OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Comtat de San Diego

El Comtat de San Diego és un comtat localitzat en el sud-oest de l'estat de Califòrnia que confina l'oceà Pacífic i la frontera amb Mèxic. En termes de població, el comtat de San Diego és el tercer de major importància de l'estat. La població del comtat (any 2010) era de 3.095.313 habitants, mentre que la capital és la ciutat de San Diego.

## Història

L'àrea de l'actual comtat de San Diego va ser habitada fa més de 10.000 pels Kumeyaay (també anomenats Diegueño), luiseños, cupeños i cahuilla.
El comtat va començar amb la fundació de la missió de San Diego d'Alcalá el 1769. El 1850, el Comtat de San Diego va ser un dels comtats originals de l'estat de Califòrnia quan aquest es va unir a la Unió. Parts del Comtat van ser dividides per tal de crear el Comtat de Riverside (1893) i el Comtat d'Imperial (1907). Igual que la ciutat del mateix nom, el comtat va ser anomenat així per la badia que fa honor a Diego de Alcalá. Aquest nom havia estat imposat per Sebastian Vizcaíno el 1602.

## Geografia

El comtat de San Diego compta amb una àrea absoluta d'11,721 km² dels quals 10,878 km² són terrestres i 843 km² són coberts per l'aigua. Això vol dir que el 7,20% de l'extensió total del comtat és coberta per l'aigua. La topografia és bastant variada en el comtat. A l'oest hi ha setanta milles de costa. Al nord-est s'hi localitzen muntanyes amb cims nevats, amb el desert de Sonora en l'orient extrem. El parc nacional Cleveland Forrest es troba en el sud-est. El comtat es divideix en dues meitats: el "North County" (la porció nord) és més conservadora i rural.

## Ciutats

* San Diego| Chula Vista| Oceanside| Escondido| El Cajon| Carlsbad| La Mesa| Encinitas| Coronado| National City| Lemon Grove| Imperial Beach| Poway| Solana Beach.

## Aeroport principal

* Aeroport de San Diego/Lindberghfield internacional (SAN)

## Referències

* ↑ «State & County QuickFacts». United States Census Bureau. Arxivat de l'original el 18 de juliol 2011. [Consulta: 6 abril 2016].
* ↑ kumeyaay website
* ↑ Journal of San Diego History, October 1967
* 1 2 Coy, Owen C.; PhD. California County Boundaries. Berkeley: California Historical Commission, 1923.
* ↑ «2010 Census Gazetteer Files». United States Census Bureau, 22-08-2012. [Consulta: 4 octubre 2015].

## Vegeu també

* Llista de comtats de Califòrnia
* Califòrnia
* San Diego
* Comtats dels Estats Units
# Comtat de Västerbotten

El Comtat de Västerbotten, o Västerbottens län és un comtat o län al nord de Suècia. Fa frontera amb els comtats de Västernorrland, Jämtland, i Norrbotten, així com el comtat noruec de Nordland i el Golf de Botnia.

## Municipis

A la província de Västerbotten:
* Norsjö
* Robertsfors
* Skellefteå
* Umeå
* Vindeln
* Vännäs
A la Lapònia Sueca:
* Dorotea
* Lycksele
* Malå
* Sorsele
* Storuman
* Vilhelmina
* Åsele
A Ångermanland:
* Bjurholm
* Nordmaling
* Una petita part del municipi d'Umeå

## Enllaços externs

* Oficina Administrativa del comtat de Västerbotten
* Consell del Comtat de Västerbotten
# Conjunt d'habitatges al carrer Gurb, 65-69 (Vic)

El Conjunt d'habitatges al carrer Gurb, 65-69 és una obra barroca de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificis civils. Conjunt d'habitatges unifamiliars entre mitgeres. Consten de planta baixa i dos pisos. Són de planta rectangular i coberts a dues vessants amb un ràfec amb colls de biga de fusta. Presenten un o dos eixos de composició verticals. A les plantes s'hi obren amplis portals rectangulars amb les llindes datades i portalets laterals. Als primers pisos s'hi obren finestres amb ampits motllurats i petites obertures als segons. Els brancals i llindes de les obertures principals són de pedra. La resta de les façanes són arrebossades.
Els baixos d'alguns dels edificis estan destinats al comerç.
Cal remarcar les llindes de pedra corresponentment datades: 1784, 1784, 1785.
L'edifici del carrer Gurb, 65 ha estat enderrocat hi actualment hi ha un habitatge nou, així com la façana del nº 69 ha estat modificada i no s'aprecia la llinda de la porta principal.

## Història

L'antic camí de Gurb sorgí com la prolongació del carrer de les Neus vers el segle xii i on s'anaren transformant les masies i edificacions en cases entre mitgeres que seguien el traçat natural del camí. Al segle xv es construí l'església gòtica dels Carmelitans prop de l'actual carrer Arquebisbe Alemany, enderrocada el 1655 en convertir-se la ciutat en plaça fortificada contra els francesos durant la guerra dels Segadors. Als segles XVII-XVIII es construí l'actual convent i l'església dels Carmelitans calçats. Al segle xviii la ciutat experimenta un fort creixement i aquests carrers itinerants es renoven formant part de l'Eixample Morató. Al segle xix, amb la urbanització de l'Horta d'en Xandri entre el carrer Gurb i de Manlleu també es renova. Actualment el carrer viu una etapa d'estancament i convindria revitalitzar-lo
Aquest conjunt d'edificis és interessant perquè són una mostra del tipus d'arquitectura popular del segle xviii i que ha sofert poques modificacions.
L'edifici del carrer Gurb, 65 ha estat enderrocat hi actualment hi ha un habitatge nou, així com la façana del nº 69 ha estat modificada i no s'aprecia la llinda de la porta principal

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Conjunt d'habitatges al carrer Gurb, 65-69». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Coves del Batà

Les Coves del Batà són un conjunt de construccions de Paterna (Horta Nord) protegides com a bé immoble d'etnologia amb el codi 46.14.190-E38.

## Descripció

Les coves del Batà són vuit coves de tipologia "afrontada" amb un total de 450 metres quadrats. La façana exterior té una porta i una finestra. La planta de les cases inclou un pati de ventilació al fons. Destaquen els pous de ventilació i xemeneies exteriors. Situades al sud del municipi, acullen l'Espai Cultural Coves del Batà amb exposicions artístiques, una col·lecció etnogràfica, el taller d'un ferrer i la reproducció d'una cova-habitatge.
A Paterna hi ha dues agrupacions de coves més. Les Coves d'Alborgí són al nord de Paterna i no tenen cap protecció, a diferència dels altres dos grups de coves. Les Coves de la Torre es distribueixen al voltant de la Torre de Paterna, són el conjunt més nombrós i acullen l'Espai Cultural La Cova Gran i un parc urbà.
El consistori ha cedit algunes coves a entitats locals, la Cova del Palau 56 és de la Federació Interpenya de Paterna i la Cova del Palau 28 de la Junta Fallera de Paterna. Per altra banda, l'estiu de 2018 el director Pedro Almodóvar va gravar diverses escenes de la pel·lícula Dolor i glòria a les coves del municipi.

## Història

Van ser excavades entre la segona meitat del segle xviii i el segle xix, en un moment de molta pressió demogràfica. Alguns historiadors indiquen que les primeres construccions d'aquesta tipologia s'han de situar en l'època musulmana i fins a la seva expulsió. S'ha trobat almenys una cova del segle xiv, entre els carrers Vicent i Santa Teresa. A Paterna el 1824 hi havia 38 cases cova censades i el segle XX n'hi va haver fins a 519.
El 2017 es van fer millores d'accessibilitat. Es va fer una rampa entre els carrers del Batà i Ernesto Ferrando.

## Referències

* 1 2 3 «Coves del Batà». Patrimoni. Generalitat Valenciana. [Consulta: 16 setembre 2018].
* 1 2 «Les Coves de Paterna, història i cultura en un espai emblemàtic». Valencia extra, 18-06-2017 [Consulta: 16 setembre 2018]. Arxivat 17 de setembre 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-09-17. [Consulta: 29 abril 2023].
* ↑ «Las Cuevas de Paterna». Valencia Bonita. valenciabonita.com. [Consulta: 16 setembre 2018].
* ↑ Costa, Marina «Paterna acondiciona y cede otra de sus cuevas». Las Provincias, 17-06-2018 [Consulta: 16 setembre 2018].
* ↑ «Millora d'accesibilitat a les Coves del Batà de Paterna». El Meridiano, 10-05-2017 [Consulta: 16 setembre 2018].
* ↑ Costa, M. «Paterna construye una rampa para mejorar el acceso a les Coves del Batà». Las Provincias, 11-05-2017 [Consulta: 16 setembre 2018].
# Coves del Forcall

Les Coves del Forcall és un conjunt de cavitats i paratge situar a Vilafranca (els Ports, País Valencià).
El nom del paratge prové de les cavitats formades a les parets rocalloses del barranc del mateix nom. Aquest barranc recull les aigües de la serra Brusca i discorre el Pla del Mosorro fins que forma el gorg de les Coves del Forcall. És aquí on s'han format un total de 16 coves, penjades sobre la roca de 200 m d'altura. S'hi poden trobar coves de diferent tipus, formes i profunditats que li confereixen al paratge un gran interès paisatgístic.

## Referències

* ↑ «Coves del Forcall |». [Consulta: 11 juliol 2024].
* ↑ Almela, Daniel Alcalá. «Vilafranca - Coves del Forcall - el Picaio - Pla del Mossorro» (en anglès americà). [Consulta: 11 juliol 2024].
# Crabioules Oriental

El Crabioules Oriental o pic Oriental de Crabioules, anomenat també simplement Crabioules, és una muntanya de 3.116 m d'altitud, amb una prominència de 132 m, que es troba al massís de Perdiguero, entre la província d'Osca (Aragó) i el departament de l'Alta Garona (França).

## Primeres ascencions

* 1a ascensió: 1852, T. Lézat i altres.
* Cara sud: 1880, R. de Monts i C. Passet
* Cara nord: 1929, J. Arlaud i Ch. Laffont.
* Cara nord-est: 1967 Y. Darcour, F. Renault i Ph. Sol.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Semir, Ramon de. Posets - Perdiguero, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1977 (E-25). ISBN 84-7011-038-1 [Consulta: 21 setembre 2017]. Arxivat 2019-05-01 a Wayback Machine.
# Construccions de pedra seca IV (l'Albi)

Les Construccions de pedra seca IV és una obra de l'Albi (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana amb volta de pedra i porta sense muntants encarats al sud-est, construïda cap el 1832 d'esquena a un coster. Mesura 4,35 m de llarg per 2,40 m. d'ample i 2,20 m d'alçada. Al seu interior hi ha una menjadora per animals, una llar de foc i armaris encastats. Degut a la seva situació, al haver fet la volta es va poder rebaixar a l'interior i així també funciona com a paret.
A l'exterior hi ha un recer encarat cap a l'est que es feia servir per a estades curtes, ja que hi ha un racó on s'hi feia foc.

## Referències

* 1 2 «Construccions de pedra seca IV». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Crenicichla pellegrini

Crenicichla pellegrini és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Corrent de Guinea

El corrent de la Guinea és un corrent oceànic càlid, superficial i bastant lent que flueix cap a l'est al llarg de la Guinea en proximitat de la costa occidental de l'Àfrica. Hi ha algunes semblances amb el Contra Corrent Equatorial de l'Oceà Índic i del Pacífic. És limitat al nord pel corrent de les Canàries i al sud del Corrent Sub-Equatorial. S'uneix al corrent de Benguela i, junts, es dirigeixen cap a l'oest per formar del Corrent Equatorial del Sud.

## Referències

* ↑ Guadalupe de la Lanza-Espino y otros 1999, Diccionario de hidrología y ciencias afines. Contracorriente ecuatorial, p. 74

## Vegeu també

* Corrent oceànic
* Corrent d'Angola
# Cristiania (esquí)

La cristiania és una tècnica d'esquí que consisteix en un viratge perfeccionat que permet girar i baixar pendents moderats. És considerada el següent pas al viratge bàsic i fonamental, amb la qual cosa és necessari tenir una bona base i coneixement de l'esport.
La tècnica consisteix en tres passos:
* Inici del gir des d'una diagonal
* Posició de cunya en el punt de màxim pendent (durant aquest segon pas és imprescindible un canvi de pes)
* Recollida de l'esquí des d'aquest punt màxim
Aquesta tècnica neix durant la Belle Époque, a les llargues pistes d'esquí de la ciutat de Christiania, Dinamarca.
# Can Xala

Can Xala és una casa del municipi del Masnou protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici d'un sol cos de planta rectangular, enretirat del pla de carrer, que consta de planta baixa i dos pisos, amb una teulada a dues vessants, carener paral·lel a la façana principal, orientada a migdia, i amb ràfec. En el costat dret, s'aixeca una torre de planta quadrada que consta de planta baixa i tres pisos. Destaquen els elements neogòtics que ornamenten l'edifici.
La façana de migdia es genera a partir d'una composició simètrica definida per les obertures de les plantes superior, trencada a la planta baixa amb dues portes de dimensions considerables i una finestra protegida per una reixa. Al primer pis les finestres es decoren amb motllures rematades amb elements vegetals al segon pis les finestres estan formades per arcs conopials. Totes tenen una barana baixa de ferro.
El pis superior de la torre té una doble obertura separada per una columneta amb arc lobulats. El parament superior de la torre és coronat amb un ampit a mode de merlets. La cornisa de la teulada està sostinguda per mènsules decorades amb motius vegetals.

## Història

Sembla que l'estat actual és degut a reformes de començaments de segle, però al mateix lloc possiblement hi havia hagut un antic mas, el qual es va reformar per fer-hi un celler de vi.

## Referències

* ↑ Fitxa 08118/44 Can Xala a "Mapes de patrimoni cultural"
* 1 2 «Can Xala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
# Vèleda

Vèleda (en llatí, Vĕlĕda) era una sacerdotessa i profetessa, de la tribu dels brúcters que va viure al segle i.
El seu nom, d'origen celta (veles, veleta) significa, segons alguns autors, «vident». Tàcit, que és l'autor que dona més informació sobre Vèleda, diu que tenia una gran autoritat sobre les tribus germàniques, perquè havia predit els èxits de les tribus i l'extermini de les legions romanes.
Moltes tribus del centre de Germània la consideraven divina. Vivia tancada dins una alta torre a la vora del riu Lúpia (Lippe, un afluent del Rin); cap persona llevat dels seus parents més propers i amics de confiança podien accedir a la seva presència. El respecte que el seu poble i les tribus veïnes li tenien va fer que fos considerada àrbitre en les disputes territorials i quan s'havien de signar tractats. Vèleda rebia de les tribus, com a prova d'aquest reconeixement, presoners romans, com per exemple el legat de la legió Mummi Luperc, o regals extraordinaris, com una trirrem capturada als romans. Va encoratjar Juli Civilis en la seva revolta contra Roma l'any 70 i li va predir l'èxit que efectivament va obtenir al començament, però finalment va ser derrotat. Potser després d'això va perdre prestigi. Capturada pel general Rutilius Gallicus (Estaci, Silvae I.4.89ss.) fou portada a Roma on va ser exhibida en el triomf celebrat per Gallicus. Vespasià va preguntar a un oracle què havia de fer amb ella, ja que la seva presència a Roma portava problemes. Seguint la resposta de l'oracle, la va convertir en serventa d'un temple d'Ardea, a prop de Roma, on va viure fins a la seva mort. D'acord amb Cassi Dió, fou substituïda com a profetessa per Ganna, de la tribu dels sèmnons.

## Referències

* ↑ «Veleda - Ancient Greek (LSJ)». [Consulta: 8 juny 2024].
* ↑ Tàcit. Històries (vol. IV i últim): Llibres IV-V. Fundació Bernat Metge.
* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 312-313. ISBN 8481641618.
# Felipa Carlota de Prússia

Felipa Carlota de Prússia - Philippine Charlotte von Preußen (alemany) - (Berlín, 13 de març de 1716 -Braunschweig, 16 de febrer de 1801) fou una noble prussiana, filla del rei Frederic Guillem I de Prússia (1688 - 1740) i de Sofia Dorotea de Hannover (1686 - 1757). El 2 de juliol de 1733 es va casar a Berlín amb el duc Carles I de Brunsvic-Wolfenbüttel, fill del duc Ferran Albert II de Brunsvic-Lüneburg (1680 - 1735) i d'Antonieta Amàlia de Brunsvic-Lüneburg (1696 - 1762). El matrimoni va tenir tretze fills:
* Carles Guillem (1735-1806), duc de Brunsvic-Wolfenbüttel
* Jordi Francesc (1736 - 1737)
* Sofia Carolina (1737 - 1817), casada amb Frederic de Brandenburg - Bayreuth (1711 - 1763).
* Cristià Lluís (1738 - 1742)
* Anna Amàlia (1739 - 1807) casada amb el duc Ernest August II de Saxònia-Weimar-Eisenach (1737 - 1758).
* Frederic August (1740 - 1805), casat amb Frederica de Würtemberg-Oels.
* Albert Enric (1742 - 1761)
* Lluïsa Frederica (1743 - 1744)
* Guillem Adolf (1745 - 1770)
* Elisabet (1746 - 1840), casada amb Frederic Guillem II de Prússia (1744 - 1797).
* Frederica Guillemina (1748 - 1758)
* Augusta Dorotea (1749 - 1810)
* Leopold (1752 - 1785)

## Bibliografia

* Karin Feuerstein-Prasser. Friedrich der Große und seine Schwestern, Verlag Friedrich Pustet, Regensburg, 2006.
* Karin Feuerstein-Prasser. Die preussischen Königinnen, Piper, 2005.
* Helmut Schnitter. Die ungleichen Schwestern, a: Ders. (Hrsg.): Gestalten um Friedrich den Großen. Biographische Skizzen, Bd. 1, Reutlingen 1991, S. 67-82
# Fernán Caballero

* Vegeu Cecilia Böhl de Faber y Larrea per a l'article sobre l'escriptora de pseudònim Fernán Caballero.
Fernán Caballero és un municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita al nord amb Malagón i Fuente el Fresno, al sud amb Ciudad Real, a l'est amb Daimiel, Carrión de Calatrava i Torralba de Calatrava, i a l'oest amb Porzuna i Piedrabuena.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1.094 | 1.036 | 1.072 | 1.037 |

## Enllaços externs

* El carrer de Fernán Caballero en el nomenclàtor de Sabadell.
# Chrysothlypis

Chrysothlypis és un gènere d'ocells de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per dues espècies:
* Chrysothlypis salmoni - tàngara carminada.
* Chrysothlypis chrysomelas - tàngara negre-i-groga.

## Referències

* ↑ Jobling, 2010, «Chrysothlypis».

## Bibliografia

* Jobling, J. A. Helm Dictionary of Scientific Bird Names (en anglès). Christopher Helm, 2010. ISBN 9781408133262.
# Víctor Hugo Peña Grisales

Víctor Hugo Peña Grisales (Bogotà, Cundinamarca, 10 de juliol de 1974) és un ciclista colombià, professional des del 1997. En l'edició del 2003, del Tour de França, Peña, va esdevenir el primer colombià a vestir el mallot groc. Del seu palmarès destaca una victòria d'etapa del Giro d'Itàlia de 2005, encara que també ha guanyat etapes en contrarellotge per equips a la Volta a Espanya i al Tour de França.

## Palmarès

* 1997
** Campió de Colòmbia en contrarellotge
* 1998
** Vencedor d'una etapa i del pròleg de la Volta a Colòmbia i primer a la classificació combinada.
* 2000
** Campió als Campionats Panamericans en contrarellotge
** Campió als Campionats Panamericans en Persecució
** Campió als Campionats Panamericans en Persecució per equips
** Vencedor d'una etapa de la Giro d'Itàlia
* 2002
** 1r a la Volta a Múrcia
** Vencedor d'una etapa de la Volta als Països Baixos
* 2003
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Múrcia
* 2007
** Vencedor de les Metes volants a la Volta a Catalunya
* 2008
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Colòmbia
* 2009
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Colòmbia

### Resultats al Tour de França

* 2001. 79è de la classificació general.
* 2002. 73è de la classificació general.
* 2003. 88è de la classificació general.
* 2006. 121è de la classificació general.

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1999. 63è de la classificació general.
* 2000. 15è de la classificació general. Vencedor d'una etapa.
* 2006. 9è de la classificació general.

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1998. Abandona.
* 1999. Abandona.
* 2000. 45è de la classificació general
* 2001. 91è de la classificació general
* 2002. Abandona.
* 2004. 45è de la classificació general
* 2005. 27è de la classificació general

## Referències

* ↑ RMC, Redacción. «Víctor Hugo Peña frente a un nuevo reto; el Team Banco Guayaquil animará calendario colombiano» (en castellà), 15-01-2022. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «“El ciclismo siempre se ha entrenado en la carretera": Víctor Hugo Peña» (en castellà), 25-01-2022. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ Pardo, Andrés Álvarez. «Fallece el padre de Víctor Hugo Peña, primer colombiano en ser líder del Tour de Francia» (en castellà), 08-08-2022. [Consulta: 14 agost 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Portals de Ratera

Els Portals de Ratera és una obra de Ratera, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un pas cobert delimitat per dos portals al nucli de Ratera, que dona pas a una plaça interior de petites dimensions i de planta circular, a partir de la qual es distribueix cada un dels habitatges amb la presència d'un pou central, formant una vila closa. Al portal s'hi accedeix per la part exterior mitjançant un arc de mig punt que condueix a un pas cobert per una volta plana amb la presència d'un embigat de fusta, finalitzant amb un segon portal cobert per un arc pla. Actualment es pot datar entre els segles XVIII i XX, segles en què ha patit la major part de remodelacions, tot i que els seus orígens són anteriors.

## Referències

* ↑ «Portals de Ratera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].