OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Los tontos y los estúpidos

Los tontos y los estúpidos és una pel·lícula dramàtica espanyola del 2014 dirigida per Roberto Castón on es critica la visió de la família tradicional. Ha estat produït per Bitart Media i Ilusión Óptica amb la col·laboració de l'Institut de la Cinematografia i de les Arts Audiovisuals (ICAA), del Govern Basc i del ProgramaMEDIA.

## Sinopsi

Mario, Paula, Miguel i Lourdes formen part d'un grup de professionals de cinema que estan assajant en un plató el guió d'una pel·lícula anomenada Los tontos y los estúpidos. De la mà del director, però, transformaran el guió amb diàlegs entre uns i altres, a l'estil "cinema dins del cinema", per tal de construir els personatges, de manera que mostraran com s'enfronten a les seves relacions, tant amoroses com sexuals. Finalment, els tontos seran aquells que assoleixen la felicitat per manca de pretensions capricioses, i els estúpids, que tracten de forçar les situacions.

## Repartiment

* Roberto Álamo ... Director
* Cuca Escribano ... Paula
* Fidel Betancourt ... Mosso supermercat
* Aitor Beltrán ... Miguel
* Nausicaa Bonnín ... Lourdes
* Josean Bengoetxea ... Mario
* Lucía Gutiérrez... Parella hospital
* David Villanueva ... Parella hospital
* Ohiane P. Etxebarria ... Itziar
* Erika Olaizola ... Ainhoa
* Gregory Brossard ... André
* Vicky Peña... Mare de Lourdes
* Elisabet Gelabert... Germana de Lourdes

## Producció

El director aposta per un plantejament innovador i coral amb la fórmula de cinema dins del cinema sense attrezzo ni exterior en el qual s'endinsa en el treball d'un grup de professionals que entra en un plató per a assajar i discutir sobre un guió, i com l'únic escenari l'hangar on es roda, provocada pels retalls amb les subvencions al cinema.

## Nominacions i premis

Al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2014 fou nominada Premi Kutxa Nuev@s Director@s i al Premi Sebastiane. També fou nominada a la "Violette d'or" al Festival de Cinema d'Espanya de Tolosa de Llenguadoc i participà al Pink Screens de Brussel·les i a Cine Horizontes de Marsella. Vicky Peña també fou nominada al Gaudí a la millor actriu secundària.

## Referències

* ↑ Los tontos y los estúpidos a Fotogramas
* ↑ Los tontos y los estúpidos (Roberto Castón) a cinemaldito.com
* ↑ El coruñés Roberto Castón lleva a San Sebastián “Los tontos y los estúpidos”, El Ideal Gallego, 21 de setembre de 2014
* ↑ Los tontos y los estúpidos al web dels Premis Sebastiane
* ↑ ‘Los tontos y los estúpidos', un drama de autor sobre el proceso creativo, de Roberto Castón, Diario Vasco, 16 d'agtost de 2014
* ↑ El XIX Cinespaña en Toulouse dedica un homenaje a Carmen Amaya y al flamenco, La Vanguardia, 3 d'octubre de 2014
* ↑ ‘Los tontos y los estúpidos' competirá en Bruselas y Marsella, audiovisual.451
* ↑ Los tontos y los estúpidos al web de l'Acadèmia del Cinema
# Los trabajos de Persiles y Sigismunda

Los trabajos de Persiles y Sigismunda és l'última obra de Cervantes. Pertany al subgènere de la novel·la bizantina. En ella va escriure la dedicatòria a Pedro Fernández de Castro y Andrade, VII Comte de Lemos, el 19 d'abril de 1616, quatre dies abans de morir, on s'acomiada de la vida citant aquests versos:
* Puesto ya el pie en el estribo, con ansias de la muerte, gran señor, esta te escribo
L'autor veu clarament que li queda poca vida i s'acomiada dels seus amics, no es fa il·lusions, però no obstant això vol viure i acabar obres que té en el Magí, de les quals escriu el títol: Les setmanes del jardí, El famós Bernardo i una segona part de La Galatea. En el gènere de la novel·la bizantina, explica Cervantes, que s'atreveix a competir amb el model del gènere, Heliodor.
La novel·la, inspirada en la crònica de Saxo Grammaticus i Olao Magno i en les fantasies del Jardí de flors curioses de Francisco de Torquemada, conta la peregrinació duta a terme per Persiles i Sigismunda, dos prínceps nòrdics enamorats que es fan passar per germans canviant els noms per Periandro i Auristela. Separats per tota mena de peripècies, emprenen un viatge des del nord d'Europa fins a Roma, passant per Espanya, amb una finalitat expiatòria abans de contraure matrimoni. L'obra és important perquè suposa en l'autor un cert distanciament de les fórmules realistes que fins ara havia conreat, car apareixen fets tan peregrins com que una dona salti d'un campanar lliurant-se d'estavellar-se gràcies al paracaigudes que formen les seves faldilles, o que hagi personatges que endevinin el futur. Els personatges principals apareixen una mica desdibuixats, i en realitat l'obra és protagonitzada per un grup, en el qual s'integren dos espanyols abandonats en una illa deserta, Antonio i el seu fill, criat a l'illa com una mena de bàrbar arquer en contacte amb la natura. Els últims passatges del llibre estan poc treballats, ja que l'autor va morir abans de corregir-los. L'obra va tenir cert èxit i es va reimprimir diverses vegades, però va ser oblidada durant el segle següent.

## Referències

* ↑ Sacchetti, Maria. Cervantes' Los trabajos de Persiles y Sigismunda: A Study of Genre. Tamesis Books, 2001. ISBN 978-1-85566-077-9.
* ↑ Canavaggio, Jean. «Miguel de Cervantes (1547-1616): Life and Portrait». The Cervantes Project. Arxivat de l'original el 2009-12-12. [Consulta: 21 maig 2011].

## Fonts

* Avalle Arce, Juan Bautista (1980), «Cervantes y el Quijote», Historia y crítica de la Literatura Española, Barcelona, Crítica, vol. 2, págs. 591-612.
* Riley, Edward C. (1990), Introducción al «Quijote», Barcelona, Crítica.
* Los trabajos de Persiles y Sigismunda - Centro Virtual Cervantes

## Enllaços externs

* Audiollibre de la Los trabajos de Persiles y Sigismunda .
# Los signos del zodíaco

Los signos del zodíaco és una pel·lícula dramàtica mexicana rodada el 1963 i estrenada el gener de 1964, dirigida per Sergio Véjar. Va participar al 3r Festival Internacional de Cinema de Moscou.

## Sinopsi

La pel·lícula mostra la complexa realitat d'un barri mexicà; el porter que té un fill homosexual, un grup de joves fa el possible per fugir de la situació al barri.

## Repartiment

* Kitty de Hoyos - María
* Angélica María - Sofía
* Pilar Souza - Ana Romana
* Luis Bayardo - Pedro Rojo
* Mario García González - Daniel
* Enrique Aguilar - Augusto Sotomayor
* María Eugenia Ríos - Estela
* Marta Zamora - Polita
* Angeles Marrufo
* Yolanda Guillaumin
* Socorro Avelar - Justina

## Referències

* ↑ «3rd Moscow International Film Festival (1963)». MIFF. Arxivat de l'original el 16 gener 2013. [Consulta: 26 novembre 2012].

## Enllaços externs

* Los signos del zodiaco, pel·lícula sencera a Facebook
# Lutte Occitane

Lutte Occitane (pronunciat "lütx' utsitano") fou un grup polític occità, creat el 1971 de les restes del Comitat Occitans d'Estudis e d'Accion. Era un grup minoritari d'intel·lectuals, estudiants i sindicalistes agraris, ideològicament d'esquerra revolucionària, autonomista i socialista, amb seu a Tolosa, que aspira a la descolonització total dels occitans com a part de la lluita mundial contra l'imperialisme, liderant el bloc de classes treballadores que contribueixi a destruir l'estat capitalista francès. Eren força actius i publicaren els diaris Païs Occitan-Lucha Occitana a Tolosa i Occitània Passat e Present a Antíbol. Van fer una anàlisi de la situació occitana, oposat a l'independentisme del Partit Nacionalista Occità, seguint els següents punts:
* Existència d'un fet occità amb especifitat cultural i lingüística, oposada i resistent a l'hegemonia francesa.
* A Occitània subsisteix l'explotació capitalista de tipus colonial que persegueix la liquidació d'una minoria nacional.
* L'estat oprimeix cada cop més les classes populars occitanes.
* La lluita de classes pren a Occitània una forma específica i tradueix més aspiracions que les que reclama la resta de l'hexàgon francès.
No passaren de tenir 500 militants, però aconseguiren el protagonisme a les mobilitzacions contra les expropiacions de Larzac. Fins i tot el 1972 foren un dels partits nacionalistes signataris de la Carta de Brest. Nogensmenys, el 1974 entraria en crisi i es fragmentaria en nombrosos grupuscles.

## Referències

* ↑ Stephens, Meic. Linguistic minorities in Western Europe (en anglès). Gomer Press, 1976, p. 307.
* ↑ Keating, Michael. State and Regional Nationalism: Territorial Politics and the European State (en anglès). Harvester Wheatsheaf, 1988, p. 205. ISBN 0745002722.

## Bibliografia

* Nueva Antropología de Las Sociedades Mediterráneas, p. 44, a Google Books
# Lythrurus fasciolaris

Lythrurus fasciolaris és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba als Estats Units.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D.E., 1990. A working list of fishes of the world. Copies available from D.E. McAllister, Canadian Museum of Nature, P.O. Box 3443, Ottawa, Ontario K1P 6P4, Canadà. 2661 p. plus 1270 p. Index
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams 2004: Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Lythrurus matutinus

Lythrurus matutinus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Carolina del Nord (Estats Units).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hyundai i10

El Hyundai i10 és un cotxe tipus city car (o segment A a Europa) fabricat per Hyundai Motor Company a la planta de Chennai, Índia i és exportat a 70 països. Va ser presentat el 31 d'octubre de 2007.
El i10 substitueix al veterà Hyundai Atos. Rivals d'aquest Hyundai són el Fiat Panda, KIA Picanto (al que comparteix xassís i motors) o Toyota Aigo entre d'altres.

## Informació general

És ofert únicament en carrosseria tipus hatch amb 5 portes i tracció davantera. La transmissió manual de 5 velocitats és la de sèrie, encara que en certs mercats podrà elegir-se una automàtica de 4 velocitats.
Mides del i10:
Batalla (Wheelbase): 2,380 m (93.7 in)
Llargada (Length): 3,565 m (140.4 in)
Amplada (Width): 1,595 m (62.8 in)
Alçada (Height): 1,550 m (61.0 in)
Capacitat del dipòsit: 35 l (9.3 galons EUA)
Mecànicament pot elegir-se en 2 motoritzacions, que varien segons en què mercat es ven. Totes són de benzina, encara que s'espera que més endavant s'afegeixi una turbodièsel.
* Motor 1.1 iRDE de 65 cv
* Motor 1.2 Kappa de 77 cv (Europa)
* Motor 1.2 Kappa de 80 cv
* Motor 1.1 CRDi turbodièsel de 75 cv

### Seguretat

L'Euro NCAP atorga 4 estrelles en protecció (adults i infants respectivament) i 3 estrelles en protecció al vianant al model Hyundai i10 1.1 GLS.

## Referències

* ↑ «Yahoo! Coches».
* ↑ «Euro NCAP».

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2008-07-05 a Wayback Machine. (anglès)
* Nota de premsa sobre el i10 Arxivat 2008-10-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Live 1969

Live 1969 és un àlbum en directe del duet estatunidenc Simon & Garfunkel publicat per Columbia Records. Consisteix en gravacions de directes de la gira final del grup per l'Amèrica del Nord abans de la publicació del seu àlbum Bridge Over Troubled Water. Quinze de les disset pistes de l'àlbum són inèdites; les excepcions són «For Emily, Whenever I May Find Her» i «Kathy's Song», ja que ambdues aparegueren al seu àlbum de 1972 Greatest Hits.
Live 1969 inicialment fou una exclusiva de Starbucks el 25 de març de 2008, i el 14 d'abril del 2009 es posà a la venda general. Més tard fou inclòs com un dels discs en la republicació de tres discs de Bridge Over Troubled Water.

## Llista de cançons

Totes les pistes foren compostes per Paul Simon, excepte on s'indica el contrari.
* «Homeward Bound» – 3:04 (15/11/69, Long Beach, Califòrnia)
* «At the Zoo» – 2:07 (27/11/69, Carnegie Hall)
* «59th Street Bridge Song (Feelin' Groovy)» – 1:56 (8/11/69, Carbondale, Illinois)
* «Song for the Asking» – 2:26 (15/11/69, Long Beach, Califòrnia)
* «For Emily, Whenever I May Find Her» – 2:37 (novembre de 1969, St. Louis, Missouri)
* «Scarborough Fair/Canticle" (Paul Simon, Art Garfunkel) – 3:56 (28/11/69, Carnegie Hall)
* «Mrs. Robinson» – 4:44 (8/11/69, Carbondale, Illinois)
* «The Boxer» – 4:46 (15/11/69, Long Beach, Califòrnia)
* «Why Don't You Write Me» – 2:56 (115/1/69, Long Beach, Califòrnia)
* «So Long, Frank Lloyd Wright» – 3:55 (8/11/69, Carbondale, Illinois)
* «That Silver-Haired Daddy of Mine" (Jimmy Long, Gene Autry) – 3:11 (15/11/69, Long Beach, Califòrnia)
* «Bridge over Troubled Water» – 5:25 (28/11/69, Carnegie Hall)
* «The Sound of Silence» – 3:52 (8/11/69, Carbondale, Illinois)
* «I Am a Rock» – 3:36 (8/11/69, Carbondale, Illinois)
* «Old Friends/Bookends Theme» – 3:22 (1/11/69, Toledo, Ohio)
* «Leaves That Are Green» – 3:23 (30/11/69, Detroit, Michigan)
* «Kathy's Song» – 3:53 (novembre de 1969, St. Louis, Missouri)

## Intèrprets

* Paul Simon — vocals, guitarra
* Arthur Garfunkel — vocals
* Fred Carter, Jr. — guitarra elèctrica
* Larry Knechtel — teclats
* Joe Osborn — baix
* Hal Blaine — bateria

## Referències

* ↑ Live 1969 a Allmusic
* ↑ Ressenya de Pitchfork Media
* ↑ billboard.com

## Enllaços externs

* Ressenya de Pop Matters (anglès)
# Marià Figueres i Forges

Marià Figueres i Forges (Os de Balaguer, Noguera, 21 d'octubre de 1878 - Alajuela, Costa Rica, 3 de juliol de 1957) fou un metge català que emigrà a Costa Rica, pare i avi de dos presidents d'aquesta república.
Marià nasqué a Os de Balaguer, fill de Josep Figueres i Casanoves, de Camarasa, i de Maria Forges i Solsona, en una família de vuit germans. Anà a la Universitat de Barcelona a estudiar Medicina i allí conegué Francesca Ferrer i Minguella, estudiant de magisteri. El 20 de juliol de 1905 es casaren i decidiren fer cas de l'oferta d'immigració del govern de Costa Rica per a professionals que volguessin treballar al país. El 1906 arribaren a l'Amèrica Central, estant a l'espera del seu primer fill. Aquest, Josep, nasqué el 25 de setembre de 1906 a Alajuela, on s'establiren. Més endavant vingueren Lluïseta, Carme i Antoni. El 1910 es traslladaren a viure a San José on el doctor obrí la Clínica Figueres.
Amb el temps, el fill gran Josep Figueres i Ferrer serà fundador de la Segona República de Costa Rica i tres vegades president, entre 1948 i 1974. El fill d'aquest, José María Figueres Olsen també ostentarà la presidència del país de 1994 a 1998.

## Enllaços externs

* Article al diari Nación (setembre de 1997). Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (castellà)
* Dades genealògiques al web Geni.com. (anglès)
* Imatge del matrimoni Figueres amb Josep acabat de néixer. Arxivat 2010-07-14 a Wayback Machine.
* Imatge del doctor Figueres amb els seus fills. Arxivat 2010-08-14 a Wayback Machine.
# Recompensa

Una recompensa és oferta sovint per un grup com a incentiu per a la realització d'una tasca a algú no associat generalment al grup. Les recompenses s'anuncien comunament per la captura o la recuperació d'una persona o d'una cosa. Estan típicament en forma de diners. Dos exemples moderns de recompenses són les que foren posades per la captura de Saddam Hussein pels Estats Units i una recompensa de Microsoft per trobar el creador del virus d'ordinador. Es coneix els que es guanyen la vida perseguint recompenses com caça-recompenses.
Un sistema de recompenses fou utilitzat a la Guerra Civil dels Estats Units. Era un incentiu per augmentar els allistaments.
Un altre sistema de recompenses fou utilitzat a Nova Gal·les del Sud per augmentar el nombre d'immigrants (1832).

## Referències

* ↑ REUTERS «25 millones de dólares por la cabeza de Sadam Husein» (en castellà). El País [Madrid], 03-07-2003. ISSN: 1134-6582.
# Rhoadsia minor

Rhoadsia minor és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: oest de l'Equador.

## Referències

* ↑ Fowler, H. W. 1911. New fresh-water fishes from western Ecuador. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 63: 493-520.
* ↑ Eigenmann, C. H. & A. W. Henn 1914. On new species of fishes from Colombia, Ecuador, and Brazil. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 140). Ind. Univ. Studies Núm. 24: 231-234.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Barriga, R. 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* Cardoso, A.R. 2003. Subfamily Rhoadsiinae (Characins, tetras). p. 213-214. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Restes prehistòriques de s'Àguila - Misser Arnau

Les restes prehistòriques de s'Àguila - Misser Arnau és un jaciment arqueològic situat a la finca anomenada Misser Arnau, una segregació de la possessió de s'Àguila, al municipi de Llucmajor, Mallorca. És un jaciment destruït en gran part les quals restes possiblement pertanyen a un poblat del talaiòtic final.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 49. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i col «Jaciments arqueològics Tom III» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 29 [Consulta: 2 gener 2013].
# Restes prehistòriques de Son Reiners - S'Hortal Cuitor

Les restes prehistòriques de Son Reiners - S'Hortal Cuitor és un jaciment arqueològic situat a la zona denominada S'Hortal Cuitor de la possessió de Son Reiners del municipi de Llucmajor, Mallorca.
Aquest jaciment està constituït per gran quantitat de restes prehistòriques de difícil classificació. La zona ocupa una extensió d'uns 1.020 m² i hom hi troba pedres informes de variada grandària entre les quals s'insinuen diverses filades, però no permeten identificar la planta. Part dels materials s'han emprat per a la construcció de parets seques. El nivell del jaciment varia i es detecten enfonsaments del terreny i acaramullaments.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 57. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i col «Jaciments arqueològics Tom II» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 15. Arxivat de l'original el 7 de gener 2014 [Consulta: 19 desembre 2012]. Arxivat 7 de gener 2014 a Wayback Machine.
# Restes prehistòriques de Son Verí de Baix - Son Sala-Misses

Les restes prehistòriques de Son Verí de Baix - Son Sala-Misses és un jaciment arqueològic situat a la finca anomenada Son Sala-Misses, un establit de la possessió de Son Verí de Baix, al municipi de Llucmajor, Mallorca.
És un jaciment prehistòric de la cultura talaiòtica, molt arrasat, en el qual només es distingeixen algunes peces "in situ" i alguna cantonada, però es troba tan arrasat que no és possible comprendre la planta, ni concretar l'època. No s'ha trobat ceràmica en superfície. El jaciment està situat a escassos metres de l'autopista de Llucmajor (Ma-19), just al costat d'un nus d'enllaços, i al límit d'on comencen les terres de conreu.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 71. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i col «Jaciments arqueològics Tom I» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 4 [Consulta: 6 gener 2013].
# Rhuthun

Rhuthun (anglès: Ruthin) és la capital del comtat de Denbighshire, al nord de Gal·les al Regne Unit. Es troba en un pujol a la zona meridional de la vall de Clwyd. Al cens del 2001 es va registrar una població de 5.218 habitants
El nom 'Ruthin' ve de les paraules gal·leses rhudd (vermell) i din (fortificació), i es refereix al color de la 'nova sorra vermella' usual a la zona, amb la qual es va construir el castell entre el 1277 i el 1284. El nom original del castell era Castell Coch yng Ngwern-fôr (castell vermell en el pantà marí).
Les primeres còpies de l'himne nacional, Hen Wlad Fy Nhadau, van ser impreses en la localitat, en un comerç de la Well Street.

## Referències

* ↑ «2001 Census: Ruthin». Office for National Statistics. Arxivat de l'original el 2016-10-11. [Consulta: 14 juny 2008].
* ↑ Thomas Nicholas. «Annals and Antiquities of the Counties and County Families of Wales». [Consulta: 8 octubre 2007].

## Enllaços externs

* Vision of Britain. Informació històrica detallada.
* BBC. Informació sobre la localitat.
* Geograph.org.uk.