OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Men Behind the Wire

"The Men Behind The Wire" és una cançó escrita i composta per Paddy McGuigan del grup folk Barleycorn després de l'Operació Demetrius.
La cançó va ser enregistrada per the Barleycorn a Belfast (produïda per Billy McBurney) i presentada a Dublín per Release Records el desembre de 1971. Després de la seva publicació, el 14 de desembre, la cançó va entrar als llistats de més venuts d'Irlanda, venent més còpies que cap altre senzill fins a la data al país, mantenint-se en aquests rànkings durant mesos. Va arribar a la primera posició el 22 de gener de 1972, on es va mantenir durant tres setmanes. Després d'una setmana d'absència, va tornar al número 1 durant dues setmanes més el 15 de febrer. Els guanys de les vendes es van cedir a familiars dels internats.
Posteriorment aquesta cançó va ser enregistrada per diversos cantants i bandes d'Irlanda i de l'estranger, incloent The Wolfe Tones, Liam Clancy o Flying Column. El cantant i compositor britànic Dido, a la seva cançó "Let's Do the Things We Normally Do" de l'àlbum Safe Trip Home utilitzava alguns dels versos de la cançó.
La cançó descriu els atacs perpetrats per soldats britànics, i els "men behind the wire" (els homes darrere els filferros) fa referència a aquells captius sense càrrecs o judícia tancats al camp de presoners de Long Kesh, el camp de la presó de Magilligan o a bord del vaixell presó Maidstone.
El propi McGuigan va ser detingut poc després en una ronda posterior de detencions, fet que alguns veuen com una revenja per part de l'estat britànic per la composició d'aquesta cançó.

## Versions

* The Barleycorn a Live at the Embankment Release DRL 2004 LP (1972)
* The Clancy Brothers a Save the Land (1972)
* Ray McAreavy al recopilatori The Men Behind the Wire (R & O Records, 1972)
* The Wolfe Tones al seu primer àlbum, Let the People Sing" (1973)
* Patsy Watchorn a Irish Republican Jail Songs (publicat el 2001)
* The Devil's Advocates a Snipers In Derelict Houses (1999, Triage Records)

## Referències

* ↑ 15 January 1972 issue of Spotlight magazine
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2012-03-29. [Consulta: 19 març 2014]. Sleeve notes of The Barleycorn in America (1973)
* ↑ The Barleycorn
* ↑ BBC News - Foyle and West - Dido slammed for republican riff
* ↑ A History of Ireland in Song Arxivat 2013-03-24 a Wayback Machine.
* 1 2 Chapter 8, Internment, McGuffin G.
* ↑ Irish History: Internment
# The Magnetic Fields

The Magnetic Fields és un grup de música de Nova York, liderada pel compositor i cantant Stephin Merritt. Els àlbums publicats per Merritt sota el nom de The Magnetic Fields es poden definir com un Synth Pop amb reticències dels anys vuitanta i boniques lletres, moltes sobre l'amor, a vegades iròniques, d'altres més festives. Mentre que ens els àlbums The Wayward Bus i Distant Plastic Trees predomina la veu de Susan Anway, a la resta d'àlbums els temes els canta Merritt.
La banda comença com un projecte d'estudi de Merrit, amb ell tocant tots els instruments. Amb l'ajuda de la seva amiga Claudia Gonson, qui va participar amb Merrit a la ban,,a ser al “TT the Bear's Place” a Boston el 1991, on van tocar amb una escassa audiència que esperava Galaxie 500. La presentació no va sonar com a les gravacions, que tenien un so més representatiu del que era la banda, però amb el temps els sons van arribar a convergir.
El seu àlbum més popular fins ara ha estat el triple àlbum 69 Love Songs. En aquest Merritt exhibeix la seva habilitat com a compositor amb uns retocs musicals poc ortodoxos (que inclouen instruments com d'ukelele, el banjo, l'acordió, el violoncel, la mandolina, el piano, la flauta, el xilòfon, i diversos instruments de percussió a més dels usuals sintetitzadors, guitarres i efectes). L'àlbum també inclou als vocalistes convidats Shirley Simms, Dudley Klute, LD Beghtol i la integrant Claudia Gonson – cadascun d'aquests canta en sis cançons i en els cors d'altres temes - a més de Daniel Handler a l'acordió, i el col·laborador habitual Christopher Ewen (de Future Bible Heroes) com a convidat pels retocs.
L'àlbum i continua amb l'interès de Merrit pels àlbums conceptuals, amb cada un dels títols dels temes començant per la lletra I. Segons els crèdits de l'àlbum, es va fer sense sintetitzadors.

## Discografia

* 1991 - Distant Plastic Trees
* 1992 - The Wayward Bus
* 1992 - The House of Tomorrow (EP)
* 1994 - Holiday
* 1994 - The Charm of the Highway Strip
* 1995 - Get Lost
* 1999 - 69 Love Songs
* 2004 - i
* 2008 - Distortion
* 2010 - Realism
* 2012 - Love at the Bottom of the Sea

## Enllaços externs

* http://www.houseoftomorrow.com
* http://agingspinsters.blogspot.com
* http://stephinsongs.wiw.org
* http://www.strangepowersfilm.com
# Temporada 1993-1994 del Liceu

El Liceu torna a cremar el 31 de gener de 1994. Immediatament, en una reunió extraordinària del Patronat s'acorda per unanimitat la reconstrucció del teatre en el mateix lloc, el projecte s'encarrega a l'arquitecte Ignasi de Solà-Morales. L'1 de febrer s'inicien els treballs de sanejament i neteja de la runa (que finalitzen el 30 d'abril) i el 3 de març comença el procés expropiatori de les finques dels carrers Sant Pau i Unió, segons el pla especial aprovat per l'Ajuntament el 1992, i que permetrà guanyar un apreciable espai, passant de tenir 12.000 a 35.000 m².
| Temporada 1993-1994 del Liceu |||||||
| Òpera | Compositor | Director musical | Director d'escena | Papers principals | Producció | Dates |
| Der fliegende Holländer | Richard Wagner | Uwe Mund | Wiloly Decker | Oddborn Tennfjord, Lisbeth Balslev, Michael Pabst, Anny Schlemm, Franz Grundherber | Oper der Stadt Köln | 2, 5, 7, 8, 11, 13, 15 i 17 d'octubre |
| Fedora | Umberto Giordano | Stefano Ranzani | Giuseppe de Tomasi | Mirella Freni, Josep Carreras, Gloria Fabuel, Itxaro Mentxaka, Enric Serra, Lluís Sintes, Josep Ruiz, Joan Tomàs, Manuel Garrido | Gran Teatre del Liceu | 27 i 30 d'octubre; 3, 7, 10 i 13 de novembre |
| La fille du régiment | Gaetano Donizetti | Richard Bonynge | Giancarlo Del Monaco | Heather Begg, Edita Gruberová / Patrice Boyd (11 desembre), Maria Cinta Compta, Maurizio Picconi, Deon van der Walt / Fabrizio Menotta (11 desembre), Lluís Sintes, Jordi Torras, Vicenç Esteve, Francisco Vas | | : 4, 7, 10, 11, 13, 16, 19 desembre |
| Mathis der Maler | Paul Hindemith | Uwe Mund | Götz Friedrich | Jan Blinkhof, Albert Dohmen, Wolfgang Rauch, Kristinn Sigmundsson, Karan Armstrong | | 29 de gener |
| Turandot | Giacomo Puccini | Paolo Olmi | En versió de concert al Palau Sant Jordi | Éva Marton, Alfredo Heilbron, Stefano Palatchi, Giuseppe Giacomini, Verónica Villarroel, Wolfgang Rauch, Antoni Comas, Josep Ruiz, Fernando Belaza, Ignacio Giner | | 4 març |
| Reigen | Philippe Boesmans | | | F. Pollet, E. Ardam, D. Raymond, D. Duesing | | 27 de maig |
| Lucia di Lammermoor | Gaetano Donizetti | Richard Bonynge | Versió de concert al Palau Sant Jordi | Edita Gruberová, Alfredo Kraus, Joan Pons, Stefano Palatchi | | |

## Referències

* ↑ Alier, Roger «El feliz retorno de Josep Carreras». La Vanguardia, 29-10-1993, pàg. 54.
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 4 d’octubre 2017. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 15 d’agost 2019. [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ Mallofré, Albert. «Dades de l'estrena». La Vanguardia, 14-05-1993. [Consulta: 3 setembre 2016].
# Titot

«Titot» té aquests significats:
* Biografies: Titot, pseudònim de Francesc Ribera i Toneu (Berga, 1967), músic berguedà
* Zoologia: Titot o gall dindi (Meleagris gallopavo), espècie d'ocell originària d'Amèrica
# The Promised Neverland

The Promised Neverland (約束のネバーランド, Yakusoku no Nebārando) és una sèrie japonesa de manga escrita per Kaiu Shirai i il·lustrada per Posuka Demizu. Es publica a la Weekly Shōnen Jump des del primer d'agost del 2016, i els capítols s'han aplegat en 18 volums tankōbon publicats per l'editorial Shueisha. Explica la història d'un grup de nens que prova de fugir d'un orfenat.
El 2018 va guanyar el Premi de manga Shōgakukan en la categoria shōnen. El setembre del 2019 hi havia més de 16 milions de còpies del manga en circulació.
La sèrie ha tingut una adaptació a l'anime produïda per CloverWorks i estrenada el gener del 2019 a Fuji TV. La segona temporada de l'anime es va estrenar el gener del 2021. També s'ha realitzat una pel·lícula live-action sobre la sèrie, que es va estrenar el 18 de desembre del 2020.

## Argument

L'any 2045, l'Emma és una nena òrfena d'onze anys que viu a l'orfenat Grace Field amb 37 nens més. Hi viuen molt bé: menjar de primera, llits còmodes, roba neta, joguines i l'amor de la cuidadora, Isabella, a la que anomenen Mare. Tenen total llibertat, excepte per anar més enllà de la tanca, que connecta la casa amb el món de fora. Una nit, adopten una nena que es diu Conny, però l'Emma i el seu amic Norman la segueixen perquè s'ha deixat el ninot de peluix a la casa. A la porta hi troben la Conny morta, i finalment entenen què hi fan a l'orfenat: els crien, els maten i en venen la carn a una espècie "superior". Els nens volen trobar una manera d'escapar-se de l'orfenat.

## Bibliografia

* Estrada, Oriol; Bernabé, Marc. 501 mangas que leer en español (en castellà). Barcelona: Norma Editorial, 2019, p. 551. ISBN 978-8467939408.

## Referències

* ↑ «Mononofu Manga Ends in Shonen Jump, 3 New Series to Launch», 25-07-2016. [Consulta: 30 abril 2017].
* ↑ Pineda, Rafael Antonio. «The Promised Neverland Manga Gets TV Anime in January 2019», 27-05-2018. [Consulta: 27 maig 2018].
* ↑ «The Promised Neverland Anime's 2nd Season Premieres on January 7» (en anglès). [Consulta: 7 novembre 2021].
* ↑ «Live-Action The Promised Neverland Film Opens in Japan in December 2020» (en anglès). [Consulta: 7 novembre 2021].
# Corèssia

Corèssia (grec antic: Κορησσία, Korissia) és una localitat grega de l'illa de Kea, que constitueix el port principal de l'illa. L'any 2011 la població de la comunitat era de 1.049 habitants, mentre la localitat en tenia 711.
Fins a 1922 s'anomenà Livadi (en grec: Λιβάδι, 'llacuna, estany'): fou reanomenada en referència a l'antiga polis de Corèsia, les restes de la qual es troben dalt del turó a la falda del qual es troba el port.

## Història

A l'antiguitat, Corèsia (millor que no Corèssia; grec antic: Κορησία, Κορησσία) fou una de les quatre polis de l'illa de Ceos, juntament amb Peessa, Cartea i Iulis. A final del segle v aC, totes quatre s'organitzaren en una federació de polis a efectes de política exterior, però mantengueren la seva independència. La ciutat més important, i probable capital de la federació, era Iulis, la qual, a mitjan segle iv aC absorbí Corèsia. Al segle iii aC recobrà la independència, moment en el qual tenia uns 1.200 habitants; més tard, però, s'hi tornà a sotmetre. En temps d'Estrabó, al segle i aC, depenia de Iulis, sembla que ja de manera definitiva.
A prop de la ciutat es trobava un santuari d'Apol·lo Esminteu, del qual s'han trobat restes sota l'església d'Agios Sideros. Segons Estrabó, el curs d'aigua que seguia la vall que prové de Iulis rebia el nom de riu Hèlix.

## Referències

* ↑ «Detalle del censo de 2011 (en griego)». Arxivat de l'original el 2015-10-16. [Consulta: 16 febrer 2015].
* ↑ Λιθοξόου, Δημήτρης. «Μετονομασίες των χωριών της Ελλάδας». Blog personal de Δημήτρης Λιθοξόου, 2005. Arxivat de l'original el 28 de novembre 2022. [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ Hansen, M. H.; Nielsen, T. H. An inventory of archaic and classical poleis. Oxford University Press, 2004, p. 747-751.
* ↑ Estrabó, Geografia, X 5.6.
# Normativa marc federal

La normativa marc federal és un tipus de norma jurídica establida a l'article 75 de la Llei Fonamental de Bonn que va ser extinta per la reforma constitucional de 2006. En la Constitució de Weimar es troben antecedents d'aquest tipus de norma jurídica. Aquesta mena de norma és establida per la Federació i és desenvolupada per cada estat federal alemany, amb el requisit per a la Federació que li done espai per a regular a l'estat federal. Açò implica que la llei federal solament està completa si la desenvolupa una llei de l'estat federal.
L'apartat 75.3 de la Llei fonamental de Bonn establia que s'obligara als estats federals que legislaren per a desenvolupar la llei marc en un termini. Si es negaven, l'estat federal aniria contra el principi de lleialtat federal.

## Referències

* ↑ Arroyo Gil, 2019, p. 63.
* 1 2 Arroyo Gil, 2019, p. 64.

## Bibliografia

* Arroyo Gil, Antonio. Distribución y delimitación de competencias. Madrid: Marcial Pons, 2019. ISBN 978-84-9123-650-4.
# Leòcrit d'Atenes

Leòcrit (en llatí Leocritus, en grec antic Λεώκριτος), fill de Protarc, fou un destacat militar atenenc que es va distingir molt en l'atac al Museu d'Atenes, dirigit per Olimpiòdor, quan els atenencs van expulsar la guarnició macedònia instal·lada en aquell lloc per Demetri Poliorcetes, el 287 aC.
Leòcrit va ser el primer que va aconseguir entrar al Museu i va morir en la lluita. Els atenencs, en el honor a la seva memòria, van penjar el seu escut al temple de Zeus ἐλευθέριος, (Eleuteri "llibertat"), amb una inscripció que narrava els fets, segons diu Pausànies.

## Referències

* ↑ 2.Leocritus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 750
# Braç del Centaure

El Braç del Centaure o Braç de l'Escut-Creu és un braç espiral secundari de la Via Làctia. Aquest braç es troba entre el de Sagitari i el de Cigne.
Comença a prop del Centre Galàctic com al Braç de l'Escut i gradualment esdevé el Braç de la Creu.
La regió en què el Braç es troba amb el Centre Galàctic és rica en formació d'estrelles. El 2006 s'hi va descobrir RSGC1, un gran cúmul de noves estrelles amb 15 supergegants vermelles. El 2007 es va descobrir RSGC2, un cúmul d'aproximadament 50.000 noves estrelles, a pocs anys llum de RSGC1; es creu que té menys de 20 milions d'anys i conté 26 supergegants vermelles, l'agrupació més gran coneguda d'aquest tipus d'estrelles.

## Referències

* 1 2 Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ Shiga, David «Largest swarm of giant stars is a 'supernova factory'». NewScientist.com news service, 09-08-2007 [Consulta: 21 març 2009]. Arxivat 24 de setembre 2008 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-09-24. [Consulta: 21 març 2009].
# Barraca de vinya (Callús)

La Barraca de vinya és una barraca del municipi de Callús (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una barraca de planta circular orientada a migdia. Està coberta amb volta cònica construïda a partir de la col·locació de filades de pedra situades cada vegada més cap a l'interior. La falsa cúpula està protegida exteriorment per una coberta de terra i pedruscalls. La barraca té mides d'1,65 m d'alçada; la gruixària dels murs és d'aproximadament uns 90cm. I la seva longitud és de 14m.
L'aparell és força irregular, obrat amb carreus de diferents mides i units en sec. En la part alta del mur hi ha una filada de lloses que envolten tota la barraca i que limiten amb la coberta. La porta és alta i d'estructura rectangular. La barraca es troba enmig d'un camp de blat.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca de vinya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
# Creu de terme de Guixera (Manresa)

La Creu de terme de Guixera és una obra del municipi de Manresa (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La creu de terme presenta un peu vuitavat amb decoració a la part superior. Aquest peu té una alçada d'uns 60-70 cm. El fust de la columna és d'estructura quadrada amb els cantells rebaixats, a la part superior presenta un collarí d'on surt una nova estructura de sis cares, més estreta i que està coronada amb el pal vertical de la creu (l'horitzontal ja no es conserva). Tota ella de pedra.

## Referències

* ↑ «Creu de terme de Guixera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
# Cànem a Andorra

La legalitat de cànem a Andorra és governada pel Llei 9/2005.

## Tràfic

"Si es tracta de cànnabis o droga de toxicitat similar, la pena ha de ser de presó fins a dos anys i multa fins al doble del valor de la droga."

## Ús personal

"El consum individual de cànnabis o una droga de toxicitat similar en un local públic ha de ser castigat amb pena d'arrest o multa fins a 600 euros. Als efectes del present apartat, s'assimilen a local públic els llocs públics amb concurrència de persones."

## Referències

* 1 2 https://sherloc.unodc.org/res/cld/document/decret-legislatiu-de-publicacio-del-text-refos-de-la-llei-qualificada-del-codi-penal_html/Decret_legislatiu_de_publicacio_del_text_refos_de_la_Llei_qualificada_del_Codi_penal.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Cànem a Itàlia

A Itàlia, la quantitat màxima de cànnabis autoritzada pel consum personal és de 5 g. Més enllà, la possessió assimila al tràfec.
En canvi, des d'abril 2013 l'ús de cànnabis terapèutic és autoritzat a Itàlia.

## Notes i referències

* ↑ «Marijuana Legalization In Italy: Pot Laws Eased For Growers Cultivating Medical Cannabis». International Business Times, 15-01-2016.
# Cyphocharax mestomyllon

Cyphocharax mestomyllon és una espècie de peix de la família dels curimàtids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,2 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Negro.

## Referències

* ↑ Fowler H. W. 1906. Further knowledge of some heterognathus fishes. Part I. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 58. 293-351.
* ↑ Vari, R. P. 1992. Systematics of the neotropical Characiform genus Cyphocharax Fowler (Pisces, Ostariophysi). Smithson. Contrib. Zool. Núm. 529: i-iv + 1-137.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Vari, R. P. 1983: Phylogenetic relationships of the families Curimatidae, Prochilodontidae, Anostomidae, and Chilodontidae (Pisces: Characiformes). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 378: i-iii + 1-60.
* Vari, R. P. 1988: The Curimatidae, a lowland neotropical fish family (Pisces: Characiformes); distribution, endemism, and phylogenetic biogeography. Proceedings of a workshop on Neotropical distribution patterns. 343-377.
* Vari, R. P. 1989: A phylogenetic study of the neotropical characiform family Curimatidae (Pisces: Ostariophysi). Smithsonian Contributions to Zoology No. 471: i-iv + 1-71.
* Vari, R. P. 1992: Systematics of the neotropical characiform genus Curimatella Eigenmann and Eigenmann (Pisces, Ostariophysi), with summary comments on the Curimatidae. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 533: i-iii + 1-48.
* Venere, P.C. i P.M. Galetti, 1989. Chromosome evolution and phylogenetic relationships of some neotropical Characiformes of the family Curimatidae. Brasil. J. Genet. 12:17-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cèsar Blanché i Vergés

Cèsar Blanché i Vergés (n. 1958) és un botànic català, que desenvolupa activitats acadèmiques en el "Departament de Botànica", de la Facultat de Farmàcia, a la Universitat de Barcelona.

## Algunes publicacions

* Briones, julián molero, césar Blanché i vergés. A propósito de los géneros "Aconitum" L. y "Consolida" (DC.) Gray en la Península Ibérica. Anales del Jardín Botánico de Madrid 41 (1) 1984 en línea
* Blanché i vergés, césar; julián molero Briones. Dos combinaciones nuevas y un comentario corológico en el género "Delphinium" L.. Anales del Jardín Botánico de Madrid 41 (2) 1985 en línea
* Briones, julián molero, césar Blanché i vergés. 1986. Las cubetas arreicas al sur de Bujaraloz (Valle del Ebro). Contribución a su estudio fitocenológico. Lazaroa 9 (ejemplar dedicado a: Fernando Esteve Chueca y Bartolomé Casaseca Mena) : 277-300, ISSN 0210-9778 en línea
* -------, -------. 1989. Fragmenta chorologica occidentalia, 2638-2655. Anales del Jardín Botánico de Madrid 47 (2) : 480-481, ISSN 0211-1322 en línia
* Vallés Xirau, c. joan; j. Muntane, césar Blanché i vergés, m.a. Bonet. 1996. Bases de datos en Etnobotánica: elaboración de los resultados. Monografías del Jardín Botánico de Córdoba 3 (ejemplar dedicado a: Métodos en Etnobotánica) : 63-68, ISSN 1135-366X en línea
* Rovira López, Anna Maria; Maria Bosch, Julián Molero Briones, César Blanché i Vergés, Joan Simon. 1997. Delphinium L. subgen. Delphinium in the iberian peninsula and north Africa: a new taxonomic approach. Lagascalia 19 (1-2) : 59-82, ISSN 0210-7708
* Bosch, Maria; Julián Molero Briones, César Blanché i Vergés, joan Simon. 1997. Pollination ecology in tribe "Delphineae" ("Ranunculaceae") in W mediterranean area: floral visitors and pollinator behaviour. Lagascalia 19 (1-2) : 545-562, ISSN 0210-7708
* Martín Blanco, carlos j.; césar Blanché i vergés, maría andrea Carrasco de Salazar. 2002. Delphinium emarginatum subsp. emarginatum (Ranunculaceae), nuevo taxon para la Península Ibérica. Anales del Jardín Botánico de Madrid 60 (2): 449-450, ISSN 0211-1322 en línea
* Blanché i vergés, cesar; carles Barriocanal Lozano. 2002. Estat de conservació i propostes de gestió per a "Stachys maritima" Gouan (Labiatae) a la península Ibèrica. Orsis, organismes i sistemes: revista de botànica, zoología i ecologia 17 : 7-20, ISSN 0213-4039 en línea
* 2007. Ingesta de plantas potencialmente mortales. Jano: Medicina y humanidades 1651 : 32, ISSN 0210-220X

### Llibres

* 1992. Revisió biosistemàtica del gènere Delphinium L. a la Península Ibèrica i a les Illes Balears. Barcelona : Institut d'Estudis Catalans. ISBN 84-7283-194-9

## Referències

* ↑ JBMarimurtra. «La Universitat de Barcelona publica la guia botànica del jardí Ferran Soldevila de la UB» (en català), 10-07-2023. [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Cèsar (desambiguació)

«Cèsar, Cesar o César» té aquests significats:
* Cèsar (títol), títol imperial romà corresponent a l'hereu de l'emperador
* Cèsar, sobrenom donat a un ancestre de Juli Cèsar i volia dir cabell llarg
* Premis César, premi cinematogràfic francès.
* Toponímia: Departament de Cesar, Colòmbia
* Criptografia: Xifratge de Cèsar
* Còmics:
** Els llorers del Cèsar
** El regal del Cèsar
* Biografies:
** Gai Juli Cèsar, diversos personatges
** Juli Cèsar (100 aC - 44 aC, Roma), general i polític romà, dictador romà
** Sext Juli Cèsar, diversos personatges
** Luci Juli Cèsar, diversos personatges
** César Rodríguez Álvarez, davanter del Futbol Club Barcelona
** Cognoms:
*** Boštjan Cesar (1982, Ljubljana), futbolista internacional eslovè
*** Filipa César
*** Carlos Manuel Martins do Vale César (Ponta Delgada, 1956), polític de les Açores
Viccionari