OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Davide Astori

Davide Astori (San Giovanni Bianco, 7 de gener de 1987 - Udine, 4 de març de 2018) fou un futbolista italià. Jugava de defensa i el seu últim equip va ser l'ACF Fiorentina de la Sèrie A d'Itàlia, on era capità. Va morir a només 31 anys, a causa d'una bradiarrítimia.
Astori va néixer a la província de Bèrgam, on va començar a jugar amb l'equip local Pontisola, abans d'entrar a l'AC Milan el 2001. Va passar-se cinc anys a les joventuts del Milan i va ser cedit dos cops als clubs Pizzighettone i US Cremonese de la lliga Serie C1 durant les temporades 2006-07 i 2007-08, respectivament.

## Estadístiques
### Club

| Club | Temporada | Lliga | Lliga | Copa | Copa | Europa | Europa | Altres | Altres | Total | Total |
| Club | Temporada | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols |
| Pizzighettone (cedit) | 2006–07 | 25 | 1 | 0 | 0 | — | — | 2 | 0 | 27 | 1 |
| US Cremonese (cedit) | 2007–08 | 31 | 0 | 0 | 0 | — | — | 2 | 0 | 33 | 0 |
| Cagliari Calcio | 2008–09 | 10 | 0 | 0 | 0 | — | — | — | — | 10 | 0 |
| Cagliari Calcio | 2009–10 | 34 | 2 | 1 | 0 | — | — | — | — | 35 | 2 |
| Cagliari Calcio | 2010–11 | 36 | 0 | 0 | 0 | — | — | — | — | 36 | 0 |
| Cagliari Calcio | 2011–12 | 28 | 1 | 1 | 0 | — | — | — | — | 29 | 1 |
| Cagliari Calcio | 2012–13 | 32 | 0 | 1 | 0 | — | — | — | — | 33 | 0 |
| Cagliari Calcio | 2013–14 | 34 | 0 | 1 | 0 | — | — | — | — | 35 | 0 |
| Cagliari Calcio | Total | 174 | 3 | 4 | 0 | — | — | — | — | 178 | 3 |
| AS Roma (cedit) | 2014–15 | 24 | 1 | 2 | 0 | 4 | 0 | — | — | 30 | 1 |
| ACF Fiorentina (cedit) | 2015–16 | 33 | 0 | 1 | 0 | 8 | 0 | — | — | 42 | 0 |
| ACF Fiorentina | 2016–17 | 33 | 2 | 1 | 0 | 6 | 0 | — | — | 40 | 2 |
| ACF Fiorentina | 2017–18 | 25 | 1 | 2 | 0 | — | — | — | — | 27 | 1 |
| ACF Fiorentina | Total | 91 | 3 | 4 | 0 | 14 | 0 | — | — | 109 | 3 |
| Total carrera | Total carrera | 345 | 8 | 10 | 0 | 18 | 0 | 4 | 0 | 377 | 8 |

## Referències

* ↑ «Profile». Sky Sports. [Consulta: 21 gener 2014].
* ↑ «Davide Astori» (en italià). it.violachannel.tv. [Consulta: 3 maig 2017].
* ↑ «Davide Astori va morir a causa d'una bradiarrítimia». 324.cat. [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ «Allievi Nazionali 2003/2004» (en italià). acmilan.com. Associazione Calcio Milan. Arxivat de l'original el 4 abril 2004. [Consulta: 11 setembre 2010].
* ↑ Christian Seu «Ufficiale: Pizzighettone, dal Milan ecco Astori» (en italià). tuttomercatoweb.com, 30-08-2006 [Consulta: 11 setembre 2010].
* ↑ Andrea Zalamena «Cagliari, arriva il giovane Astori» (en italià). tuttomercatoweb.com, 09-06-2008 [Consulta: 11 setembre 2010].
* ↑ Davide Astori, Fitxa a Soccerway. Consultat 9 juliol 2015.

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2013-10-19 a Wayback Machine. al web del Cagliari (italià)
* Fitxa a Assocalciatori.it (italià)
* Fitxa a EmozioneCalcio.it (italià) a Wayback Machine (archived 2011-10-08)
* Convocatòries amb la selecció Arxivat 2017-09-06 a Wayback Machine. a FIGC.it (italià)
# Davide Biondini

Davide Biondini és un futbolista italià nascut a Montiano, Forlì-Cesena (Itàlia) el 24 de gener del 1983. Juga de migcampista i el seu actual equip és el Genoa CFC.

## Trajectòria
### Clubs

Va començar a jugar en els equips inferiors del Cesena, i a la temporada 2001-2002 va debutar amb el primer equip, jugant a la Sèrie C1. Va jugar dues temporades i va destacar com un dels puntals de l'equip, jugant 45 partits i marcant 2 gols. La temporada 2003-2004 fitxa pel Vicenza de la Serie B, gràcies al fet que el seu entrenador, Giuseppe Iachini també fitxa per l'equip blanc-i-vermell i allà també esdevé un jugador molt important, tot i que la temporada 2004-2005, el seu equip baixa la Sèrie C1.
El mes de juliol del 2005, Biondini és fitxat en co-propietat per la Reggina i debuta en la Sèrie A. Jugarà una sola temporada, un total de 28 partits. La temporada següent fitxa pel Cagliari Calcio i allà esdevindrà un dels millors jugadors de l'equip sard. Amb la samarreta del Cagliari jugarà el seu partit número 100, l'1 de novembre del 2009, data també històrica pel seu equip, que celebra el partit 1000 a la Sèrie A. Amb el Cagliari jugarà 175 partits de lliga i marcarà 7 gols.
El mes de gener del 2012 fitxa pel Genoa CFC, on jugarà 20 partits, sent pràcticament un jugador sempre titular. En el mes d'agost de 2012, el Genoa el traspassa a l'Atalanta.

### Internacional

Davide Biondini, també ha jugat amb la selecció italiana. Primer amb els equips inferiors, Sub-19, Sub-20 i Sub-21, on en aquesta darrera categoria va jugar dos partits i va participar en l'Eurocopa 2006. Amb la selecció absoluta, ha jugat dos partits amistosos, el primer el 14 de novembre de 2009, contra Holanda i el segon el 18 de novembre de 2009 contra Suècia.

## Referències

* ↑ «Bionidini:"una bella sorpresa» (en italià). Genoacfc.it.
* ↑ «Davide Biondini all'Atalanta.» (en italià). Atalanta.it. Arxivat de l'original el 2012-12-22. [Consulta: 25 agost 2012].
# Cultura de Baden

La cultura de Baden, entre 3600 aC i 2800 aC, és una cultura arqueològica de l'edat del bronze trobada a Europa central, que ocupa una àrea notablement coincident amb l'Imperi Austrohongarès menys les àrees de l'Adriàtic. S'ha dit que era part un gran complex arqueològic que abastava cultures de la boca del Danubi, de la riba oriental del mar Negre, de l'Hel·lespont i de Troia.
Va ser gairebé contemporània de la cultura de la ceràmica cordada i de la cultura de l'àmfora globular.
Es coneixen quatre dels seus poblats fortificats, i n'és el més famós el de Vucedol. És també una de les àrees on hi ha constància de vehicles amb rodes d'Europa central. Les pràctiques funeràries no són inconsistents amb les trobades en l'estepa, amb una clara influència oriental.
L'economia era mixta. L'agricultura a gran escala va estar present, juntament amb la cria de porcs, cabres, etc.
Segons la hipòtesi del kurgan, exposada per Marija Gimbutas, la cultura Baden sembla indoeuropeïtzada. Per als que propugnen la vella teoria que busca la llar dels indoeuropeus a l'Europa central, a l'àrea ocupada per la precedent cultura Funnelbeaker, aquesta és considerada similar a la indoeuropeïtzada.
La identitat ètnica i lingüística del poble associat amb aquesta cultura és impossible d'esbrinar. No obstant això, és temptador col·locar-la entre la itàlica i la cèltica, almenys en el gran plat de barreges europees en les planes d'Hongria.

## Fonts

J. P. Mallory, "Baden Culture", Encyclopedia of Indo-European Culture, Fitzroy Dearborn, 1997.
# Dactyloctenium

Dactyloctenium és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Dactyloctenium aegyptium (L.) Willd.
* Dactyloctenium australe Steud.
* Dactyloctenium capitatum
* Dactyloctenium giganteum L.
* Dactyloctenium gigantheum Fisher et Schweik.
* Dactyloctenium radulans R. Br.
* Dactyloctenium scindicum Boiss.
# Ctenomys johannis

Ctenomys johannis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels ctenòmids. És endèmic del sud de la província de San Juan (Argentina). Se sap molt poca cosa sobre el seu hàbitat i la seva història natural, en gran part perquè fins ara només se l'ha trobat en una sola localitat. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.
Aquest tàxon fou anomenat en honor de la província on viu.

## Referències

* ↑ Bidau, C.; Lessa, E.; Ojeda, R. Ctenomys johannis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 5 febrer 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 213. ISBN 978-0801893049.
# Ctenomys latro

Ctenomys latro és una espècie de mamífer rosegador histricomorf de la família dels ctenòmids. És endèmica de l'Argentina.
El seu hàbitat natural són pasturatges subtropicals o tropicals en terres baixes i seques.

## Referències

* ↑ Bidau, C.; Lessa, E.; Ojeda, R. Ctenomys latro. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 8 desembre 2014.
# Dabbahu

El Dabbahu, també anomenat Boina, Boyna o Moina) és un volcà actiu situat a la depressió d'Àfar, a Etiòpia, al sud-oest de la depressió de Danakil, prop del volcà Alayta. El cim s'eleva fins als 1.442 msnm.
Aquest estratovolcà data de l'Holocè i està format per colades de lava procedents de cons de lava i pedra tosca. No es tenia constància de cap erupció en temps històrics fins que el 2005 se'n va produir una que obligà a evacuar a més de 6.000 persones dels pobles veïns. L'erupció va formar una fissura de 500 metres de longitud i un con de 30 metres d'ample a l'extrem sud de la fissura. Les cendres van arribar fins a Teru, 40 km al sud-oest del volcà.

## Referències

* 1 2 3 «Global Volcanism Program | Dabbahu» (en anglès). [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «Dabbahu Volcano, Ethiopia | John Seach». [Consulta: 1r desembre 2020].
# Curs d'Orientació Universitària

Curs d'Orientació Universitària (o COU abreviat) era un curs que s'havia de fer a Espanya dels 17 als 18 anys segons el sistema educatiu anterior a la LOGSE per entrar a la universitat després d'haver fet el batxillerat unificat polivalent (BUP), dels 14 als 17.

## Conceptes relacionats del sistema educatiu

Les altres etapes del sistema educatiu espanyol eren:
* EGB (ensenyament general bàsic, obligatori dels 6 als 14 anys)
* BUP i COU (després de l'EGB i abans de la universitat)
* FP (formació professional, després de l'EGB)
# Districte municipal d'Ukmergė

El districte municipal d'Ukmergė (en lituà: Ukmergės rajono savivaldybė) és un dels 60 municipis de Lituània, situat dins del comtat de Vílnius. La seva capital és la ciutat d'Ukmergė.

## Seniūnijos del districte

* Deltuvos seniūnija (Deltuva)
* Lyduokių seniūnija (Lyduokiai)
* Pabaisko seniūnija (Pabaiskas)
* Pivonijos seniūnija (Ukmergė)
* Siesikų seniūnija (Siesikai)
* Šešuolių seniūnija (Liaušiai)
* Taujėnų seniūnija (Taujėnai)
* Ukmergės miesto seniūnija (Ukmergė)
* Veprių seniūnija (Vepriai)
* Vidiškių seniūnija (Vidiškiai)
* Želvos seniūnija (Želva)
* Žemaitkiemio seniūnija (Žemaitkiemis)

## Enllaços externs

* Districte municipal d'Ukmergė Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. – Portrait of the Regions of Lithuania (anglès)
# Defenestració

La defenestració és l'acte de llançar a algú per una finestra. La paraula procedeix del llatí "de" (de, des de), i "fenestra" (finestra).
Històricament, l'acte de defenestració tenia l'objectiu de fer mal o assassinar algú. La defenestració de Praga es considera el detonador de la Guerra dels Trenta Anys.
Addicionalment, també significa la destitució o expulsió dràsticament d'algú del seu càrrec o lloc. Partint d'aquest últim significat, la paraula que més s'utilitza per implicar una crítica dràstica negativa cap a alguna cosa o algú.
El 1942, la pioner Hugh DeHaven va publicar l'anàlisi clàssica de Mecànica de la supervivència en les caigudes des d'una altura de cinquanta a cent cinquanta metres. El treball de DeHaven treball en la supervivència de defenestracions va ser instrumental en el desenvolupament del cinturó de seguretat.
Auto-defenestració (autodefenestration) és l'acte de saltar, el que un s'impulsa a si mateix, o es causa a si mateix el salt al buit, per una finestra. Aquest fenomen va tenir un paper destacat en esdeveniments com ara l'Incendi de la fàbrica Triangle, els atemptats de l'onze de setembre de 2011, i altres desastres, sinó que és també un mètode de suïcidi.
També hi ha una llegenda urbana que els inversors de Wall Street es van autodefenestrar passivament durant el crac borsari de 1929.

## Cultura popular

En el poema Defenestration, R.P. Lister va escriure amb humor i exageració, el poema narra els pensaments d'un filòsof experimentant defenestració. En caure, el filòsof considera per què hauria d'haver una paraula en particular per l'experiència, quan molts conceptes igualment simples no tenen noms específics. .
Hi ha una sèrie d'ocurrències de hackers que fan referència a "defenestració". Per exemple, el terme s'utilitza de vegades amb humor entre els usuaris de Linux per descriure l'acte de l'eliminació de Microsoft Windows d'un ordinador.

## Referències

* ↑ Oxford English Dictionary
* ↑ http://www.diccionari.cat/lexicx.jsp?GECART=0039703
* ↑ After the 1929 stock market crash, did investors really jump out of windows?
* ↑ http://en.wiktionary.org/wiki/defenestrate
* ↑ Eric S. Raymond The New Hacker's Dictionary Publisher: MIT Press 1996 ISBN 978-0-262-68092-9
# Menocares

Menocares (Menochares, Μηνοχάρης) fou un oficial de Demetri I Soter, rei selèucida el 161 aC, que s'havia escapat de Roma i s'havia proclamat rei de Síria.
Va enviar a Menocares a demanar suport per la seva causa a Tiberi Semproni Grac III i als comissionats romans que eren a Capadòcia. El 160 aC Demetri el va enviar a Roma per obtenir l'aprovació del senat romà, amb un regal d'una corona d'or i l'entrega de Leptines de Síria, l'assassí de Gneu Octavi, l'enviat romà; L'entrega de Leptines fou refusada.

## Referències

* ↑ «A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, Meno'chares». [Consulta: 30 desembre 2018].
# Barber Institute of Fine Arts

El Barber Institute of Fine Arts és un museu d'art amb una sala de concerts situada a Birmingham, Anglaterra. Va ser fundada el 1932 i inaugurada per la reina Maria el 1939. Es troba dins el campus de la Universitat de Birmingham. El museu va ser fundat per Lady Barber en record del seu marit Sir Henry William Barber (1860-1927), un ric empresari ennoblit i patró filantròpic de Birmingham.
El 2005, l'editorial Penguin Books va publicar una obra titulada Britain’s Best Museums and Galleries, que va situar el Barber Institute als cinc primers museus fora de Londres, les col·leccions de les quals eren d’una importància significativa i internacional (els altres eren la National Gallery of Scotland, l'Ashmolean Museum (Oxford), el Museu Fitzwilliam (Cambridge) i la Walker Art Gallery (Liverpool).

## Col·leccions

El museu compta amb una col·lecció de pintures i escultures d'una notable importància com Tancrède i Herminie de Poussin, obres de Bellini, Véronèse, Rembrandt, Rubens, Murillo, Turner, Monet, Degas, Renoir, Rodin, van Gogh, Gauguin, Derain, Picasso, etc. També té una col·lecció de numismàtica antiga i romana d'Orient, consistent principalment en les col·leccions de Philip Whitting i Geoffrey Haines.

## Referències

* ↑ (anglès) Mark Fisher, Britain's Best Museums and Galleries: From the Greatest Collections to the Smallest Curiosities, Penguin Books, 2005 ISBN 0-14-101960-3
* ↑ Variant del Tancrède et Herminie del museu de l'Ermitage.
* ↑ Brown, John Morse. «A Golden Jubilee: 50 Years of the Barber Coin Collection» (en anglès americà), 03-02-2020. [Consulta: 13 juny 2024].
# Calabruix

El calabruix (Aetheorhiza bulbosa), és una planta amb flor de la família de les asteràcies que es distribueix per les Illes Balears. És una planta menuda amb flors grogues que s'assembla a tantes altres asteràcies del mateix tipus, però que es reconeix perquè duu uns pèls glandulosos rojos a la part exterior del capítol. El seu període de floració es troba comprés entre febrer i abril. És una herba més o menys glabra amb fulles allargades i molt poc dividides, d'entre 1 i 25 (30) cm.
També rep els noms de lleganyosa, patata de bruixa i porcellana. A més, existeixen les variants lingüístiques calabruixa i lleganyova.
El nom "patata de bruixa" prové dels tubercles que té soterrats amb una xarxa de rizomes que treuen rosetes de fulles a la superfície de la sorra. És una espècie que es troba sobre sòls calcaris en terrenys rocosos, als arenals, garrigues seques i als erms.
N'hi ha dues subespècies:
* subsp. bulbosa: amb fulles variables, les quals solen ser enteres o poc dividides, i que tenen bràctees involucrals superiors de (12) 14-15 (16) x 1,5-2,2 mm i uns aquenis de 4 a 4,5 mm. A més de calabruix també rep el nom de patata bruixa.
* subsp. willkommii: amb fulles petites, d'entre 1 i 6 (12) cm, les quals són ordinàriament pinnatífides i amb els lòbils triangulars. Tenen bràctees involucrals superiors de 10-12 (15) x 1-2 mm i uns aquenis de 4,5 a 5,5 mm. A més dels nom habitual de calabruix, també és anomenada pa de porc i patata bruixa.

## Vegeu també

* Element Florístic Baleàric
* Llista de plantes del País Valencià
* Llista de plantes de les Illes Balears
* Llista de flora endèmica de Menorca
* Llista de plantes de Catalunya
* Frare blau

## Referències

* 1 2 3 4 «Aetheorhiza bulbosa». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 11 març 2022].
* ↑ «Aetheorhiza bulbosa (L.) Cass. subsp. bulbosa». Herbari virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears.
* 1 2 de Bolòs, Oriol; Vigo, Josep; Masalles, Ramon M.; Ninot, Josep M. «Compostes». A: Flora Manual dels Països Catalans. 2a Edició. Barcelona: Portic Natura, 1993, p. 943. ISBN 8473064003.
# Antoine Bruhier

Antoine Bruhier (segle XV - dècada del 1520 (>1521)) fou un músic i compositor renaixentista francès, actiu a principis del segle xvi. És autor de moltes cançons seculars i obres religioses, incloent-hi un motet compost durant l'entrevista de Bolonya entre el rei de França François I i el papa Lleó X, Vivite felices.
Les seves obres es troben al Còdex Medici de 1518, juntament amb Costanzo Festa, Andreas de Silva, Jean l'Héritier, Johannes de la Fage, Jean Richafort, Adrian Willaert, Pierrequin de Thérache, Pierre Moulu, Jean Mouton i altres.

## Enregistraments

* Ensemble vocal Piffaro, Music from the Odhecaton, Dorian, 2002

## Referències

* ↑ Christelle Cazaux, La musique à la cour de François Ier, Droz, 2002, p. 200.
* ↑ Volume 2: Transcription Edward E. Lowinsky - 1968
# Antíoc (monjo)

Antíoc (Antiochus, Ἀντίοχος) fou un monjo del monestir de Sant Saba, prop de Jerusalem. Vivia vers el 614 quan la ciutat fou ocupada pels perses. Va escriure l'obra πανδέκτης τῆς ἁγίας γραφῆς (literalement: «Compendi dels escrits sants»), un epítom de la fe cristiana en cent trenta capítols.

## Edicions

* πανδέκτης τῆς ἁγίας γραφῆς. París: Fronto Ducaeus, 1624.

## Referències

* ↑ Smith, Philip. «Antiochus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
* ↑ Society for the Diffusion of Useful Knowledge. The Biographical Dictionary of the Society for the Diffusion of Useful Knowledge (en anglès). volum 3. Longman, Brown, Green and Longmans, 1843, p. 29.
# Amok (pel·lícula de 1944)

Amok és una pel·lícula mexicana de drama romàntic estrenada en 1944, dirigida per Antoni Monplet i Guerra i protagonitzada per María Félix i Julián Soler. La pel·lícula està basada en la novel·la Amok o el boig de Malàisia escrita per l'austríac Stefan Zweig.

## Sinopsi

El Dr. Jorge Martell (Julián Soler) malversa els fons de la seva clínica parisenca, amb la finalitat de complaure els capritxos de la seva manipuladora amant, la Senyora Travis (María Félix). Després de perdre tots els diners, es veu obligat a fugir a una regió subdesenvolupada de la l'Índia. Allí, es tracta de pal·liar els embats d'una malaltia que els nadius denominen "Amok", mentre que els seus errors del passat encara li turmenten, sobretot quan una misteriosa dona, la Senyora Belmont (María Félix), es presenta en el seu consultori perquè li realitzi un avortament. La sorprenent semblança física de la dona amb el seu anterior amant, l'acabarà per embogir.

## Repartiment

* María Félix com a Senyora Travis / Senyora Belmont.
* Julián Soler com SDr. Jorge Martell
* Stella Inda com a Tara.
* Miguel Ángel Ferriz Sr. com a Senyor Governador.

## Comentaris

És l'única cinta on María Félix apareix rossa.

## Referències

* ↑ León Frías, Isaac. Más allá de las lágrimas: Espacios habitables en el cine clásico de México y Argentina (en castellà). Fondo Editorial Universidad de Lima, 2019, p. 480. ISBN 978-9972-45-486-8.
* ↑ Camarero Calandria, Emma. Contenidos y formas en la vanguardia universitaria (en castellà). Asociación Cultural y Científica Iberoamericana (ACCI), 2015, p. 487. ISBN 978-84-15705-21-5.
* ↑ Ricalde, Maricruz; Irwin, Robert McKee. Global Mexican Cinema: Its Golden Age. Bloomsbury Publishing, 2019, p. 118, 170–171. ISBN 9781838715960.
* ↑ Schaefer, Eric. "Bold! Daring! Shocking! True!": A History of Exploitation Films, 1919–1959. Duke University Press, 1999, p. 346–347. ISBN 0-8223-2374-5.

## Enllaços externs

* Amok a YouTube
# Anna Karènina (pel·lícula de 1935)

Anna Karènina (1935) és una pel·lícula estatunidenca de Clarence Brown, adaptació d'Anna Karènina de Lev Tolstoi. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català

## Argument

A la Rússia tsarista del segle xix, Anna Karènina, esposa d'un lúgubre notable dirigista i glacial, només té com a única font d'afecte el seu jove noi, Serguei. Amb aquest amor fusional, la respectabilitat del seu rang, la comoditat material i la calor dels seus parents no té tanmateix prou. Acaba cedint a les bestretes d'un jove altiu i fogós, el coronel Vronsky.
Aquest idil·li notori provoca un verdader escàndol: encara que els dos amants intentin viure la seva passió, Vronsky posa en perill la seva carrera i Anna es veu fora de la casa Karènina i, tortura per a ella, se li prohibeix veure el seu fill. Difuminant-se els primers focs d'aquest amor amb el jove home que s'avorreix lluny de la vida militar, Anna comprèn la gravetat del seu error: ha perdut la seva reputació, l'amor d'aquell per a qui ella tenia tot sacrificat i el seu fill. Vronsky promès a una altra, Serguei fora del seu abast, Anna Karènina ha estat víctima dels seus sentiments en una societat de convencions. Davant aquesta terrible comprovació del fracàs, l'única escapatòria per a l'heroïna és la mort: es llança sota les rodes d'un tren, a l'indret mateix on va veure Vronsky la primera vegada.
Es tracta de la segona vegada que Greta Garbo interpreta l'heroïna de Tolstoï a la pantalla: ja ho ha fet a Love, pel·lícula muda en la que compartia el cartell amb John Gilbert; Formaven junts una de les parelles més ardents i més cèlebres del Hollywood dels anys 1920, tant a la ciutat com a la pantalla. La versió muda és per això més brillant, encara que la de 1935 hagi estat saludada per la premsa i els crítics de l'època. Anna Karènina ha continuat sent el paper més esquinçador i el més destacable de Greta Garbo, amb el de La Dama de les Camèlies de la novel·la de Marguerite Gautier.

## Repartiment

* Greta Garbo: Anna Karènina
* Fredric March: Vronsky
* Maureen O'Sullivan: Kitty
* May Robson: Comtessa Vronsky
* Constance Collier: Comtessa Lidia
* Reginald Owen: Stiva
* Freddie Bartholomew: Serguei Karènina
* Basil Rathbone: Alexis Karènina
* Reginald Denny: Iaixin
* Phoebe Foster: Dolly
* Mary Forbes: Princesse Sorokina
* Harry Beresford: Matve
* Robert Warwick (no surt als crèdits): Un coronel

## Referències

* ↑ Anna Karenina
* ↑ «Anna karenina». The New York Times.