OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Maskletá

La Maskletá va ser un fanzine musical editat per Jorge Villar en Alacant entre 1996 i 2004. Villar obrigué també un bar musical homònim, a la Ruta de la Fusta de la ciutat d'Alacant.
La publicació s'inspirava en un fanzine d'Elx, La Karretilla. El 2022, À Punt emeté una sèrie documental inspirada en el fanzine, presentada per Jorge Villar i Nerea Sanfe.

## Referències

* 1 2 «La Maskletá, el fanzine que agitó la escena metal y de hip hop del Alicante de los 90». Alicante Plaza, 28-06-2021. [Consulta: 28 gener 2022].
* 1 2 3 «‘La Maskletà’, nova sèrie musical setmanal de dijous al web d’À Punt». À Punt, 17-01-2022. [Consulta: 28 gener 2022].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «À Punt estrenará una serie documental sobre el fanzine La Maskletá» (en castellà). [Consulta: 28 gener 2022].
# Las pícaras

Las pícaras va ser una minisèrie de televisió, estrenada per Televisió espanyola en 1983. El pressupost mitjà dels episodis era de 26.529.623 pessetes.

## Argument

La sèrie recrea en cadascun dels seus episodis, d'altres obres del gènere de Novel·la picaresca de la Literatura espanyola del Segle d'Or, si bé carregant les tintes en els aspectes eròtics i amorosos.

## Llistat d'episodis

* La tía fingida, de Miguel de Cervantes - 8 d'abril de 1983
** Lola Forner
** Emilio Gutiérrez Caba
** Fiorella Faltoyano
** Direcció: Antonio del Real
* La garduña de Sevilla, d'Alonso de Castillo Solórzano - 15 d'abril de 1983
** Amparo Muñoz
** Pedro Mari Sánchez
** Fernando Fernán Gómez
** Ángel de Andrés
** Carla Duval
** Direcció: Francisco Lara Palop
* La viuda valenciana, de Lope de Vega - 22 d'abril de 1983
** Cristina Marsillach
** Francisco Cecilio
** Teresa del Río
** Antonio Iranzo
** Luis Lorenzo
** Alfredo Mañas
** José Vivó
** Direcció: Francisco Regueiro
* La Pícara Justina, de Francisco López de Úbeda- 29 d'abril de 1983
** Ana Obregón
** Patxi Andión
** Direcció: José María Gutiérrez
* La lozana andaluza, de Francisco Delicado - 6 de maig de 1983
** Norma Duval
** Valentín Paredes
** Florinda Chico
** Mario Pardo
** Tomás Zori
** Paco Maldonado
** Direcció: Chumy Chúmez
* La hija de Celestina, de Salas Barbadillo - 13 de maig de 1983
** Victoria Vera
** Máximo Valverde
** Queta Claver
** Daniel Dicenta
** Luis Escobar
** Alfredo Mayo
** Direcció: Angelino Fons

## Referències

* ↑ Televisión Española financia películas de Saura, Bardem, Erice, Trueba, Gonzalo Suárez y Camus
* Telemanía. Antoni Capilla y Jordi Solé. Salvat, 1999. Página 300.

## Enllaços externs

* Diari El País, 8 d'abril de 1983
# Las puertitas del Sr. López

Las puertitas del Sr. López és un còmic fantàstic argentí creat pel guionista Carlos Trillo i el dibuixant Horacio Altuna.

## Trajectòria editorial

Va aparèixer a l'octubre de 1979 en la revista El Péndulo, i en 1980 va passar a la revista Humor, en el context d'una època de censura i dictadura. Dos àlbums reuneixen totes les historietes publicades:
* Las Puertitas del Sr. López Nº 1. Ediciones de la Urraca, 1982. 25 historietes. Pròleg de Juan Sasturain.
* Las Puertitas del Sr. López Nº 2. Ediciones de la Urraca, 1988. 13 historietes. Pròleg de Marcelo Figueras.
També va ser publicat a Espanya per Toutain Editor en dos volums, i va ser reeditat per Planeta de Agostini quan esta es va fer amb els drets de l'obra d'Altuna.

## Argument

Construïda com una denúncia de la dictadura cívico-militar, i sobretot de la falta de llibertat d'expressió que es vivia en aquella època, Las puertitas del Sr. López relata l'aclaparadora i rutinària vida del senyor López, un empleat d'oficina xicotet i grosset que viu turmentat pels seus caps, els seus veïns, els seus companys i la seua rondinaire esposa. Quan el món real se li fa intolerable, López utilitza com a escapatòria la seua imaginació, mitjançant la qual viatja a un món altern i interior, al que accedeix simplement per la porta de qualsevol bany. Allí, segons l'oportunitat, se li ofereixen visions paradisíaques o terrorífiques, i allí López troba els seus majors plaers i els seus més profunds temors.

## Llegat

Plena d'humor, picardia, excel·lents guions i dibuixos acompanyats d'un traçat en blanc i negre, hui dia Las puertitas del Sr. López és considerada com una de les fites del còmic argentí, a l'alçada de El Eternauta o Nippur de Lagash.

## Adaptació cinematogràfica

La historieta va ser adaptada al cinema en 1988, al film Las puertitas del señor López, dirigida per Alberto Fischerman i amb Lorenzo Quinteros en el paper del Sr. López. El guió va ser escrit per Carlos Trillo, Máximo Soto, Aldo Romero i Fischerman.

## Referències

* 1 2 3 4 Palmer y Frattini (1998), p. 13.
* 1 2 «Las puertitas del Sr. López». Zona negativa, 27-08-2013.

## Bibliografia

* PALMER, Óscar i FRATTINI, Eric. Guía básica del cómic. Nuer Ediciones, 1998. ISBN 84-8068-054-7.
# La Nova Cançó (documental)

La nova cançó és una pel·lícula catalana de gènere documental dirigida per Francesc Bellmunt, estrenada l'any 1976, primer, en el marc del Congrés de Cultura Catalana celebrat a Perpinyà i, més tard, al juny del 1976, al cine Capitol de Barcelona. També es va projectar a la clausura de la Biennal de Venècia del mateix any.
El documental és un reportatge sobre el moviment artístic conegut com a Nova Cançó, en el qual s'alternen entrevistes realitzades pel periodista Àngel Casas amb actuacions musicals de diversos intèrprets, com ara, Maria del Mar Bonet, Lluís Llach, Ovidi Montllor, Francesc Pi de la Serra, Raimon, La Trinca, Jaume Sisa, Quico Pi de la Serra, Pau Riba, Ramon Muntaner, Ia Batista o Pere Figueres.
Les persones entrevistades —citades per ordre d'aparició— varen ser: Jaume Perich, Manuel Vázquez Montalbán, Jordi Pujol, Joan de Sagarra, Josep Maria Espinàs, Joan Miró, Francesc Candel, Salvador Espriu, Joan Fuster, Carles Rexach, Vicent Ventura, Maties Segura, Rafa Xambó, Josep Maria Blai, Josep Maria Llompart, Aina Moll, Antoni Serra, Jordi Sasplugues, Antoni Jordi, Marcel Oms, Teresa Rebull, Claudi Martí, Joan Molas i Lluís Castaño. Actuen en directe: Francesc Pi de la Serra, Jaume Sisa, Ramon Muntaner, La Trinca, Ia Batista, Ovidi Montllor, UC, Maria del Mar Bonet, Lluís Llach, Pere Figueres, Rafael Subirachs, Pau Riba i Raimon. La cinta també recull el testimoni d'algunes persones anònimes.
La nova cançó va ser el primer treball que rebé l’autorització d’un guió presentat en català, per a ser rodada amb so directe en català. En aquest sentit, la cinta es considera un document històric, més encara, considerant que el dictador Francisco Franco va morir mentre s'estava rodant la pel·lícula.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Nova Cançó | enciclopèdia.cat». enciclopedia.cat. [Consulta: 7 maig 2021].
* 1 2 «La Nova Cançó | Filmoteca de Catalunya». [Consulta: 7 maig 2021].

## Enllaços externs

* «La nova cançó - Francesc Bellmunt (Documental) 1976». [Consulta: 7 maig 2021].
# Laniellus

Laniellus és un gènere d'aus paseriformes de la família dels leiotríquids.

## Taxonomia

Segons el Congrés Ornitològic Internacional, versió 11.1, 2021 aquest gènere està format per dues espècies:
* Laniellus langbianis - cròcia del Lang Bian.
* Laniellus albonotatus - cròcia de Java.
# Le Petit-Mercey

Le Petit-Mercey és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 105 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Le Petit-Mercey era de 105 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 dones vivint soles i 12 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 20 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 41 habitatges, 40 eren l'habitatge principal de la família i 1 era una segona residència. 36 eren cases i 5 eren apartaments. Dels 40 habitatges principals, 33 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 4 tenien tres cambres, 15 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 36 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 22 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Le Petit-Mercey el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 70 persones, 55 eren actives i 15 eren inactives. De les 55 persones actives 50 estaven ocupades (28 homes i 22 dones) i 5 estaven aturades (1 home i 4 dones). De les 15 persones inactives 3 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa immobiliària.
L'any 2000 a Le Petit-Mercey hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Le Petit-Mercey a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Le Petit-Mercey a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Le Petit-Fougeray

Le Petit-Fougeray (en bretó Felgerieg-Vihan) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 593 habitants. Fou creat el 1936, per desmembrament de la comuna de Chanteloup.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 334 | 347 | 297 | 359 | 387 | 461 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gilbert Landel | |
# Laqiya

Laqiya (en hebreu, לקיה) és un consell local del districte del Sud d'Israel. Fou fundat el 1990 en el marc d'un programa governamental per establir els beduïns en assentaments fixos.
En el cas d'aquesta població, el govern d'Israel prometé als beduïns que s'hi instal·lessin parcel·les de terra cultivables i mitjans agrícoles, però els habitants que efectivament van traslladar-s'hi encara no n'han sabut res.
L'any 2002, l'Oficina Central d'Estadística d'Israel (CBS) va publicar un estudi en què es deia que Laqiya era el vuitè municipi més pobre d'Israel.

## Lakiya Negev Weaving

Lakiya Negev Weaving (Teixint al Nègueb, a Laqiya) és una organització sense ànim de lucre de dones beduïnes fundada el 1991. L'objectiu de l'associació és la millora de la situació de les dones beduïnes àrabs al desert del Nègueb mitjançant programes de suport a les economies locals.
Aquests programes se centren en el teixit de catifes, tapissos, etc. En sis centres, unes 150 dones confeccionen les peces amb l'estil tradicional local que després venen en botigues pròpies situades per tot Israel. D'aquesta manera, les famílies beduïnes del Nègueb obtenen una font d'ingressos que ajuda a pal·liar la situació de pobresa i atur que pateixen les poblacions de la rodalia.
# Lee's Summit

Lee's Summit és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2008 tenia 84.208 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lee's Summit tenia 70.700 habitants, 26.417 habitatges, i 19.495 famílies. La densitat de població era de 458,7 habitants per km².
Dels 26.417 habitatges en un 40,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,1% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 26,2% no eren unitats familiars. En el 22% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 33,1% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 10,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 60.905 $ i la renda mediana per família de 70.702 $. Els homes tenien una renda mediana de 49.385 $ mentre que les dones 32.837 $. La renda per capita de la població era de 26.891 $. Entorn del 2,8% de les famílies i el 3,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ (anglès) City of Lee's Summit, Missouri - Annual Development Report (2004). Obtingut 14/12/2010.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lee's Summit». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lee's Summit». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# 1137
## Esdeveniments
### Països Catalans

* 11 d'octubre - Barbastre (l'Aragó): neix la Corona d'Aragó: Ramon Berenguer IV, comte de Barcelona, hi signa amb Ramir II, rei d'Aragó, el compromís matrimonial amb sa filla Peronella.
* 24 d'octubre - Osca (l'Aragó): els veïns de la ciutat juren fidelitat a Ramon Berenguer IV.
* 13 de novembre - l'Aragó: excepte el títol de rei, Ramir II cedeix tots els seus drets i prerrogatives a Ramon Berenguer IV, el qual passarà a ostentar el títol de príncep dominador d'Aragó.

### Món
## Naixements
### Món

* Saladí, líder àrab

## Necrològiques
### Món

* ̇1 d'agost - castell de Béthisy, prop d'Amiensː Lluís VI de França, el Gras, rei de França (n. 1081).
* 4 de desembre - Breitenwang, Tirolː Lotari II, duc de Saxònia, rei dels Romans i emperador del Sacre Imperi Romanogermànic (n. 1075).

## Referències

* ↑ Larousse, Éditions. «Encyclopédie Larousse en ligne - Louis VI le Gros» (en francès). [Consulta: 15 agost 2020].
* ↑ «Década 1130 - 1139» (en castellà). Amigos del románico. Arxivat de l'original el 2021-06-25. [Consulta: 9 desembre 2020].
# 347 aC

El 347 aC va ser un any del calendari romà pre-julià. En temps de la República i de l'Imperi Romà, era conegut com a any del consolat de Torquat i Hipseu (o, més rarament, any 407 ab urbe condita o de la Fundació de Roma). L'ús del nom «347 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Antiga Grècia

* Falec, general de la Fòcida, no va aconseguir estabilitzar-se en el poder degut a les incursions del beocis a la Fòcida i dels focis a Beòcia, i el partit opositor el va acusar d'apropiar-se del tresor sagrat per propòsits privats, i per això va ser privat del comandament, encara que no va rebre cap altre càstig. Fins a l'any següent (346 aC) no va ser confirmat com a estrateg.
* Hèrmies, tirà d'Atarneu, convida a Aristòtil i Xenòcrates de Calcedònia a la seva cort.
* Lastenes, militar grec, és nomenat comandant de la cavalleria d'Olint quan Filip II de Macedònia ataca la ciutat. Quan en va tenir oportunitat, juntament amb Eutícrates, va entregar al rei de Macedònia un cos de 500 cavallers que van ser fets presoners sense resistència, minvant seriosament la capacitat defensiva d'Olint. L'any següent (346 aC) Filip conquereix la ciutat i tracta amb menyspreu els traïdors, que ja no necessita.

### Antiga Roma

* Gai Plauci Vennó Hipseu i Tit Manli Imperiós Torquat són elegits cònsols. Es recorda el seu consolat per una llei de foenore, que establia la reducció de l'interès dels préstecs a la vigèsima quarta part de la suma deguda o el 4,16%.

## Necrològiques

* Arquites de Tàrent, filòsof, matemàtic i general.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XVI, 38
* ↑ Diògenes Laerci. Vides i opinions de filòsofs eminents, V, 3
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XVI, 53
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VII, 27
* ↑ Claudi Elià. Varia historia, XIV, 19
# Aeroport Internacional de Tòquio

* No s'ha de confondre amb Aeroport Internacional de Narita.
L'Aeroport Internacional de Tòquio (東京国際空港 Tōkyō Kokusai Kūkō) (IATA: HND, ICAO: RJTT), s'ubica a Ōta, Tòquio (Japó), sent un dels principals aeroports de l'àrea del Gran Tòquio.
Es coneix aquest aeroport molts cops com a Aeroport de Haneda (羽田空港 Haneda Kūkō) per a diferenciar-se de l'Aeroport Internacional de Narita, ubicat a la Prefectura de Chiba. A l'aeroport de Narita hi arriben la major part dels vols internacionals de la regió. En canvi Haneda només té servei internacional amb l'aeroport de Gimpo, a Seül, Corea (aeroport de Seül que només dona servei internacional a Haneda).
Haneda es troba dins del ranking dels aeroport amb més passatgers del món. L'any 2006 ocupava el quart lloc d'aquest ranking mundial (primera posició al Japó) i va captar 65.3 milions de passatgers, tant en trànsit, com en passatgers que es quedaven al Japó.

## Referències

* ↑ «Airports Council International Data Centre: Passenger Traffic 2006 FINAL». Arxivat de l'original el 2008-05-10. [Consulta: 2 novembre 2006].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'aeroport de Tòquio (japonès)
* Hanami Web - Haneda Airport HND Arxivat 2008-02-29 a Wayback Machine. (anglès)
# Agave parryi

Agave shawii és una espècie de planta suculenta de l'antiga família de les Agavàcies, ara subfamília Agavoideae. És originària del sud-oest dels Estats Units i del nord de Mèxic, on creix a grans altures. és molt resistent a la sequera i al fred (fins a -15 °C).

## Descripció

Aquesta Agave és perennifòlia. Presenta les fulles en forma de rosetes molt atapeïdes, amb fins a 160 fulles, amples i d'un color que pot anar des del gris platejat fins al verd clar. Les fulles tenen espines fortes a les vores i una espina terminal. Els Agave de major edat produeixen una inflorescència de 3 metres d'alçada amb raïms de brillants flors grogues. Un cop ha fructificat, mor, havent abans translocat tots els recursos de les fulles i la tija a les flors i llavors. Es propaga clonalment o per llavors.

## Taxonomia

Agave parryi va ser descrita per George Engelmann i publicada al Transactions of the Academy of Science of St. Louis 3: 311–313. 1875.

### Etimologia

* Agave: nom genèric que va ser donat a conèixer científicament el 1753 pel naturalista suec Linné, qui va agafar-lo del grec "Agavos". A la mitologia grega, Agave era una mènada filla de Cadme, rei de Tebes que, enfront d'una multitud de bacants, va assassinar al seu fill Penteu, successor de Cadme al tron. La paraula "agave" fa referència, doncs, a una cosa admirable o noble.
* parryi: epítet atorgat en honor del botànic Charles Christopher Parry.

### Sinonímia

* Agave americana var. latifolia Torr.
* Agave applanata var. parryi (Engelm.) Mulford
* Agave chihuahuana Trel.
* Agave parryi f. integrifolia Breitung
* Agave parryi subsp. parryi
* Agave parryi var. parryi
* Agave parryi var. truncata Gentry
* Agave patonii Trel.

## Referències

* ↑ «Agave parryi». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 26 agost 2013].
* ↑ García-Mendoza, A. J. (2012). México, país de magueyes. Suplement "La Jornada del campo". La Jornada, dissabte 18 de febrer del 2012, no. 53, p. 4. Versió electrònica: Article sobre els diversos tipus d'agaves
* ↑ «Agave parryi a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 7 juliol 2017].

## Bibliografia

* Chihuahuan desert plants. Parry Agave (Agave parryi).
* Master Gardeners of the University of Arizona Pima County Cooperative Extension. Agave parryi huachucensis Parry's agave. Arxivat 2009-01-15 a Wayback Machine.
* Vascular Plants of the Gila Wilderness. Presented in Association with the Western New Mexico University Department of Natural Sciences. Agave parryi Engelmann.

## Enllaços externs

* Mescal Agave Arxivat 2016-08-27 a Wayback Machine.
* Agave parryi
# Agave vilmoriniana

Agave vilmoriniana, també coneguda pel seu sinònim Agave eduardi, és una planta de la família de la família Asparagaceae que té el nom vulgar d'Octopus Agave per la semblança de la disposició de les fulles amb els tentacles d'un pop.

## Descripció

Planta herbàcia suculenta perenne. Són grans i robustes amb rizoma o tubercles radicants. Les tiges de les inflorescències normalment són erectes i amb un gran creixement secundari en gruix. Les fulles són simples, serrades i amb espines, alternes amb disposició espiral reunides en una roseta basal densa. Són fulles linears de color verd i en aquesta espècie s'arquegen a partir de la zona central deixant la punta gairebé orientada cap a terra. Poden aparèixer les típiques bandes groguenques al marge. La inflorescència és cimosa (de creixement limitat) gran i terminal amb flors actinomorfes hermafrodites i rodejades de bràctees conspicues. El fruit normalment és una càpsula loculicida amb llavors aplanades amb incrustacions negres. Amb presència de saponinaes esteroides (actua com a anticonceptiu).

## Distribució i hàbitats

La seva distribució és de tipus tropical i subtropical, creix en regions àrides del nord-oest de Mèxic. Representada als EUA i el Canadà.

## Usos

Alguns dels interessos econòmics dels que se n'aprofiten els homes són les seves propietats d'extreure'n sabó de les seves fulles. D'algunes espècies de les Agave se n'extreuen begudes alcohòliques com el tequila i el mescal de la saba ensucrada i fermentada. Sobretot cultivada com a planta ornamental i de jardineria.

## Referències

* ↑ «Agave vilmoriana a EOL» (en anglès). [Consulta: 24 desembre 2014].
* ↑ «Agave vilmoriana a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 24 desembre 2014].
* ↑ de Bolòs, Oriol; Vigo, Josep; Masalles, Ramon M.; Ninot, Josep M. «Compostes». A: Flora Manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: PorticNatura, 2005, p. 1211. ISBN 8473064003.

## Bibliografia

* ZOMLEFER, Wendy. B, Guía de las famílias de plantas con flor. Editorial ACRIBIA, S.A. 1994. ISBN 8420010367