OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fincastle (Virgínia)

Fincastle és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 359 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fincastle tenia 359 habitants, 129 habitatges, i 83 famílies. La densitat de població era de 577,5 habitants per km².
Dels 129 habitatges en un 27,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,9% hi vivien parelles casades, en un 10,1% dones solteres, i en un 34,9% no eren unitats familiars. En el 32,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,8% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 32,3% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 12,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 126,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.438 $ i la renda mediana per família de 54.688 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.500 $ mentre que les dones 21.563 $. La renda per capita de la població era de 19.954 $. Cap de les famílies i el 2,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fincastle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fincastle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Flavià (jutge)

Flavià (en llatí Flavianus) era un jurista de l'Imperi Romà d'Orient, advocatus fisci en temps de Justinià I pel qual fou nomenat com un dels jutges generals (κοινοὶ πάντων δικασταί) que van ser designats en lloc dels jutges especials que fins aquell moment es nomenaven segons l'anterior constitució de l'emperador Zenó per als tribunals particulars.
Els noms dels jutges generals nomenats per Justinià el 539 eren: Anatol, Flavià, Alexandre, Esteve, Menes, un altre Alexandre, Víctor, i Teodor de Cízic. Al mateix temps foren nomenats jutges superiors (amb alt rang) Plató, un altre Víctor, Focas i Marcel, que tenia l'encàrrec especial de l'administració de justícia a Constantinoble. Tots depenien del ministre imperial d'estat (ἄρχοντες). Les seves funcions, deures i emoluments es van indicar en una de les Novellae de Justinià.

## Referències

* ↑ Flavianus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 170
# Font de la Vall (Montllobar)

La Font de la Vall és una font del terme municipal de Tremp, del Pallars Jussà, a l'antic terme de Fígols de Tremp, en territori de l'antic poble de Montllobar.
Està situada a 802 m d'altitud, al fons de la vall del barranc de Montllobar, a sota i a ponent del cim de Montllobar.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Florimar

Florimar (pronúncia local: ['flɔri'mar]) és una urbanització del poble de Monnars, al municipi de Tarragona. L'any 2022 comptava amb 17 habitants, essent el nucli habitat més petit de Monnars.
Es troba envoltada per les urbanitzacions de Llevantina i Residencial Monnars, en l'espai central delimitat pels carrers de Jaume Pahissa (per on hi ha l'accés principal al nucli) i d'Enric Morera, per l'avinguda dels Boscos de Tarragona (que mena a la urbanització del mateix nom) i per la urbanització Llevantina.

## Referències

* ↑ «Florimar | enciclopedia.cat». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ «Idescat. Codis territorials i d'entitats. Municipis. 431482 Tarragona». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ «Idescat. Territori. Cerca de població: «Florimar»». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ «ICGC - Vissir3». [Consulta: 16 octubre 2023].
# Filip el Tetrarca

Herodes Filip II o Filip el Tetrarca, va ser fill d'Herodes el Gran i de Cleòpatra de Jerusalem, i germanastre entre d'altres d'Herodes Antipes i d'Arquelau. Va regnar amb el títol de tetrarca de l'any 4 aC al 34.
El seu pare li va deixar per testament el nord-est del seu regne, la Traconítida, Gaulanitis i Batanea (Iturea). Es va casar amb la seva neboda Salome III filla d'Herodes Filip I i d'Heròdies. Va restaurar la ciutat de Paneas, rebatejada Cesarea (coneguda per Cesarea Filipa per distingir-la de la Cesarea de la costa que va ser la seu del govern romà de Palestina). Va embellir notablement Betsaida que va rebatejar amb el nom de Julias, i on va ser enterrat.
Va morir sense fills l'any 34, i el territori es va incorporar a la província romana de Síria, fins que va pujar al tron Calígula, que les va donar al seu amic Herodes Agripa I l'any 38.

## Referències

* ↑ Flavi Josep. Antiguitats judaiques,XVII, 8, XVII, 11, XVIII, 5, 4
# Francesc Planas i Virolesch

Francesc Planas i Virolesch (Girona, 6 d'agost de 1874 - Terrassa, 27 de gener de 1947) va ser un músic, instrumentista de la tenora i compositor de sardanes de Cassà de la Selva. Membre fundador de les cobles Unió Cassanenca i La Principal de Terrassa.

## Bibliografia

* Freixas, Josep. Músics Terrassencs o vinculats a Terrassa, nascuts abans del segle XX.
# Filippo Baldinucci

Filippo Baldinucci (1624 - 1 de gener de 1697), nascut a Florència, va ser un dels més significatius biògrafs i historiadors de l'art del període barroc.
Amb el suport dels Médici, va aspirar a esdevenir un nou Vasari, renovant i expandint les seves biografies, i incloent articles sobre artistes francesos i flamencs omesos per aquell. La seva obra més important va ser un diccionari biogràfic d'artistes titulat Notizie de' professori del disegno da Cimabue in qua, La publicació va començar el 1681 i va continuar després de la seva mort. La seva essencial biografia de Gian Lorenzo Bernini es va publicar el 1682.
Baldinucci provenia d'una notòria i rica família de mercaders florentins. A més d'escriure, dibuixava retrats al carbonet i modelava en argila: molts dels seus destres i vívids retrats es troben a la col·lecció de la Galeria Uffizi. Altres es troben en diverses col·leccions particulars, incloent-hi el Museu Getty.

## Referències

* ↑ Notizie de' professori del disegno da Cimabue in qua = "Notícies de professors del disseny des Cimabue fins a l'actualitat ".
* ↑ "La seva biografia de Bernini (1682) és la font més important per a l'estudi d'aquest important mestre de l'edat barroca", Ernst Gombrich, Kunstliteratur.

## Bibliografia

* Encyclopaedia Britannica 1911: "Filippo Baldinucci"
* (Getty Museum) Retrato d'un hombre, carbonilla roja y negra (castellà)
* Schlosser-Magnino, Julius. La letteratura artistica Rev. ed. 1935
* Ernst Gombrich "Kunstliteratur", en Atlantisbuch der Kunst 1952
# Francisco Antonio de la Portilla

Francisco Antonio de la Portilla (Vejoris, Santiurde de Toranzo (Cantàbria), 1652 (?) - Barcelona, 1711), bisbe de Mallorca.
Va ser procurador general de l'orde franciscà a Roma. Va ser nomenat bisbe de Mallorca el 1702. Durant el seu episcopat impulsa una activa tasca social a favor de les persones més necessitades. Durant la Guerra de Successió es mantingué fidel a Felip V. El 25 de setembre de 1706 quan comparegué a la Badia de Ciutat de Mallorca l'estol anglo-holandès exigint la rendició de l'illa a Carles III d'Àustria, el bisbe formà part dels intents de resistència. Per aquesta raó el comte de Savellà el desterrà al Palau Reial Major de Barcelona, on va viure vigilat i custodiat fins a la seva mort. El 1710 els jurats de Mallorca demanaren a Carles III que autoritzés el seu retorn, proposta que no fou admesa pel monarca. El seu cos va ser traslladat a la Ciutat de Mallorca i sepultat al capella de la Concepció de Sant Francesc.

## Referències

* ↑ «Portilla, Francisco Antonio de la». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 13. Palma: Promomallorca, p. 366. ISBN 84-8661702-2.
# Ftalimida

La ftalimida, en anglès:Phthalimide, és una imida, la qual és un compost químic amb dos grups funcionals carbonil enllaçats a una amina secundària o amoníac. És un sòlid blanc.

## Preparació

Es pot preparar la ftalamida escalfant anhídrid ftàlic amb amoníac aquòs. Alternativament també es pot fer fusionant l'anhídrid amb carbonat d'amoni.

## Usos

La ftalmida es fa servir en els plàstics, com a fungicida,en síntesi química i en la recerca científica.

## A la natura

El mineral kladnoïta presenta un anàleg de la ftalimida. Aquest mineral es troba rarament i només en llocs on s'ha cremat carbó.

## Referències

* ↑ «Kladnoite». mindat.org. [Consulta: 15 novembre 2011].
* Vollhardt, K. Peter C.; Schore, Neil Eric. Organic Chemistry: Structure and Function. 4th. Nova York: W.H. Freeman, 2002. ISBN 978-0-7167-4374-3.
* Finar, Ivor Lionel. Organic Chemistry. 1. 6th. London: Longman, 1973. ISBN 0-582-44221-4.
# Ftios

Ftios (en grec antic Φθίος) segons la mitologia grega és l'heroi epònim de la Ftiòtida, a Tessàlia.
Els autors donen genealogies diferents, i tan aviat és un dels fills de Licàon, el rei de l'Arcàdia, com un fill de Posidó i de la nimfa Larissa. Llavors és germà d'Aqueu i de Pelasg. També es deia que era fill d'Aqueu, i estava casat amb Crisipe filla d'Iros, i amb la que va tenir un fill, Hel·lè, fundador de la ciutat d'Hel·las, a Tessàlia. Altres genealogies relacionen també Ftios amb els epònims de les estirps hel·lèniques.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 209. ISBN 9788496061972.
# Froilán Maldonado Monje

Froilán Maldonado Monje (Villapún, Santervás de la Vega, Palència, Castella i Lleó, 2 d'octubre de 1956) és un exfutbolista professional espanyol de la dècada de 1980 que jugava de defensa. Va jugar a Primera Divisió amb el RCD Espanyol.

## Clubs

| Club | Anys | Categoria |
| CD Mirandés | 1980 | Segona B |
| Palencia CF | 1980-1983 | Segona A / Segona B |
| RCD Espanyol | 1983 - 1986 | Primera Divisió |
| Deportivo de la Coruña | 1986 - 1987 | Segona A |
| UE Figueres | 1987 - 1990 | Segona A |
| Girona FC | 1990 - 1991 | Segona B |

## Referències

* ↑ «Maldonado, Froilán Maldonado Monje - Futbolista». BDFutbol. [Consulta: 23 gener 2020].
* ↑ Martínez-Soria, Enrique Iglesias; Romero, Iván Molero. Glòria als herois. ARA LLIBRES, 2015-10-18. ISBN 978-84-16154-54-8.
# José Enrique Sánchez Díaz

José Enrique Sánchez Díaz (València, 23 de gener de 1986) és un futbolista valencià, que ocupa la posició de lateral esquerre. Ha estat internacional amb les seleccions espanyoles sub-20 i sub-21.

## Trajectòria

Començà la seua carrera al filial del Llevant UE abans d'entrar a l'altre gran equip de la ciutat, el València CF. El club merengot el cedeix al Celta de Vigo, i quan acaba la seua temporada a Galícia, és fitxat pel Vila-real CF, on disputa 23 partits de la campanya 06/07.
El 6 d'agost de 2007 es confirma el seu fitxatge pel Newcastle United FC per un cost entorn dels 3,6 milions de lliures. Eixe any, les seues actuacions al club de la Premier League són esporàdiques. El descens el 2009 a la segona categoria anglesa, el valencià s'ha consolidat a la titularitat dl'equip de Newcastle.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
* Estadístiques a transfermarkt.de (alemany)
# Filippino Lippi

Filippino Lippi (ca. 1457 a Prato: † 1504 a Florència) fou un pintor italià del Renaixement. El traç nerviós i la paleta tirant a fosca de la seva obra tardana en fan un precursor del manierisme.
Lippi va aprendre l'ofici al taller del seu pare, Fra Filippo Lippi. La seva obra primerenca va rebre la influència del pintor Sandro Botticelli. A més, les seves obres reben una forta inspiració de la pintura flamenca. Lippi va passar un temps a Roma, on va estudiar peces de l'antiguitat clàssica. Entre 1482 i 1484, va completar els frescos de Masaccio a la capella Brancacci de S. Maria del Carmine (Florència).

## Obres escollides

* Visió de Sant Bernat (pels volts de 1486, Florència)
* Cicle de frescos de la capella Strozzi, Santa Maria Novella: Escenes de la vida dels sants Joan i Filip (aprox. 1497-1502, Florència)
* Noces místiques de santa Catarina (1501, Bolonya)
* Martiri de sant Sebastià (Gènova)

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.38. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].

## Bibliografia

* Antonio Paolucci Filippino Lippi Cantini: Florència, 1992. ISBN 88-7737-171-4.

## Enllaços externs

* Obres de Filippino Lippi a la Galeria dels Uffizi de (anglès)
# Zug (Suïssa)

Zug és un municipi i la capital del cantó de Zug (Suïssa). Per al 31 de desembre de 2020 la població total del municipi era de 30.934 persones.

## Fills il·lustres

* Georg Joseph Sidler (1831-1907), matemàtic i astrònom

## Referències

* ↑ «About Zug». [Consulta: 8 abril 2022].
# Alexandre Aja

Alexandre Jouan-Arcady (París, França, 7 d'agost de 1978) és un director, guionista i productor francès. És fill de Arcady i de la periodista Marie-Jo Jouan. Candidat a la Palma d'Or en el Festival de Cinema de Cannes per Over the Rainbow (1997) i guardonat en el Festival de Cinema de Sitges per Haute Tension (2003).

## Filmografia com a Director

* 1997: Over the Rainbow
* 1999: Furia
* 2003: Haute Tension
* 2006: Els turons tenen ulls (The Hills Have Eyes)
* 2008: Mirrors
* 2010: Piranha 3D
* 2014: The Pyramid
* 2016: The Other Side of the Door
* 2019: Crawl

## Referències

* ↑ Biografía de Alexandre Aja imdb
* ↑ Premis i nominacions d'Alexandre Aja imdb
# Estadi Sant'Elia

L'Estadi Sant'Elia és un antic estadi de futbol propietat de L'AC Cagliari. Va ser inaugurat el 1970 i tancat el 2017. Amb una capacitat de 23.500 espectadors i unes dimensions de 105x66, l'estadi va ser reformat el 1990.

## Enllaços externs

* http://www.cagliaricalcio.net/
# Top Trumps

Top Trumps és una sèrie de joc de cartes d'Anglaterra (Regne Unit) creat en la dècada del 1970. Les baralles de cartes de Top Trumps pertanyen a una temàtica. És considerat un joc educatiu. Pel seu senzill format, s'han fet jocs de cartes basats en la idea original.
Les cartes es caracteritzen per mostrar informació sobre objectes en forma d'imatges i text.

## Regles del joc

Els jugadors, que han de ser dos o més, seleccionen una baralla temàtica. Les cartes de la baralla tenen atributs numèrics (quantitats, dates). Es barregen les cartes i es reparteixen 5 cartes cap per avall per persona i són apilades. El jugador de menys edat comença, mira la primera carta i diu un atribuït i el seu valor en veu alta. L'altre jugador mira la seua primera carta de la pila i diu en veu alta el valor del mateix atribut de la seua pròpia carta. Les dues persones ensenyen les cartes i qui té el valor més alt guanya, quedant-se la carta d'aquell qui perd i ficant-la baix de la seua pila de cartes. El joc finalitza quan algú es queda sense cartes.

## Referències

* ↑ Murphy, Julia. Más de 100 ideas para enseñar historia : Primaria y Secundaria. Barcelona: Graó, 2011, p. 128. ISBN 9788499800776.
* 1 2 3 4 Aranda, Xavi «Exploreu el coneixement mitjançant un joc de cartes de Wikidata». Xarxanet, 19-03-2019 [Consulta: 21 març 2019].
* ↑ Farley, Tim «Skeptic Trumps: A Satirical Skeptic Card Game». Skeptical Inquirer, 36, 5, 2012.
* 1 2 Cardona, A. [et al]. «Open trumps, a data game». A: FDG 2014 Proceedings : Proceedings of the 9th International Conference on the Foundations of Digital Games. Society for the Advancement of the Science of Digital Games, 2014, p. 2. ISBN 978-0-9913982-2-5.
* ↑ Strobelt, H.; Oelke, D.; Rohrdantz, C.; Stoffel, A.; Keim, D.A.; Deussen, O. «Document Cards: A Top Trumps Visualization for Documents». IEEE Transactions on Visualization and Computer Graphics, 15, 6, 01-11-2009, pàg. 1145. DOI: 10.1109/TVCG.2009.139.
# Churchill Babington

Churchill Babington (11 de març de 1821 – 12 de gener de 1889) va ser un escolàstic, arqueòleg, micòleg i botànic anglès, nascut a Rothley Tremp, Leicestershire.
Va ser primerament educat pel seu pare, Matthew Drake Babington, i després formalment amb Charles Wycliffe Goodwin, l'orientalista i arqueòleg, i després entrant al St John's College (Cambridge) l'any 1839 per graduar-se l'any 1843, setè en primera classe de clàssics i sènior optime. L'any 1845 obté el "Premi Hulsean" pel seu assaig The Influence of Christianity in promoting the Abolition of Slavery in Europe. L'any següent 1846 és triat per a una beca religiosa, i obté el grau de M.A. el 1846 i de D.D. el 1879. De 1848 a 1861 és vicari de Horningsea, prop de Cambridge, i de 1866 fins al seu decés serà vicari de Cockfield a Suffolk. De 1865 a 1880 va ser titular del Disney Professorship of Archaeology (Professorat Disney d'Arqueologia) a Cambridge. A les seves classes, s'il·lustrava amb les seves pròpies col·leccions de monedes i de gots, admirant els objectes d'art de ceràmica grega, romana i la numismàtica.
Babington va escriure sobre una varietat d'objectes. La seva primerenca familiaritat amb la vida del país, li va produir forta passió per la història natural, especialment amb la botànica i l'ornitologia; sent també una autoritat en conquiliologia. Va ser autor de part dels apèndixs de botànica i d'ornitologia en: History and Antiquities of Charnwood Forest de Potter (1842); Character of the Clergy de Macaulay (1849), la defensa dels clergues del s. XVII, que va rebre l'aprovació de Gladstone. També va bregar per la editio princeps de les dites de Hipérides Vs. Demóstenes (1850), On Behalf of Lycophron and Euxenippus (1868), i el seu Funeral Oration (1858). Aquesta edició de les dites provenien de papirs descoberts a Tebas (Egipte) de 1847 a 1856, atorgant-li a Babington la fama com un escolàstic de l'Antiga Grècia.
L'any 1855 publicà una edició de Benefizio della Morte di Cristo, formidable text del període de la Reforma, atribuït a Paleario, i de qui havien estat destruïdes les còpies per la Inquisició. La seva edició va ser facsímil de la editio princeps publicada a Venècia en 1543, amb una Introducció i versions en francès i en anglès. També va editar els dos primers volums de Higden: Polychronicon (1858) i de bisbe Pecock: Represser of Overmuch Blaming of the Clergy (1860); Introductory Lecture on Archaeology (1865); Roman Antiquities found at Rougham (1872); Catalogue of Birds of Suffolk (1884-1886); Flora of Suffolk (amb W.M. Hind, 1889), etc. A més va catalogar els clàssics manuscrits de la Biblioteca de la Universitat, i les monedes gregues i angleses del Fitzwilliam Museum.

## Referències

* ↑ Babington, Churchill in Venn, J. & J. A., Alumni Cantabrigienses, Cambridge University Press, 10 vols, 1922–1958.
# Zugot

Zugot (en hebreu: הזוגות) es refereix al període en el qual el lideratge espiritual del poble jueu va estar en mans de parells de grans rabins.

## Origen del Nom

En hebreu, el terme Zugot, indica el plural de dos objectes idèntics, (com en català, un parell de mitjons, o un parell de guants). Aquest nom va ser donat als successius parells de rabins, que van ser guies en la interpretació de la Llei jueva, en la seva generació. D'acord amb la tradició, un savi era el president (Nasí) del Sanedrí, i l'altre savi era el vicepresident o "El pare de la cort" (av beit din).
Específicament, aquest periòde, es refereix a cinc parells de savis, que van dirigir el gran Sanedrí (Beit Din HaGadol) des d'aproximadament l'any 150 AC, quan el segon estat de Judea va ser establert com a estat independent, fins a la fi del mandat com a Nasí de Hil·lel L'Ancià (aproximadament l'any 1 AC).
Després d'aquesta data, els càrrecs de president, i vicepresident del Sanedrí, es van mantenir, però no van ser parells (Zugot). Amb l'ascens d'estat jueu independent sota la dinastia dels Asmoneus, es va enfortir el rol dels tribunals rabínics, desplaçant les figures dels sacerdots del Temple de Jerusalem, cap als mestres de la llei, els rabins. El Summe Sacerdot (el Cohen Gadol) va passar de ser la màxima autoritat legal i espiritual, a esdevenir una figura que encapçalava els serveis del Temple, però que estava subordinada al gran Sanedrí. Aquesta institució va deixar d'existir, després de la destrucció del Segon Temple de Jerusalem, l'any 70 EC.

## Rerefons Històric

El títol de "Pare del tribunal" (Av beit din) existia abans del període dels Zugot. El seu propòsit era supervisar el Sanedrí. El càrrec de Nasí (president o príncep) va ser una nova institució, que es va iniciar durant aquest període. Durant la primera generació de Zugot, els jueus que recolzaven al sector grec d'Israel, van prendre el control sobre la institució del Cohen HaGadol, i van nomenar als seus simpatitzants per aquest càrrec. Això va portar als líders religiosos a triar un Nasí (Príncep), per oferir una alternativa, a la creixent corrupció de la casta sacerdotal. Aquesta va ser la base del posterior enfrontament entre Saduceus i Fariseus.

## Llista de Zugot

En el període dels Zugot, va haver-hi cinc parells de savis:
* Joseph ben Joezer i Joseph ben Yohanan, durant les Guerres Macabees.
* Joshua ben Perachiah i Nittai d'Arbela, durant el regnat de Joan Hircà I.
* Judah ben Tabbai i Simeó ben Shetach, durant el regnat d'Alexandre Janeu.
* Xemaya i Abtalió durant el regnat d'Hircà II.
* Hil·lel i Xammai durant el regnat d'Herodes el Gran.

## Referències

* ↑ ISBN 84-01-37133-3
# Çò des de Pishon

Çò des de Pishon és un edifici del municipi d'Arres inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció de secció rectangular disposada en sentit transversal al desnivell del vessant de manera que la "borda" queda a la part superior i la façana principal, orientada a migdia, en el "penalèr" inferior. Les obertures (3-3 a la façana) defineixen una estructura de dues plantes i "humarau" amb una única "lucana" en el frontis. L'oberta d'encavallades de fusta suporta un llosat de pissarra amb les arestes reforçades per planxes de zinc, és de dos vessants, amb un "tresaigües" a la banda de l'habitatge, i un "quiboish" a la banda de la borda, solució que permet encabir les portes de l'estable i del "palhèr" en nivells diferents.
Dues "humenèges" emergeixen a cada extrem de la pala de ponent. A part els marcs de fusta treballats, i malgrat que la pintura s'ha deteriorat pel pas del temps, destaca aquesta façana pels motius pictòrics que incorpora l'arrebossat emblanquinat, entre les finestres i damunt la porta, sota un ràfec de color groc. Els dos plafons superiors contenen sengles sols, en groc i gris i el plafó inferior, en vermell presenta un cercle resolt amb colors vius.

## Referències

* ↑ «Çò des de Pishon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Zuo Feng

Zuo Feng :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 左豐 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 左丰 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Zuǒ Fēng |
Zuo Feng (en xinès tradicional: 左豐; en xinès simplificat: 左丰; en pinyin: Zuǒ fēng) va ser un eunuc xinès que va viure durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental (9 - 24 dC) de la història xinesa. Segons la novel·la històrica del Romanç dels Tres Regnes, Zuo Feng va tenir arrestat a Lu Zhi sota càrrecs falsos després que Lu no va pagar cap suborn a Zuo durant la Rebel·lió dels Turbants Grocs.

## Referències

* Romanç dels Tres Regnes/Capítol 1