el Minnesota United va ser acceptat a l'MLS com a equip d'expansió. El 23 d'octubre, el propietari de l'equip William "Bill" McGuire i l'alcalde de Saint Paul, Chris Coleman, van anunciar plans per a construir un estadi en Saint Paul. El 25 de novembre de 2015, Minnesota United FC va contractar a Populous, amb seu a Kansas City, per al disseny de l'estadi. El 9 de desembre de 2015, l'equip va contractar a Mortensen Construction com a part de la construcció de l'estadi juntament amb Populous. Mortensen va construir el O.S. Bank Stadium per als Minnesota Vikings de la NFL entre 2014 i 2016, i va treballar amb Populous en altres tres instal·lacions esportives en el Àrea de Minneapolis-Saint Paul, el Target Field, TCF Bank Stadium i Xcel Energy Center. La cerimònia de primera pedra va ser el 12 de desembre de 2016 i va comptar amb la presència de Bill McGuire i el comissionat de la MLS Do Garber. La construcció es va completar al febrer de 2019, i l'estadi va obrir dos mesos després el 13 d'abril de 2019. L'estadi en forma d'anell, compta amb capacitat per a aproximadament 19,400 persones en la primera fase i 24,474 en una futura expansió que cobriria les quatre cantonades, l'estadi compta amb 25 suites i 38 llotges.
El 25 de juliol de 2017, la companyia d'assegurances Allianz Life Insurance Co. of North Amèrica una subsidiària de la companyia alemanya Allianz, es va adjudicar els drets de nom de l'estadi, l'acord amb Allianz s'estén per dotze anys, fins a finals de 2028.
El primer partit oficial en l'estadi es va celebrar el 13 d'abril de 2019 entre Minnesota United i New York City FC, al qual va assistir una multitud de 19,796 espectadors. El partit va acabar en un empat 3–3, el primer gol va ser marcat per Osvaldo Alonso del Minnesota United en el minut 13.
El primer partit del equip nacional de futbol dels Estats Units es va celebrar en el Allianz Field el 18 de juny de 2019 davant Guyana, vàlid per la Copa d'Or de la Concacaf 2019.

## Referències

* ↑ cita web|títol=Allianz Field|url=http://stadiumdb.com/designs/usa/minnesota_united_stadium%7Cobra=stadiumdb.com%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ «Is Allianz Field too small? MLS Commissioner Do Garber thinks sota». www.twincities.com.
* ↑ «St. Paul's new Midway soccer stadium gets its name». www.twincities.com.

## Enllaços externs

* Allianz Field - Lloc web oficial
# Alwa

«Alwa» té aquests significats:
* Nom alternatiu d'Aloa
* Principat de l'Índia Britànica, vegeu Principat d'Alwa
# Amar (pel·lícula)

Amar, estilitzada com a «AMAR», és una pel·lícula espanyola de gènere dramàtic i romàntic dirigida per Esteban Crespo i estrenada en el XX Festival de Màlaga al març de 2017 i als cinemes espanyols el 21 d'abril de 2017. Amar és el primer llargmetratge dirigit per Crespo, qui prèviament va dirigir reeixits curtmetratges, inclòs Aquel no era yo, que va ser nominat a l'Oscar al millor curtmetratge en 2013.
És protagonitzada per María Pedraza i Pol Monen, amb la participació de Natalia Tena, Gustavo Salmerón, Nacho Fresneda i Greta Fernández. Pol Monen va ser nominat com a Millor actor revelació pel seu paper de Carlos en la 32a edició dels Premis Goya i a les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics.

## Sinopsi

En una entrevista, Crespo va explicar que Amar és «una pel·lícula de sentiments exaltats en la qual centrem la mirada de l'espectador en els dos personatges protagonistes (Carlos i Laura), reflectint un món de contradiccions tan pròpies de la joventut».
Crespo va contar que la seva intenció era «fer una pel·lícula sobre el primer amor. Aquest amor boig, captivador, salvatgement imperfecte, que té la seva part descontrolada que no saps manejar, i al qual et lliures absolutament i que no es repeteix. El meu objectiu era que l'espectador recordi aquestes sensacions que ha tingut. És una pel·lícula sobre el passo a la maduresa i també generacional, parla sobre com tens sempre que enfrontar-te als teus pares per a poder créixer».

## Repartiment

* María Pedraza com Laura
* Pol Monen com Carlos
* Greta Fernández com Lola
* Natalia Tena com Merche, mare de Laura
* Nacho Fresneda com el pare de Laura
* Maria Caballero com Marta
* Jorge Silvestre com el Moro
* Paz Muñoz com Susana
* Gustavo Salmerón com Pablo
* Jorge Motos com Germà de Carlos

### Amb la col·laboració especial de

* Antonio Valero com pare de Carlos
* Sonia Almarcha com Carmen

## Producció, estrena i distribució

El llargmetratge està basat en dos curtmetratges prèviament dirigits per Crespo: Siempre quise trabajar en una fábrica y Amar. Crespo havia escrit el guió en el 2002, amb el qual van sorgir els curtmetratges, però el va reescriure en el 2016. El guió va venir de gust a la productora Avalon P.C., a la qual s'unirien Amar AIE, FILMEU, TVE i la companyia de vídeo a la carta Netflix per la producció del llargmetratge.
Es va estrenar al Festival de Màlaga el 18 de març de 2017 i als cinemes espanyols el 21 d'abril.
Amar forma part del catàleg internacional de Netflix. Amazing D.C. i The Klockworx distribueixen la pel·lícula al Japó, en DVD.

## Referències

* 1 2 Gonza Gallego. «‘AMAR’, la nueva apuesta española de Netflix». [Consulta: 17 setembre 2017].
* ↑ «Películas » Premios Goya 2019» (en castellà). [Consulta: 15 novembre 2018].
* ↑ «[News 73º Edición de la Gala de las Medallas CEC - Moobys]» (en castellà). , 28-01-2018 [Consulta: 15 novembre 2018].
* 1 2 «Netflix: Comienza el rodaje de 'Amar', la película española para la plataforma de streaming». [Consulta: 17 setembre 2017].
* ↑ María Aller. «ESTEBAN CRESPO: "'AMAR' ES UNA PELÍCULA SOBRE EL PASO A LA MADUREZ"», 19-03-2017. [Consulta: 17 setembre 2017].
# André Sibomana

André Sibomana (1954– 7 de març de 1998) va ser un capellà i periodista ruandès, figura exemplar en el genocidi de Ruanda. També va ser activista dels drets humans i fundador de l'Associació Ruandesa per a la Defensa dels Drets de la Persona i de les Llibertats Públiques, que registrava informació sobre totes les violacions dels drets humans a Ruanda i les publicava en un informe.
Des de 1988 André Sibomana era editor del diari catòlic Kinyamateka, propietat de la Conferència Episcopal Ruandesa, que era l'únic diari privat que circulava a Ruanda àmpliament per les parròquies. Sibomana es va comprometre amb el veritable periodisme d'investigació, però va viure en un Estat que no garantia la llibertat d'informació. Des que ha publicat informes independents que han resultat incòmodes per les autoritats, ho ha intentat nombroses vegades el 1990, però en va obtenir les proves del que va publicar.
Sibomana va ser una de les poques veus independents a Ruanda durant el període anterior al genocidi. Quan aquest va esclatar aviat es convertirà en objectiu dels extremistes. Va escapar de Kigali i va usar la seva posició per salvar la vida de molts altres.
"Per a moltes persones a Ruanda, abstenir-se d'assassinar era, per si mateix, un acte de resistència". Nombrosos camperols foren assassinats perquè refusaren atacar els cossos dels seus veïns tutsis. Hi ha homes valents i rectes que no van poder o no es va atrevir a ajudar els seus companys i ara viure amb remordiments per no haver-ho fet. No tinc cap mèrit per salvar algunes persones, perquè estava en el meu poder fer-ho. La meva posició em va donar una oportunitat millor que a altres," s'explica Sibomana a la pàgina 86 de l'entrevista que va concedir a Laure Guibert i Hervé Deguine el 1996 a Israel, qui va ser publicat més tard. Després de la guerra, André Sibomana tornar a treballar com a editor de Kinyamateka i va donar suport a la reconciliació i fins a la seva mort el 1998. Va adoptar set orfes.
En 2000 Sibomana va ser nomenat per l'Institut Internacional de Premsa com un dels 50 Herois mundials de la llibertat de premsa dels darrers 50 anys.

## Obres

* Gardons espoir pour le Rwanda, L'Harmattan, març de 2008, ISBN 978-2-296-04164-6

## Referències

* ↑ André Sibomana per Gerardo González Calvo
* ↑ Andre Sibomana dies following an illness, ifex.org
* ↑ Rwanda: décès du père André Sibomana, Libération, 10 de març de 1998
* ↑ «World Press Freedom Heroes: Symbols of courage in global journalism». International Press Institute, 2012. Arxivat de l'original el 16 gener 2012. [Consulta: 26 gener 2012].
# Angel Otaegi Etxeberria

Angel Otaegi Etxeberria (Nuarbe, Azpeitia, Guipúscoa, gener de 1942 - Burgos, 27 de setembre de 1975) fou un militant d'ETA conegut per ser un dels cinc darrers afusellats pel franquisme.
De família obrera, estudià a Zestoa i amb 14 anys comença a treballar en el sector metal·lúrgic (empresa Irimo de Zumarraga) i després en el pesquer. Inicialment va militar a Euzko Gaztedi però el 1970 va ingressar a ETA, primer al front obrer i després al front militar. Va treballar en tasques d'infraestructura de l'organització i a casa seva hi havia la impremta on es feien els pamflets.
El 18 de novembre de 1974 és detingut al seu domicili acusat de la mort el 3 d'abril del mateix any del cap primer de la Guàrdia Civil Gregorio Posadas Zurrón a Azpeitia. Fou traslladat a la presó de Martutene i posteriorment a Burgos.
Fou sentenciat a pena de mort en el consell de guerra celebrat al Regiment d'Artilleria de Campanya número 63 al Castell de Val (Burgos) el dia 29 d'agost de 1975 juntament amb un altre membre d'ETA, José Antonio Garmendia Artola, que posteriorment fou indultat. Fou executat a Burgos el matí del 27 de setembre de 1975, juntament amb quatre presos més en diferents punts de l'Estat, Xosé Humberto Baena Alonso, Ramón García Sanz i José Luis Sánchez Bravo (pertanyents al FRAP) i Jon Paredes Manot Txiki d'ETA, convertint-se en els cinc darrers executats del règim de Franco. La data d'aquest afusellament múltiple, el 27 de setembre, s'ha acabat reclamant des de l'esquerra abertzale i altres col·lectius d'extrema esquerra com a Gudari Eguna (dia del soldat en euskara).

## Referències

* ↑ Aniversari dels afusellaments a kaosenlared.net
* ↑ Iñaki Egaña Diccionario histórico de Euskalerría', editorial Txalaparta, Tafalla, 1996 p. 574.555

## Enllaços externs

* Biografia
* Bloc sobre Angel Otaegi
# Amsterdam Admirals

Els Amsterdam Admirals van ser un club de futbol americà de la ciutat d'Amsterdam (Països Baixos).
El club es creà l'any 1995 per a competir a la National Football League Europe. Inicialment disputava els seus partits al vell Olympisch Stadion (construït el 1928), fins al 1996 en què juga al nou Amsterdam ArenA. Ha guanyat un cop la World Bowl, l'any 2005.

## Palmarès

* 1 títol de la World Bowl: 2005.
* 1 sot-campionat de la World Bowl: 1995.
# Amsterdam Baroque Orchestra & Choir

Amsterdam Baroque Orchestra & Choir (ABO&C) és una orquestra holandesa fundada l'any 1979 pel clavecinista i director Ton Koopman, especialitzada en la interpretació de música del barroc i del classicisme amb instruments originals.
L'orquestra està formada per solistes de prestigi internacional que es reuneixen diversos cops a l'any per realitzar plegats concerts en els auditoris d'arreu i enregistraments discogràfics. El Cor fou fundant l'any 1992 i debutà en el Festival de Música Antiga d'Utrech amb l'estrena mundial del Rèquiem i Vespres de H. I. F. Biber. Els dos conjunts han sobresortit en la interpretació de les obres dels grans mestres del barroc i del classicisme, que han merescut els premis més prestigiosos com Grampophon Award, Diapasaon d'Or, Stern des Monats-Fono, PrixHector Belioz, Deutsche Schallplattenpreis i ``Edison Awards``. El novembre de 1994 emprengueren el projecte d'interpretar en directe i gravar totes les cantates, religioses i profanes, de Bach, projecte que s'acabà el 2003. Les gravacions foren publicades inicialment per la casa francesa Erato i després de diverses vicissituds, actualment les comercialitza el segell Challenge Classics de la companyia Challenge Records.

## Referències

* ↑ Nicholas Anderson. "Orquestra barroca Amsterdam". Grove de música en línia. Oxford música en línia. Oxford University Press

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
# Anabarilius maculatus

Anabarilius maculatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al sud-oest de la Xina.

## Referències

* ↑ Cockerell T. D. A. 1923. The scales of the cyprinid genus Barilius. Bull. Am. Mus. Nat. Hist. v. 48 (art. 14). 531-532.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zhou, W. i G.-H. Cui, 1992. Anabarilius brevianalis, a new species from the Jinshajiang River basin, China (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 3(1):49-54.