OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mario Maino

Mario Maino (Novoledo di Villaverla, Província de Vicenza, 8 d'octubre de 1940) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1963 i 1967. Com amateur guanyà dues medalles, una d'elles d'or, al Campionat del Món en contrarellotge per equips.

## Palmarès

* 1962
** Campió del món en contrarellotge per equips (amb Antonio Tagliani, Dino Zandegu i Danilo Grassi)
** 1r al Trofeu Piva

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1964. 49è de la classificació general
* 1966. 28è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Luci Acili (jurista)

Luci Acili (en llatí: Lucius Acilius) va ser un jurista romà que probablement va viure cap a l'any 550 de la fundació de la ciutat, és a dir, al segle ii aC. Formava part de la gens Acília. No s'ha conservat cap de les seves obres.
Va ser un dels primers jurisconsults, després de Tiberi Coruncani, que va impartir lliçons públiques de dret, i era notable pels seus coneixements i per la seva didàctica. Va ser el primer jurista anomenat sapiens ('savi') pel poble, si bé abans que ell el jurista Publi Semproni (cònsol el 304 aC) va rebre el sobrenom de sophus (del grec σοφός 'savi'), menys expressiu pels llatins. En endavant, el sobrenom de sapiens s'aplicà habitualment als juristes. Acili va escriure un comentari sobre la llei de les dotze taules, del qual no s'ha conservat res.

## Referències

* ↑ «Acilius 7». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 405.
# María Rosa Vindel López

Maria Rosa Vindel López (Madrid, 28 maig de 1958) és una advocada i política espanyola, diputada de l'Assemblea de Madrid en la seua ii legislatura i senadora en les Corts Generals des de la seva iv legislatura.

## Biografia

Llicenciada en Dret per la Universitat Complutense de Madrid, afiliada a 1982 a Aliança Popular, per continuar després en el Partit Popular. Senadora des del 21 de novembre de 1989, ha estat escollida vuit ocasions (des de la IV fins a la XI legislatura), senadora per la circumscripció electoral de Madrid. De 1987 a 1991 va ser també diputada a l'Assemblea de Madrid. De la seva activitat al Senat destaca haver estat vicepresidenta de la Comissió d'Investigació del cas GAL (V legislatura), portaveu de la Comissió Constitucional (IX legislatura) i va presidir les Comissions de Justícia (VI legislatura), l'Especial de estudi sobre l'Eutanàsia (VI legislatura) i la també especial d'estudi sobre el Fenomen de la Immigració i Estrangeria (VII legislatura).
És filla del presentador de TVE Daniel Vindel.

## Referències

* ↑ «Ficha de la senadora Vindel López, María Rosa». Senado de España. [Consulta: 5 juny 2013].
* ↑ «Ficha de la Ilma Sra. Doña María Rosa Vindel López». Asamblea de Madrid. Arxivat de l'original el 30 de juny de 2012. [Consulta: 5 juliol 2013].
* ↑ «Los diez senadores más veteranos suman 214 años en el escaño». ABC, 02-09-2015.
# Maria Parr

Maria Parr (Vanylven, comtat de Møre og Romsdal, 18 de gener de 1981) és una autora de literatura infantil noruega.
Estudià Literatura nòrdica a la Universitat de Bergen i és professora a temps parcial en una institució d'educació secundària.
Va debutar el 2005 com a escriptora amb Vaffelhjarte (Cors de gofra), que va ser nominat al premi Brage, va guanyar el premi de literatura infantil Nynorsk i va ser posteriorment convertit en sèrie televisiva a l'emissora Norsk Rikskringkasting (2011). El seu segon llibre, Tonje Glimmerdal (Tània Claravall), es va publicar el 2009 i va guanyar el premi Brage en la categoria de llibres infantils i juvenils i diversos altres premis. El seu tercer llibre, Keeperen og havet (La Lena, en Trille i el mar, 2017), té els mateixos protagonistes que el primer, la Lena i en Trille, i segueix les seves aventures durant un any. Ha guanyat també el premi Brage. Tots ells han estat traduïts a diversos idiomes, més d'una dotzena, entre els quals el català.
Els protagonistes dels llibres de Maria Parr són infants de 10-12 anys, que no són nens però tampoc encara joves, i que, més enllà de les aventures esbojarrades que viuen en els seus pobles nevats vora el mar, descobreixen la complexitat de les relacions humanes, entre ells mateixos i també amb el món dels adults. Cal destacar també el lideratge i intrepidesa dels personatges femenins: la Lena i la Tània.

## Publicacions

* Vaffelhjarte, Oslo: 2005; en català: Cors de gofra. Madrid: Nordica, 2017
* Tonje Glimmerdal, Oslo: 2009; en català: Tània Claravall. Madrid: Nordica, 2018
* Keeperen og havet, Oslo: 2017; en català: La Lena, en Trille i el mar. Madrid: Nordica, 2020
* Storebror, Oslo: 2019

## Referències

* ↑ «Guanyadors del premi Brage 2005». Arxivat de l'original el 2022-05-16. [Consulta: 13 febrer 2021].
* ↑ «Guanyadors del premi Brage 2009». Arxivat de l'original el 2022-05-16. [Consulta: 13 febrer 2021].
* ↑ «Guanyadors del premi Brage 2017». Arxivat de l'original el 2021-02-03. [Consulta: 13 febrer 2021].
* ↑ En les motivacions del jurat del premi Brage 2017 es llegeix: "La seguretat que sempre han sentit està canviant, i el Trille i la Lena se situen en nous contextos i reptes com l'enamorament, la gelosia, les reflexions sobre la mort i, sobretot, la necessitat de ser vist com qui ets. Des del petit poble de la vora del mar, Maria Parr crea un univers literari atemporal, universal i bo per tornar-hi." Brageprisen 2017 Arxivat 2021-02-03 a Wayback Machine. (noruec)
# Maria Pascuala Caro Sureda

Maria Pascuala Caro Sureda (Palma, 17 de juliol de 1768 – Palma, 12 de desembre de 1827) fou una científica il·lustrada, doctora en filosofia i religiosa mallorquina.
De família pertanyent a l'aristocràcia valenciana i a la noblesa mallorquina, Maria Pascuala Caro i Sureda era filla del segon marquès de la Romana, Pere Caro i Fontes, i de Margalida Sureda i de Togores, hereva del gran patrimoni dels Sureda-Valero, aristòcrates il·lustrats mallorquins.
Excepcionalment per al seu temps, la seva mare va procurar que els seus fills, tant homes com dones, rebessin una educació formal, malgrat que a les filles no els va ser permès estudiar a la universitat. Així, Maria Pascuala Caro Sureda dominava les matèries filosòfiques, les ciències físiques i parlava set idiomes, entre els quals tenia un domini complet del llatí i l'àrab.
Entre les seves obres es troba Ensayo de Historia, Física y Matemáticas, que el 1781 es va publicar a València. Es va doctorar en filosofia a la Universitat Literària de València, fet insòlit per a una dona en aquell temps. El 1779 va ser anomenada Acadèmica de Mèrit de l'Acadèmia de San Carlos a València.
El 1789 va ingressar al Convent de les Dominiques de Santa Catalina de Siena situat a Palma i arribà a ser-ne priora. En aquest convent va desenvolupar una gran obra de temàtica poètica religiosa, com per exemple Novena del nacimiento de Nuestro Señor Jesucristo o poesías místicas.
D'ella es deia que era una dona modesta i senzilla a pesar de la seva genialitat, la seva bellesa i la seva jerarquia social. Va morir a l'edat de 59 anys.

## Referències

* ↑ Serrano y Sanz, Manuel. Apuntes para una biblioteca de escritoras españolas desde el año 1401 al 1833 (en castellà). Madrid: Sucesores de Rivadeneyra, 1903, pàg. 177.
* ↑ «María Pascuala Caro: La científica ilustrada que se convirtió en religiosa» (en castellà). Aleteia, 12-09-2021. [Consulta: 24 maig 2023].
* 1 2 «Semblança biogràfica de Pascuala Caro y Sureda (1768-1827) - Escriptores valencianes de l'Edat Moderna». Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes. [Consulta: 24 maig 2023].
* 1 2 Jurado, Laura. «La 'x' matemática de Pascuala» (en castellà). El Mundo. Baleares, 05-10-2010. [Consulta: 24 maig 2023].
* 1 2 3 4 «Maria Pascuala Caro Sureda». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Bibliografia

* Mónica Bolufer Peruga, «Desde la periferia. Mujeres de la Ilustración 'en province'». A: La Real Academia de Bellas Artes de San Carlos en la Valencia ilustrada (pp.67-100), PUV, Romà de la Calle, Gener de 2009.
* Canut, M.L., Llabrés, J. Manresa, M.A., Masferrer, M., Pascual, A., Torres, M., Tur, C., Tur, F. (1999). Dones i Èpoques. Aproximació històrica al món de la dona a les Illes Balears. Palma: La Foradada.
* Consulta del document: El Embalse del Bosquet: Su constructor y fecha de construcción Arxivat 2017-01-31 a Wayback Machine.. Consultat el 23-9-09.
# Martí Batlle

Martí Batlle, també Martí de Baylo, (?, segle xvi) fou eclesiàstic i bibliotecari, canonge de la seu de Tarragona. Fou conegut també amb el nom castellanitzat de Martín de Baylo, forma represa per Gregori Maians.
Fou secretari i bibliotecari d'Antoni Agustí, del qual va catalogar-ne la biblioteca. El catàleg fou publicat a Tarragona el 1587.

## Obres

* Bibliotecae graeca ms. latina ms..

## Referències

* «Martí Batlle». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Enllaç a Google books on es parla d'ell
# Marguerite Moreno

Marguerite Moreno (9è districte de París, 15 de setembre de 1871 - Tosac, 14 de juliol de 1948) va ser una actriu francesa de teatre i cinema, membre de la Comédie-Française entre 1890 i 1903. Va ser una de les grans actrius de la seva època, famosa pels seus papers de "dones amb caràcter". Va viure un temps a Buenos Aires, on va fundar un conservatori (1907)
La seva última representació fou La folle de Chaillot, de Jean Giraudoux, dirigida per Louis Jouvet.

## Filmografia destacada

* Dans une île perdue (1931)
* La Dame de pique (1937)
* Les Misérables (1934)

## Referències

* 1 2 «Marguerite Moreno». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Massimo D'Alema

Massimo D'Alema (Roma, 20 d'abril de 1949), és un periodista i polític italià. Fou secretari general del Partito Democratico (PDS), i primer ministre d'Itàlia del 1998 al 2000, i vice-primer ministre i ministre d'afers estrangers del 2006 al 2008.

## Referències

* ↑ «Page on D'Alema at Chamber of Deputies website». Camera.it. [Consulta: 1r juliol 2013]. (italià)
# Matador

«Matador» o «El Matador» és el segon senzill de la banda argentina Los Fabulosos Cadillacs. Està inclòs a Vasos vacíos, el vuitè àlbum i el més premiat del grup. Es va convertir en la cançó més representativa en tota la història de la banda, aconseguint ser considerada una de les cançons més populars de la música hispanoamericana i que el videoclip gravat el 1994 fos premiat als MTV Video Music Awards. A més, el 2006 la cançó va ser escollida segona en el rànquing dels «100 vídeos més MTV», només superada per Thriller de Michael Jackson.
El videoclip va ser dirigit per Pucho Mentasti i qui actua com El Matador és l'actor Eusebio Poncela. La cançó tracta d'un revolucionari que és perseguit per la policia que finalment el mata. A més, el cantautor xilè Víctor Jara és anomenat a la lletra, fent referència a la dictadura del general Augusto Pinochet. La identitat del Matador és desconeguda, exceptuant que és del barri de Barracas a Buenos Aires.
Aquesta cançó ha estat versionada diverses vegades per bandes com Cartel de Santa, Bomba Estéreo o Los Reales del Valle, entre d'altres.

## Referències culturals

És emprada en els crèdits de la pel·lícula Tu assassina que nosaltres netejarem la sang (1996), produïda per Quentin Tarantino i dirigida per Reb Braddock. La cançó forma part de la banda sonora de la pel·lícula El Matador. També apareix a la pel·lícula Un assassí una mica especial.
El futbolista xilè Marcelo Salas va rebre el sobrenom d'«El Matador» per part del periodista Danilo Díaz a la revista Don Balón. El futbolista mexicà Luis Hernández va rebre el mateix sobrenom en plena eclosió de la cançó i producte de la seva gran temporada aquell any. Va ser utilitzada per a la presentació del tenista Rafael Nadal a l'Open dels Estats Units de 2010.

## Referències

* ↑ «Las 20 mejores canciones de Rock Latino». Satélite Musical. Arxivat de l'original el 2007-10-30. [Consulta: 13 abril 2021].
* ↑ «Más que rock en español... Las 120 mejores canciones del rock hispanoamericano de todos los tiempos». Blog Rock en las Américas, 23-10-2009.
* ↑ «Matador - Los Fabulosos Cadillacs > Review» (en anglès). Allmusic. Rovi Corporation.
* 1 2 «¿Te acordás de "Matador"?». La Viola, 08-09-2011. Arxivat de l'original el 2018-07-05. [Consulta: 13 abril 2021].
* 1 2 «Matador». Blog Dont stop the music, 30-11-2008.
* ↑ «Los 100 Mejores Videos de la Historia de MTV». Hazme el recavor fabron, 02-07-2009. Arxivat de l'original el 6 de març de 2016. [Consulta: 7 novembre 2012].
* ↑ «Los Fabulosos Cadillacs Cover Songs» (en anglès). WhoSampled.
* ↑ Soundtracks - Curdled (1996). IMDb.
* ↑ «Soundtracks for Un asesino algo especial» (en anglès). IMDb.
* ↑ «A 25 años del nacimiento del apodo de Matador». RedGol, 10-04-2019.
* ↑ «Nadal oposita a leyenda». El País, 12-09-2010.
# Marquesat de la Eliseda

El Marquesat de la Eliseda és un títol nobiliari espanyol creat el 18 de maig de 1613 pel rei Felip III, amb caràcter hereditari a favor de Ruy Gómez de Silva i Mendoza, alcalde i alferes major de Ciudad Rodrigo, fill del príncep d'Éboli.
El títol va ser rehabilitat el 1921 per Joaquín Ignacio de Arteaga y Echagüe, XVII duc d'El Infantado, XII marquès d'Ariza, etc.

## Marquesos de la Eliseda

| Núm. | Titular |
| Creat el 1613 per Felip III |||
| 1 | Ruy Gómez de Silva y Mendoza |
| 2 | Bernardo de Silva y Manrique |
| 3 | Bernardo de Silva y Benavides |
| 4 | Francisca de Silva y Benavides |
| 5 | Antonio de Zúñiga y Manrique |
| 6 | María Josefa de Benavides y Silva |
| 7 | Marcurio Antonio López-Pacheco y Portugal |
| 8 | María López-Pacheco |
| 9 | Pedro de Alcántara-Pérez de Guzmán y Pacheco |
| 10 | Felipe López-Pacheco y de la Cueva |
| Rehabilitat el 1921 per Alfons XIII |||
| 11 | Joaquín de Arteaga y Echagüe |
| 12 | María Teresa de Arteaga y Falguera |
| 13 | Álvaro Moreno y de Arteaga |
| 14 | Iván Francisco Moreno de Cózar y Landahl |

## Bibliografia

* Elenco de Grandezas y Títulos nobiliarios Españole. Instituto "Salazar y Castro" del C.S.I.C.
# Marquesat de la Sénia

El Marquesat de la Sénia és un títol nobiliari espanyol creat el 18 d'abril de 1871 pel rei Amadeu I a favor de Fernando Cotoner y Chacón Manrique de Lara y Despuig, tinent general, capità general de Puerto Rico, Ministre de la Guerra. A aquest títol el rei Alfons XII li va concedir la Grandesa d'Espanya el 15 d'agost de 1882, al mateix titular.
La seva denominació fa referència a la localitat de la Sénia, al Montsià.
| | Marquès de la Sénia | Període | | Parella |
| I | Fernando Cotoner y Chacón Manrique de Lara y Despuig | 1871-1888 | | Francisca Allendesalazar y Loyzaga, filla de Nicolás María Allendesalazar comte de Montefuerte |
| II | Nicolás Cotoner i Allendesalazar, VI marquès d'Ariany | 1888-1897 | fill | Bárbara de Veri y Fortuny |
| III | Pedro Cotoner i de Veri, IX marquès d'Anglesola Gentilhome Gran d'Espanya amb exercici i servitud del Rei Alfons III | 1897-1935 | fill | María de las Mercedes de las Casas y Ortiz de la Riva |
| IV | José Cotoner i de les Cases | 1935-1985 | fill | Ana Gamundi |
| V | Nicolás Cotoner i de les Cases, X marquès d'Anglesola | 1985-1991 | germà | Dolores Quirós y Alarcón |
| VI | María dels Dolores Cotoner i Quirós | 1991-actual titular | filla | Carlos de Sagarra Manglano |

## Rèferencies

* Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro", C.S.I.C.
* La Sénia Arxivat 2010-04-14 a Wayback Machine.
# Meteorit Avanhandava

Avanhandava és un meteorit condrita H que va caure a la terra el 1952, concretament a Avanhandava, São Paulo, Brasil. Un total de 9,33 quilograms (20.6 lb) d'aquest meteorit van ser recollits després que es trenqués durant el seu impacte amb la Terra. Està classificat com a H4 dins el grup de condrites normals. Estava dins l'edifici del Museu Nacional del Brasil quan s'hi va declarar l'incendi de grans proporcions del 2 de setembre de 2018.

## Referències

* ↑ 68th Annual Meteoritical Society Meeting (2005), Chondrule Magnetic Conglomerate Test of Avanhandava H4 Chondrite (T. Kohout and L. J. Pesonen, p.5202
* ↑ The Smithsonian/NASA Astrophysics Data System
* ↑ «Incêndio atinge o Museu Nacional na Quinta da Boa Vista, no Rio» (en portuguès brasiler), 02-09-2018.

## Bibliografia

* Paar W. et al. 1976. Revista Brasileira de Geo-ciencias 6: 201–210.
* Kletetschka G. et al. 2003. Meteoritics & Planetary Science 38: 399-405.
* Kohout T. et al. 2004. Physics and Chemistry of the Earth 29: 885-897.
* Lee M. R. and Bland P. A. 2004. Geochimica et Cosmochimica Acta 68: 893-916.
* Terho M. et al. 1993. Studia Geopgysica et Geodaetica 37: 65-82.
# Meteorisme

El meteorisme és l'excés de gasos en el tub digestiu i produeix sensació d'abdomen inflamat i espasmes. Per alleujar els símptomes derivats d'aquestes causes s'empren els carminatius o antiflatulents.
Les causes d'aquest problema de salut poden ser diverses:
* Empassar massa aire quan es menja (aerofàgia), unit al fet de menjar massa de pressa.
* La producció de gas que de manera natural fan els bacteris de la flora intestinal.
* Ingesta elevada d'aliments flatulents: col-i-flor, cols de Brussel·les, pèsols, etc.
* Gran consum d'aliments rics en hidrats de carboni.
* Períodes posteriors al seguiment de tractaments amb antibiòtics.
* Com a símptoma de la intolerància a la lactosa.
* Com a símptoma de problemes de restrenyiment ocasional o crònic.
# Mas de la Pietat

El Mas de la Pietat és un mas fortificat al terme municipal de Palamós (Baix Empordà) declarat bé cultural d'interès nacional. És a l'esquerra del camí que mena al castell de Vila-romà. La torre en un principi deuria estar isolada, ja que el matacà que protegia la porta d'entrada avui dona sobre la casa. El conjunt de la masia està molt edificat i s'hi veuen afegits d'èpoques molt diverses. La torre adossada a un dels extrems, està molt ben conservada. Té forma cilíndrica i pren una alçada de 10 metres. Consta de tres plantes i terrat. El coronament el formen set merlets esglaonats amb espitllera al mig i conserva, en perfectes condicions, el matacà de pedra de granit, sostingut per mènsules. Té dues finestres, una a la segona planta i l'altra a la tercera, aquesta última amb espitllera sota l'ampit. Al costat oest hi ha dues entrades, al primer i al tercer pis, i al nord-oest l'entrada original sota el matacà, al segon pis. Els diferents nivells estan separats per voltes esfèriques rebaixades de còdols i argamassa i es comuniquen per trapes.

## Referències

* «Mas de la Pietat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 maig 2012].
# Martin Zander

Martin Zander (mort 1925), hauptmann de la Luftstreitkräfte alemanya, fou un as de l'aviació de la Primera Guerra Mundial amb un total de cinc victòries.

## Referències

* ↑ http://www.theaerodrome.com/aces/germany/zander.php
# Mickaël Madar

Mickaël Madar (París, 8 de maig de 1968) és un futbolista professional francès, ja retirat, que jugava com a davanter.

## Trajectòria esportiva

Va començar la seua carrera professional amb el Sochaux. Després, va passar una temporada amb l'Stade Laval abans de retornar a Sochaux. En 1992 va fitxar amb l'AS Cannes i dos anys després amb l'AS Monaco.
El 1996 fitxa pel Deportivo de La Corunya, de la lliga espanyola, però sofreix una lesió que fa que només jugue 17 partits. A l'any següent és traspassat a l'Everton FC anglès. A les Illes Britàniques només va disputar 19 partits en tres anys, marcant sis gols.
Regressa al seu país per militar al Paris Saint Germain i l'US Créteil abans de retirar-se el 2002.
Amb la selecció francesa de futbol, Madar ji va jugar tres partits i va marcar un gol. Va formar part del combinat del seu país que va acudir a l'Eurocopa d'Anglaterra 1996.

## Referències

* ↑ FFF : Equipe de France de Football, football, fiche, Bleus, actualité, vidéo, reportage, photo
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 18 desembre 2010. [Consulta: 14 octubre 2009].
* ↑ ToffeeWeb's Everton Player Fact Fitxer: Mickael Madar. ToffeeWeb. Consultat el 28 octubre 2006.
# Masbate

Masbate és la més gran de les tres illes principals de la província de Masbate a les Filipines. Les altres dues illes principals són l'illa de Ticao i l'illa de Burias. Es troba entre el mar de Sibuyan a l'oest i el mar de Visayas al sud. És l'onzena illa més gran tant en àrea com en població a les Filipines i la 155a illa més gran del món per àrea i la 70a illa més poblada del món. L'illa està dividida en 14 municipis i 1 ciutat, i té una població total de 731.269 persones segons el cens de 2020. La ciutat de Masbate és l'assentament més gran de l'illa amb una població total de 54.743 segons el cens de 2015.
El golf d'Asid, on es troben les illes de Chico, Naro i Peña, sobresurt a l'illa des del sud. Al nord-est hi ha l'estret de San Bernardino, al sud-oest el canal de Jintotolo i darrere seu l'illa de Panay. Al nord-est es troba l'illa veïna més petita de Ticao, al nord-oest de Buria i a l'est de Samar.
Explorades pels espanyols al segle xvi, van ser regides per aquests fins a la guerra hispano-estatunidenca, quan els Estats Units va obtenir-ne el control. Va ser ocupada pels japonesos durant la Segona Guerra Mundial, sent recuperada pels EUA, el 1945, per després passar a les Filipines quan aquesta es va independitzar.
L'or va ser extret durant segles al nord. Al nord-oest -prop d'Aroroy- hi ha actualment la mina més gran del país, que va ser explotada entre 1980 i 1994 per l'empresa Atlas i controlada indirectament per l'empresa australiana CGA Mining des del 2007. La mina va produir 150.000 unces d'or el 2009. El 2012, CGA Mining va ser adquirida per l'empresa australiana B2Gold. El 2020 es van extreure 204.699 unces d'or.
L'illa de Masbate es va veure greument afectada el 2013 pel tifó Haiyan, que va provocar l'evacuació d'unes 15.700 persones.

## Referències

* ↑ «Masbate». ésAdir. [Consulta: 14 novembre 2021].
* ↑ «Philippines: Urban Agglomerations» (en anglès). City Population. [Consulta: 14 novembre 2021].
* ↑ «Masbate Gold Project» (en anglès). CGA Mining. Arxivat de l'original el 17 març 2012. [Consulta: 14 novembre 2021].
* ↑ «Masbate Mine – The Philippines» (en anglès). B2Gold. [Consulta: 14 novembre 2021].
* ↑ «#YolandaPH: At least 3,099 families evacuated in Masbate» (en anglès). Rappler, 08-11-2013. Arxivat de l'original el 11 novembre 2013. [Consulta: 14 novembre 2021].
# Meges

Meges és el nom dels següents personatges:
* Meges (cirurgià) (segle I aC), natural de Sidó a Fenícia. Va exercir a Roma al
* Meges (fill de Fileu), heroi grec fill de Ctímene i de Fileu, rei de l'Èlida
# Megadontomys nelsoni

Megadontomys nelsoni és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic dels vessants orientals de la Sierra Madre Oriental (Mèxic), on viu a altituds d'entre 2.000 i 3.500 msnm. Els seus hàbitats naturals són les selves nebuloses i els boscos de pins i roures. Està amenaçat per la tala d'arbres.
L'espècie fou anomenada en honor del naturalista i etnòleg estatunidenc Edward William Nelson.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T. et al. Megadontomys nelsoni. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 22 agost 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 290. ISBN 978-0801893049.