OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Baldersheim

Baldersheim (en alsacià Bàldersche) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2006 tenia 2.706 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 653 | 981 | 1.474 | 1.837 | 2.238 | 2.206 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2001 | Francis Kreber | |
| 2001- | Pierre Logel | |
# Districte municipal d'Utena

El municipi d'Utena (en lituà: Utenos rajono savivaldybė) és un dels 60 municipis de Lituània, situat dins del comtat d'Utena, i que forma part de la regió d'Aukštaitija. La capital del municipi és la ciutat homònima.

## Natura i geografia

* Tauragnas
* Puntukas de Biliakiemis
* Indrajai
# Cal Mal Llamp

Cal Mal Llamp és una casa de Granollers (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres de planta baixa, pis i golfa amb coberta de teula àrab a dues vessants. La façana és plana, arrebossada i pintada acabada amb una imbricació. Hi ha tres eixos de composició: a banda i banda hi ha un balcó, mentre que al centre hi ha una finestra. El balcó de la dreta s'ha fet aprofitant la part superior de una finestra geminada.

## Referències

* ↑ «Cal Mal Llamp». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Nícies de Nicea

Nícies de Nicea (grec antic: Νικίας, llatí: Nicias) va ser un escriptor grec d'època desconeguda, però posterior a Plató, que va escriure sobre filòsofs i escoles filosòfiques.
L'esmenta Ateneu de Nàucratis, que diu que era l'autor de tres obres:
* Διαδοχαί, memòries de diverses escoles de filosofia.
* Ἀρκαδικά, costums arcàdies (probablement part d'una col·lecció de costums de diverses parts de Grècia).
* Περὶ τῶν Φιλοσοφῶν, una història biogràfica de diferents filòsofs
Ateneu, en un altre escrit, esmenta a Soció com a autor d'uns Διαδοχαί, cosa que ha fet pensar que Ateneu va patir una confusió i que l'obra atribuïda a Nícies podria ser de Soció.

## Referències

* ↑ Ateneu, Deipnosophistae, IV 483; VI 191; XII 591, 609.
# Torre de la Vela Blanca

La Torre de la Vela Blanca és una alimara situada al promontori costaner de la Vela Blanca, un dom d'origen volcànic a la localitat de Níjar, província d'Almeria, dins del Parc natural del Cap de Gata-Níjar. És Bé d'Interès Cultural des de 1993.

## Història

Es desconeix el moment concret de la seva construcció tot i que sembla que en el seu lloc va existir una alimara construïda per àrabs iemenites de la zona almenys des del segle XII, tot i que l'edifici original degué ser destruït el segle XV. En 1544 Diego Dolio va proposar la construcció d'una nova torre en el mateix emplaçament i malgrat que l'obra es va dur a terme, va ser destruïda per pirates barbarescos poc temps després. El 1593 va ser reparada o refeta sota la direcció d'obra del paleta granadí Juan de Rus per 237 000 maravedisos tot i que el 1739 apareix ja arruïnada. L'any 1764 Francisco Pepín González es va oferir per a, a canvi d'un ascens de grau militar per al seu fill, reparar aquesta torre. L'obra que es va dur a terme la va habilitar com a torre de senyals, no formant part de la xarxa de torres artillades que es van aixecar a la resta de la costa. L'any 1850 va passar a la propietat del Cos de Carabiners, posteriorment va ser utilitzada com a torre elèctrica, en la dècada de 1960 va ser venuda a un particular i encara avui té ús residencial.

## Descripció

La construcció que s'observa en l'actualitat està feta en maçoneria amb alguns reforços de maó. Té forma troncocònica amb planta circular i és massissa en la seva meitat inferior amb un terrat en la seva part superior. Posseeix una única estança en el terç superior a la que s'hi accedeix per una petita porta de llinda situada a bastanta alçada. A l'estança interior, a part de l'entrada, s'obren petites finestres estretes similars a espitlleres.

## Referències

* ↑ Ministerio de Educación, Cultura y Deporte. «Consulta a la base de datos de bienes inmuebles». [Consulta: 2 desembre 2016].
* ↑ Silva Ramírez, Enrique «Las defensas de la costa de Almería en los siglos XVIII y XIX». Boletín del Instituto de estudios almerienses, 1986. p.195.
* ↑ «Elementos del Conjunto histórico artístico, cultural y etnográfico de Níjar». Fondo local Biblioteca pública de Níjar. Arxivat de l'original el 2015-09-23. ISSN, Págs [Consulta: 14 juny 2022].
* ↑ «Torre de la Vela Blanca». Instituto andaluz de Patrimonio histórico. [Consulta: 16 agost 2015].
# Tomàs Mallol i Deulofeu

Tomàs Mallol i Deulofeu (Sant Pere Pescador, 1 d'agost de 1923 - Girona, 16 de juny de 2013) fou un fotògraf, col·leccionista i promotor i director de cinema català.

## Biografia

Estudià enginyeria tècnica a l'Escola Industrial de Barcelona. Posteriorment muntà un estudi i -després- una agència de publicitat. Tot seguit entrà a treballar de fotògraf; el 1964 creà 'Tomàs Mallol-Fotografia. Arts Gràfiques. Publicitat.' La seva dèria pel cinema li sorgí al final de la dècada del 1920. Al principi dels anys 30 construí un aparell de projectors i anà desenvolupant una destresa pel món de la imatge que el menà cap al col·leccionisme d'aparells audiovisuals i a la realització de films amateurs, a partir de 1956. Acabà rodant una trentena de curts, entre documentals i fantasies amb trets experimentals i arguments senzills. Participà en la creació del Grup de Cine Amateur de l'Agrupació Fotogràfica de Catalunya el 1954. Membre també de la Secció de Cinema Amateur del CEC. El 1968 va ser un dels fundadors de la Unió de Cineastes Amateurs de Barcelona. Al final de la dècada del 1960 va començar a crear al seu domicili la Col·lecció de Cinema Tomàs Mallol, que passà a ser a Girona el Museu del Cinema-Col·lecció Tomàs Mallol. Medalla especial de la UNICA el 1989, soci d'honor de la Societat Catalana de Comunicació (IEC) des del 1995 i de Cinema Rescat des del 1997. Membre d'honor des del 1998 de l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques d'Espanya; prisma d'honor 1998 de l'Associació Espanyola d'Autors de Fotografia Cinematogràfica (AEC), i premi contribució a la imatge dins els premis Carles Duran 20000 que atorguen pel Col·legi de Directors de Cinema de Catalunya, l'Associació Catalana de Productors Cinematogràfics i Audiovisuals i l'AEC, i el 2001 va rebre el Creu de Sant Jordi. És autor de Si la memòria no em falla (2005) i coautor de La inventiva catalana en la joguina cinematogràfica (1993) i Patrimoni cinematogràfic (1997). El 16 de juny de 2013 morí a l'hospital Josep Trueta de Girona.

## Obres

* El pastor de Can Sopa (1956)
* L'Empordà (1957)
* Hivern (1958)
* Pozos semiartesianos (1959)
* Amanecer (1959)
* Primer dia (1959)
* Il·lusió (1959)
* Diálogo con el taxímetro (1959)
* Patricia (1960)
* Le tour au Lac Leman (1960)
* De Chamonix au ciel (1960)
* La guitarra y el mar (1961)
* 400 golpes (1961)
* Zoo (1962)
* Mástiles (1962)
* Sintesis de primavera (1963)
* Caracol (1963)
* Limpieza pública (1964)
* Fever (1964)
* Tres guitarras (1965)
* Dos moscas (1966)
* Arbres (1966)
* IV Fira del Dibuix i la Pintura (1966)
* Instante (1967)
* Daguerre i jo (1969)
* Sempre (1970)
* Mar calma (1971)
* Poca cosa sabem... (1972)
* Negre i vermell (1973)
* Homenatge (1975)
* Quan sóc perdut en l'ombra (1977)

## Referències

* ↑ «S'ha mort el col·leccionista Tomàs Mallol, fundador del Museu del Cinema de Girona». VilaWeb/ACN, 16-06-2013.

## Bibliografia

* VALLÈS, Carles. Diccionari de l'alt Empordà. Figueres: Art-3, 1984 386 p. ISBN 84-85874-10-2
* ROMAGUERA, Joaquim. Diccionari del Cinema a Catalunya. Enciclopèdia Catalana, 2005.
# Tomàs Manyosa i Ribatallada

Tomàs Manyosa i Ribatallada (Sabadell, Vallès Occidental, 1949) és un músic, ballarí, dansaire, mestre i director artístic sabadellenc.
L'any 2008 l'Ajuntament de Sabadell li concedeix la Medalla de la Ciutat al Mèrit Cultural.

## Referències

* ↑ «L'historiador del folklore, dansaire i músic Tomàs Manyosa rebrà la Medalla de la Ciutat al Mèrit Cultural». [Consulta: 24 setembre 2021].

## Enllaços externs

* L'alegria de viure: Tomàs Manyosa, passió per la dansa clàssica i tradicional, a Ràdio Sabadell
* https://www.musicsperlacobla.cat/compositor.php?autor_id=371
* https://www.licexballet.com/ca/tomas-manyosa/
* https://dialnet.unirioja.es/descarga/articulo/2998258.pdf
* http://ca.sabadell.cat/fitxes/noticies/2008/2008012802_cat.htm
# Troine

Troine (en luxemburguès: Tratten; alemany: Trotten) és un nucli del municipi de Wincrange, situada al districte de Diekirch del cantó de Clervaux. Està a uns 53 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Història

Troine està esmentada per primera vegada l'any 840 en forma de Trodana. Abans de l'1 de gener de 1978, Troine formava part de l'antiga comunitat de Boevange.

## Referències

* ↑ «Troine». [Consulta: 24 setembre 2015].
# Turó Rodó

«Turó Rodó» té aquests significats:
* Turó Rodó (Alp), muntanya del municipi d'Alp (Baixa Cerdanya)
* Turó Rodó (Centelles), muntanya de Centelles (Osona)
* Turó Rodó (Collserola), muntanya entre els municipis de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat) i Barcelona (Barcelonès)
* Turó Rodó (Mediona), muntanya de Mediona (Alt Penedès)
* Turó Rodó (el Montmell), muntanya del Montmell (Baix Penedès)
* Turó Rodó (Sant Martí de Llémena), muntanya de Sant Martí de Llémena (Gironès)
* Turó Rodó (Serra de Marina), muntanya entre els municipis d'Òrrius (Maresme) i Vilanova del Vallès (Vallès Oriental)
* Turó Rodó (Vidreres), muntanya de Vidreres (la Selva)
* Poblat ibèric del Turó Rodó, al nord-est de la vila de Lloret de Mar (la Selva)
# Udagan (cràter)

Udagan és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 11,5 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim iacut, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Udagan». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Udaipur (Rajasthan)

Udaipur és una ciutat i capital del districte de Mewar a l'estat de Rajasthan, l'Índia, a pocs quilòmetres al nord de Chawand.

## Descripció

Fou la capital històrica de l'antic Regne rajput de Mewar. Situada a la vall alta del Berach, subafluent del Ganges, és un centre comercial, agrícola i industrial (tèxtil, química i artesania). Des del 1962, disposa d'una universitat. Té aeroport. Fundada per Udai Sing el 1567, substituí Chitor com a capital del Regne rajput de Mevar (anomenat des d'aleshores Regne d'Udaipur) fins a la integració a l'estat del Rajasthan el 1948. Actualment, té uns límits força més reduïts que els de l'antic regne. Conserva diversos palaus, residències i temples. Hi sobresurten el palau d'Udaipur i el Jag Niwas, situat en una petita illa dins el llac Pichola. També hi destaca el temple Jagdish.

## Referències

* ↑ «Udaipur». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ Goetz, H. «The First Golden Age of Udaipur: Rajput Art in Mewār during the Period of Mughal Supremacy». Ars Orientalis, 2, 1957, pàg. 427–437. ISSN: 0571-1371.
* ↑ Verma, Mireille. Voyages en Inde du Nord de 1973 à 2018: 45 ans d'un pays en pleine évolution (en francès). Atramenta, 2021-02-24, p. 222. ISBN 978-952-340-840-1.
* ↑ Khan, Aakib. Complete Rajasthan GK (English) (en anglès). SI Publication, p. 171.

## Vegeu també

* Zia Fariduddin Dagar
# Udaipur (Tripura)

Udaipur és una ciutat i municipi (nagar panchayat) de Tripura, antiga capital de l'estat i de la divisió del mateix nom (el 1877 la capital fou traslladada a Sonamura a la riba nord del Gumti) i modernament del districte de South Tripura. A la rodalia es troba l'antiga Udaipur (Old Udaipur) que inclou diverses ruïnes i el temple de Tripureswari "la senyora dels tres mons" (del segle XVI) és el més important de la zona, i s creu que va donar nom al principat de Tripura. A la rodalia hi ha nombrosos llacs artificials. Està situada a la riba sud o esquerra del Gumti i consta al cens del 2001 amb una població de 21.751 habitants.
Old Udaipur fou la capital de Raja Udai Manikya, que governava al final del segle XVI. Està a pocs quilòmetres de la moderna Udaipur i inclou palaus, temples i edificis en part coberts per jungla, que sembla que rodegen la que fou residència del raja; dins les muralles hi ha nombrosos edificis en excel·lent estat i altres en ruïnes; hi ha també monuments erigits en memòria dels rages i ranis morts. A poca distància del palau principal, un temple de Siva i un enorme dipòsit d'aigua.

## Galeria

* Bus a Udaipur
* Tripura, temple Sundari

## Enllaços externs

* Udaipur Arxivat 2009-04-03 a Wayback Machine.
* Northeast India

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Una Mae Carlisle

Una Mae Carlisle (26 de desembre de 1915 – 7 de novembre de 1956) fou una pianista, cantant i compositora de jazz estatunidenca.
Nascuda a Zanesville, Ohio, filla d'Edward i Mellie Carlisle. Va rebre classes de piano de la seva mare i als tres anys ja tocava en públic. Sent encara una nena, actuava regularment a la cadena de ràdio WHIO (AM) de Dayton, Ohio.
El 1932, quan encara era una adolescent, Fats Waller la va conèixer mentre ella estava treballant a la ràdio. El seu estil pianístic estava molt influït pel mateix Fats Waller: tenia un estil que incorporava elements del boogie-woogie i també de l'stride-piano a més d'incorporar humor a les seves actuacions. Tocà a piano sol des del 1937, fent vàries gires arreu d'Europa i arribà a enregistrar algunes sessions amb el mateix Waller a finals de la dècada dels 30.
Cap al 1940 Carlisle enregistrà com a líder per Bluebird Records, l'acompanyaren músics com Lester Young, Benny Carter, o John Kirby. Tingué a més una llarga relació d'amistat amb el productor i representant Joe Davis, que començà després de finalitzar el seu contracte amb Bluebird. També va tenir molt d'èxit com a compositora; Cab Calloway o Peggy Lee van ser alguns dels qui versionaren les seves cançons. Tingué el seus propis programes de ràdio i televisió a finals dels anys 40. Els seus últims enregistraments van ser pel segell Columbia Records amb Don Redman a principis dels anys 50.

## Referències

* ↑ Black women in America : an historical encyclopedia. Bloomington: Indiana University Press, 1994. ISBN 0253327741.
* ↑ «"Una Mae's Hit Sweeps Nation".». [Consulta: news.google.com. The Afro American. April 26, 1941. Retrieved 26 March 2015.].
* ↑ «"Carlisle, Una Mae (1915 - 1956), Songwriters, Jazz Musicians, Jazz Singers, Pianists".». [Consulta: American National Biography Online. Oxford University Press. Retrieved 25 March 2015.].
* ↑ «"City Of Lost Boundaries"». [Consulta: Jet. November 22, 1951. Retrieved 26 March 2015.].
* ↑ «"Una Mae Carlisle: National Jazz Archive"». [Consulta: 7 març 2021].
* Una Mae Carlisle a Allmusic
# Trøndersk

El Trøndersk és el dialecte noruec parlat a la regió de Trøndelag, al districte de Nordmøre i al municipi de Bindal a Noruega. A Suècia és parlat al nord de Jämtland, ja que fou colonitzat al segle xviii per colons de Nord-Trøndelag. Entre altres coses potser sobretot es caracteritza per l'ús d'apòcope, palatalització i l'ús de penjalls cap enrere. Històricament també es parlava en dues regions contigües de Jämtland.

## Referències

* Trønderordboka Jenstad, Tor Erik & Dalen, Arnold (eds.) (Trondheim 2002), ISBN 82-519-1711-5
# Trússovo

Trússovo (en rus: Тру́сово) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2014 tenia 1.738 habitants.

## Referències

* ↑ «Карты Генштаба L-38 (Б) 1:100000. Астраханская область и Калмыкия». Arxivat de l'original el 2016-10-03. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Akhtubinka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2019-02-24. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Регионы России → Астраханская обл. → Харабалинский р-н → Ахтубинка с.». Arxivat de l'original el 2015-03-24. [Consulta: 10 setembre 2020].
# Trøllanes

Trøllanes [ˈtɹœdlaneːs] és un petit poble de l'illa de Kalsoy, a les illes Fèroe. Tenia una població de 14 habitants el 2021 i administrativament pertany al municipi de Klaksvík.
Trøllanes es menciona por primer cop al cadastre de 1584. Aquell any només hi havia dues granges. Al segle xviii hi havia quatre residències, i al segle XX n'hi havia cinc. El poble va formar part del municipi de Mikladalur fins a l'any 2005. L'1 de gener de 2005, el municipi de Mikladalur es va fusionar amb el de Klaksvík. Fins que no es va innaugurar el 1985 el Trøllanestunnilin, un túnel de 2248 metres de llarg que connecta Trøllanes amb Mikladalur, el poble estava aïllat, ja que era difícil accedir-hi tant des de terra com des del mar.
Des de Trøllanes pots arribar a l'extrem nord de Kalsoy, on hi ha un far. Des d'aquí hi ha una vista única de Kunoy amb el Kunoyarnakkur i, més enllà de Viðoy amb el Cap Enniberg. El mont Nestindar (788 m), situat al sud de Trøllanes, és el punt més alt de l'illa de Kalsoy.
El transbordador "Sam" navega des de Klaksvík a Syðradalur varis cops al dia, des d'on es pot agafar un autobús fins a Trøllanes.
A Trøllanes encara s'hi fa l'antiga especialitat gastronòmica feroesa anomenada Garnatálg. Es tracta d'una bola de carn intestinal de xai que es deixa assecar. El Garnatálg es talla a rodanxes, es fregeix en una paella i es menja com a complement de les restes de peix (peix assecat a l'aire).
El nom del poble significa "península del troll". La tradició diu que antigament els trolls que vivien a les muntanyes del voltant visitaven el poble cada any el dia de la Dotzena nit. A causa d'això els vilatans havien de fugir i buscar refugi al veí poble de Mikladalur. Tanmateix, un any hi va haver una dona gran i malalta que no va poder desplaçar-se al poble del costat, i es va amagar sota la taula del saló de casa seva quan van arribar els trolls. Els monstres van ballar i fer festa, i van fer tant de soroll que la vella esporuguida va acabar cridant el nom de Crist. Quan els trolls van sentir el nom sagrat, van aturar la festa i van maleir a la vella. Van marxar del poble i no hi han tornat mai més. Quan els vilatans van tornar a l'endemà, esperaven trobar la vella morta, però estava viva i va poder explicar-los els esdeveniments de la nit.

## Referències

* ↑ «Statistical Database» (en feroès). Arxivat de l'original el 2020-07-06. [Consulta: 1r agost 2019]. «Base de dades estadística de les Illes Fèroe»
* ↑ «Trøllanes» (en anglès). Visit Kalsoy. [Consulta: 1r agost 2019].
* ↑ «Kalsoy» (en anglès). The Faroe Islands. Arxivat de l'original el 2019-09-12. [Consulta: 1r agost 2019].
* ↑ «Fjøll» (en feroès). Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 16 desembre 2018]. «Llista de muntanyes de les Fèroe per alçada.»
* ↑ «56 Klaksvík - Syðradalur» (en anglès). Strandfaraskip. [Consulta: 1r agost 2019].
* ↑ «Garnatálg» (en anglès). Taste Atlas. [Consulta: 1r agost 2019].
* ↑ «Trøllanes» (en anglès). Faroe Islands. [Consulta: 1r agost 2019].

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe.
* Llista de túnels de les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* Web de l'ajuntament de Klaksvík.
* El temps que fa a Trøllanes.
# Valdarachas

Valdarachas és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. El 2020 tenia 40 habitants.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Tuc des Tres Corets

El Tuc des Tres Corets és una muntanya de 1.950 metres que es troba entre els municipis de Les, a la comarca de la Vall d'Aran i França.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ur Handia

Ur Handia (que en èuscar significa Gran aigua) és un riu de Lapurdi, afluent de l'Ardanabia. Té un recorregut de 5,4 quilòmetres. Neix a Beskoitze i és afluent de l'Ardanabia. És, per tant, a la conca del riu Aturri.
# Llau de les Llongues

La llau de les Llongues és una llau del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
S'origina a l'extrem nord-oriental de les Llongues, a ponent del Corral del Castelló i a llevant de Cabidella. Recorre fent un angle recte la partida de les Llongues, rep per la dreta el barranc de Cabidella, el barranc del Colladot de Coloma, i aiguavessa en el riu d'Abella al costat sud-est de Cal Benetó.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic descriptiu modern: és la llau que discorre a prop de les Llongues, d'on pren el nom.

## Enllaços externs

* La Llau de les Llongues en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Barranc de les Lleres

El barranc de les Lleres és un barranc del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins dels antics termes d'Hortoneda de la Conca i d'Aramunt.
Es forma a la mateixa Serra de Pessonada, al nord del poble d'aquest mateix nom i a llevant de la partida de la Tremor, des d'on davalla cap al sud-oest. Travessa el Camí vell de Pessonada a Hortoneda i tot seguit la Carretera de Pessonada, Deixa a la dreta -nord i nord-oest- les partides de les Ribes Roies i de les Quadres i al sud la de Colomina, fins que al nord de la partida de Lleres s'aboca en el barranc de les Cadolles, just a ponent de la Font de la Figuereta. Poc abans passa a migdia de la Font Paradís.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cuscús de muntanya

El cuscús de muntanya (Phalanger carmelitae) és una espècie de marsupial de la família dels falangèrids. Viu a Indonèsia i Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 47. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Leary, T.; Singadan, R.; Menzies, J.; Helgen, K.; Wright, D.; Allison, A.; Salas, L.; Dickman, C. Phalanger carmelitae. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Can Felip (Maçanet de la Selva)

Can Felip és una casa de Maçanet de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un immoble que consta de dues plantes; en la planta baixa, trobem per una banda, un ampli portal adovellat, amb les dovelles superiors laterals retallades en forma de trapezi. Les tres dovelles centrals, contenen una inscripció com és una creu de Caravaca i a sota el nom de “Jauma Soris 1569”. Un portal el qual està flanquejat al costat dret, per una simple obertura rectangular. Pel que fa al primer pis, trobem una obertura rectangular de llinda monolítica, amb muntants de pedra i amb el basament motllurat.

## Història

Com molt bé delata la inscripció ubicada en la part superior del portal dovellat, la casa va ser construïda en el 1569 per un personatge conegut com a Jaume Soris. En l'actualitat, la casa continua pertanyent a la mateixa família, amb la variant de què el cognom ha experimentat una modificació, ja que de Soris, ha passat a Suris. La casa ha experimentat múltiples intervencions al llarg del segle xx, amb la finalitat de prolongar la seva vida, així com preservar el seu estat de conservació. Entre les intervencions destacables, cal recordar la del 1979, i també, sobretot, la que s'ha dut a terme en els últims anys, que ha consistit en una neteja i depuració de tota la part superficial de l'immoble, sobretot de la façana, així com la consolidació dels aspectes més delicats de l'estructura.

## Referències

* 1 2 «Can Felip». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].