OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Temporada 1946-1947 del Liceu

La temporada 1946-1947 Giuseppe Di Stefano debuta al Liceu amb Manon de Massenet i significa el seu debut també en un teatre de fora d'Itàlia. També debuta Mario del Monaco, que hagué de suar sang amb Aida i, sobretot amb La Gioconda. Del Monaco no triomfaria al Liceu fins al 1953, una altra vegada amb Aida, i amb l'esplèndid Otello de 1955.
| Temporada 1946-1947 del Liceu |||||||
| Òpera | Compositor | Director musical | Director d'escena | Papers principals | Producció | Dates |
| Aida | Giuseppe Verdi | | | Carla Castellani, Elena Nicolai, Mario del Monaco, Carlo Tagliabue | | |
| Manon | Jules Massenet | Napoleone Annovazzi | | Victòria dels Àngels, Giuseppe Di Stefano | | 3 de desembre |
| La sonnambula | Vincenzo Bellini | Napoleone Annovazzi | | Marimí del Pozo, Giuseppe Di Stefano, Tancredi Pasaro, Lolita Torrentó, Angeles Rossini | | 19 de desembre |
| Rigoletto | Giuseppe Verdi | Josep Sabater | Augusto Cardi | Giuseppe Di Stefano, Carlo Tagliabue, Marimí del Pozo, Marco Stefanoni, Angela Rossini | | 28 de desembre i 1 de gener |
| Madama Butterfly | Giacomo Puccini | Josep Sabater | Augusto Cardi | Toshiko Hasegawa, Angela Rossini, Assumpció Picó, Gustavo Gallo, Ángel Anglada, Fernando Linares, Vicente Riaza, Òscar Pol | | 16, 19, 21 gener |
| La Gioconda | Amilcare Ponchielli | | | Carla Castellani, Mario del Monaco | | gener |
| Così fan tutte | Wolfgang Amadeus Mozart | Otto Ackermann | Marisa Morel | Eddy Bossy, Giulietta Simionato, Marisa Morel, Emmanuelle papazian | | 8 al 16 de febrer |
| La traviata | Giuseppe Verdi | Josep Sabater | Augusto Cardi | Maria Espinalt, Giovanni Voyer, Giuseppe Manachini | | |
| Tristany i Isolda | Richard Wagner | Otto Ackermann | Max Terpis | Giovanni Voyer, Siegfried Tappolet, Brita Hertzberg, Andreas Boehm, Marcelo Cortis, Margret Weth-Falke, Fernando Linares | | 13 de febrer |

## Referències

* ↑ «Temporada 1946-1947 del Liceu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Cervelló, Marcel. Exposició Òpera Liceu. El Liceu com a aparador de la burgesia. Museu d'Història de Catalunya: Biblioteca de Catalunya, 1997-1998. ISBN 84-393-4324-8.
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 17 d’abril 2017. [Consulta: 16 abril 2017].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 19 de febrer 2022. [Consulta: 15 febrer 2019].
* ↑ Radigales, Jaume. Mozart a Barcelona: recepció operística, 1798-2006. L'Abadia de Montserrat, 2006. ISBN 8484157709.
* ↑ Tribó, Jaume «Cronologia liceística». . Arxivat 2014-12-04 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-12-04. [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 2015-06-24. [Consulta: 24 juny 2015].
* ↑ «Teatros - Gran Teatro del Liceo». La Vanguardia, 16-02-1947, pàg. 17. Es van interpretar en format concert només els actes primer i segon de l'òpera, tal com indica el llibre registre del Liceu. L'obra es va anunciar com Tristan e Iseo. Les dues següents representacions previstes de l'obra es van haver de cancel·lar per malalta de Brita Hertzberger.
# Illa Bird

«Illa Bird o Bird Island» té aquests significats:
* Àfrica:
** Illa Bird (Sud-àfrica), Bird island, South Africa
** Illa Bird (Seychelles)
** Bird Island Nature Reserve, Sud-àfrica
* Austràlia: Illa Bird (Austràlia), a Nova Gal·les del sud
* Europa: Illa Bird (Irlanda del Nord) Bird Island, Northern Ireland
* Amèrica del Nord:
** Bird Island (Minnesota), població de Minnesota als Estats Units
** Illes Bird, Nunavut, Canadà
** Bird Island, una de les illes Aleutianes, Alaska
** Bird Island, una illa a Juneau, Alaska
** Bird Island (Marin County, Califòrnia)
** Bird Island o Nihoa, una de les illes del nord-oest de Hawaii
** Bird Island (Oahu) o Moku Manu de les illes Hawaii.
** Bird Island una illa de Carolina del Nord
* Amèrica del Sud:
** Illa Bird (Malvines), Bird Island, Falkland Islands
** Illa Bird (Geòrgia del Sud), illa prop de l'illa de Geòrgia del Sud un territori britànic
** Illa Bird (Belize), Bird Island, Belize
# Pàixino (Mordòvia)

* Per a altres significats, vegeu «Pàixino».
Pàixino (en rus: Пашино) és un poble (un possiólok) deshabitat de la República de Mordòvia, a Rússia, segons el cens del 2010 no tenia cap habitant, pertany al municipi d'Atiàixevo.

## Referències

* ↑ И. К. Инжеватов. Топонимический словарь Мордовской АССР. Мордовское книжное издательство, 1987.
# Ameskoabarren

Ameskoabarren (en basc, oficialment en castellà Améscoa Baja) és un municipi de Navarra, a la comarca d'Estella Oriental, dins la merindad d'Estella. Està format pels concejos d'Artaza, Baquedano, Baríndano, Ecala, Gollano, San Martín de Améscoa, Urra i Zudaire. Limita amb els municipis d'Eulate, Allín i Abartzuza.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 844 | 827 | 826 | 796 | 808 | 807 | 827 | 823 | 851 | 826 | 818 |
| Fonts: Ameskoabarren i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||

## Economia

La situació econòmica, igual que la resta de la vall, es troba en ple procés de transformació, encara que el sector primari segueix tenint una gran importància. El bestiar ovino segueix tenint molt pes, produint carn i llet, a partir de la qual s'elabora el formatge d'Urbasa. Aquest s'inclou dintre de diferents denominacions, incloent la reconeguda Idiazabal. Així mateix, persisteix la criatura de bestiar boví, porcí i aviar. L'agricultura també es practica amb assiduïtat, encara que la majoria dels agricultors compatibilitzen aquesta pràctica amb treballs en altres sectors, principalment el secundari. La principal indústria de la vall és la fàbrica de cadires de disseny "Andreu Nort", que dona treball a un nombre important de amescoanos, encara que el comú és desplaçar-se a altres municipis majors (principalment Estella) per a treballar. El sector serveis encara no està molt desenvolupat, encara que el turisme rural va adquirint certa importància gràcies a reclams turístics tan importants com la Serra d'Urbasa o el Nacedero de l'Urederra.
# Força conservativa

En física, una força o camp de forces és conservatiu si el treball total realitzat pel camp sobre una partícula que realitza un desplaçament entre dos punts és independent de la trajectòria presa. Dit d'una altra manera, si la partícula es desplaça en una trajectòria tancada (com una òrbita planetària), el treball net realitzat (la suma de la força que actua al llarg del camí multiplicada pel desplaçament) per una força conservativa és zero.
Un exemple de força conservativa és la força gravitatòria de la mecànica newtoniana. Les forces que depenen del temps o de la velocitat (per exemple, el fregament) són típicament no conservatives. Altres exemples de forces conservatives són: la força d'una molla elàstica, la força electroestàtica entre dues càrregues elèctriques, o la força magnètica entre dos pols. Aquestes dues forces s'anomenen forces centrals, ja que actuen al llarg de la línia que uneix els centres dels dos cossos carregats/magnetitzats; totes les forces centrals són conservatives.

## Referències

* ↑ HyperPhysics - Conservative force
* ↑ Louis N. Hand, Janet D. Finch. Analytical Mechanics. Cambridge University Press, 1998, p. 41. ISBN 0-521-57572-9.

## Vegeu també

* Energia potencial
# Thee Oh Sees

Thee Oh Sees és un grup de música estatunidenc, representants de la part més inquieta i de l'indie estatunidenc. Poc després d'anunciar una parada a la seva carrera durant una actuació, ja estaven de tornada amb “Drop”, nou tret de punk àcid i rock de garatge psicodèlic. Un pas més o menys lògic per a una banda que en menys d'una dècada ha publicat més d'una dotzena de treballs, ha passat per segells com Tomblb, Captured Tracks i In The Red i, sempre liderats pel febril John Dwyer, ha dibuixat un camí paral·lel i lisèrgic a la carrera de Ty Segal.

## Discografia

Com OCS:
* 34 Reasons Why Life Goes On Without You / 18 Reasons To Love Your Hater To Death [aka 1], Tumult Records
* 2, 2004, Narnack Records
* 3 - Songs about Death and Dying / 4 - Get Stoved, 2005, Narnack Records
Com The OhSees:
* The Cool Death of Island Raiders [aka 5], 2006, Narnack Records
* Sucks Blood, 2007, Castle Face Records
Com Thee Oh Sees:
* The Master's Bedroom is Worth Spending a Night In, 2008, Castle Face Records / Tomlab Records
* Help, 2009, In The Red Records
* Warm Slime, 2010, A The Red Records
* Castlemania, 2011, A The Red Records
* Carrion Crawler/The Dream, 2011, A The Red Records
* Putrifiers II, 2012, A The Red Records
* Floating Coffin, 2013, Castle Face Records
* Drop, 2014, Castle Face Records
* Mutilator Defeated At Last, 2015, Castle Face Records
* A Weird Exits (2016)
* An Odd Entrances (2016)
Com Oh Sees
* Orc (2017)
* Smote Reverser (2018)
* Face Stabber (2019)
Com Osees
* Protean Threat (2020)
* Metamorphosed (2020)
* A Foul Form (2022)

## Referències

* ↑ «Festival Primavera Sound 2015». Dossier 2015. Primavera Sound. [Consulta: 20 maig 2015].
# Tribunal Revolucionari Islàmic

El Tribunal Revolucionari Islàmic és un sistema especial de tribunals de la República Islàmica de l'Iran dissenyat contra els sospitosos de crims com ara contraban, blasfèmia, incitació a la violència o intentar per enderrocar el govern islàmic. La cort va començar el seu treball després de la Revolució iraniana de 1979.

## Referències

* ↑ Naji, Kasra «Jason Rezaian trial: What are Iran's Islamic Revolutionary Courts?». BBC News, 26-05-2015 [Consulta: 12 setembre 2019].
* ↑ Norton, Jenny «Inside Iran's Revolutionary Courts». BBC News, 17-10-2015 [Consulta: 12 setembre 2019].
* ↑ Ghaemi, Hadi «The Islamic Judiciary». The Iran Primer. United States Institute of Peace [Consulta: 12 setembre 2019].
# Tonyina (desambiguació)

«Tonyina» té aquests significats:
Nom genèric per a certs peixos pelàgics de grans dimensions de la família dels escòmbrids.
La carn de tonyina és molt apreciada i es troba al mercat generalment en conserva, però també fresca. Entre els tipus de tonyina més importants des del punt de vista comercial cal mencionar:
* Tonyina vermella o tonyina d'aleta blava (Thunnus thynnus)
* Tonyina blava (Thunnus thynnus thynnus)
* Bacora o tonyina blanca (Thunnus alalunga)
* Bonítol ratllat (Katsuwonus pelamis)
* Tonyina d'aleta groga (Thunnus albacares), comercialitzada com a "tonyina blanca"
* Tonyina d'aleta negra (Thunnus atlanticus)
* Bonítol llis (Orcynopsis unicolor)
* Tonyina d'ulls grossos (Thunnus obesus), comercialitzada com a "tonyina blanca"
* Tonyina del sud (Thunnus maccoyii), comercialitzada com a "tonyina blanca"
* Melva llisa o bísol (Auxis thazard thazard)
* Bonítol oriental (Gymnosarda unicolor), comercialitzat com a "tonyina blanca"

## Interès gastronòmic

La tonyina és un peix blau que es consumeix fresc o en conserva. La seua carn és ferma, agradable al paladar i nutritiva. Conté olis omega-3 molt importants per a una nutrició equilibrada. La tonyina en llauna, conservada en diversos tipus d'olis vegetals o en salmorra, és ideal per preparar amanides i entrepans, en aquesta forma és molt apreciada als Estats Units, però s'ha estés arreu del planeta.
Als Països catalans es menja sovint fresca en plats com la "tonyina amb samfaina", "tonyina amb pebrots" o també en escabetx.
Viccionari
# Illa de Bering

L'illa de Bering (en rus: Остров Беринга, Óstrov Béringa), és una illa russa que es troba en aigües del mar de Bering, al davant de la península de Kamtxatka i que pertany al grup de les illes del Comandant. Administrativament pertany al krai de Kamtxatka.

## Geografia

Amb 90 kilòmetres de llrg i 20 d'ample l'illa té una superfície de 1.660 km², cosa que la converteix en la més gran de les illes del Comandant. Anteriorment fou coneguda pel nom d'illa Avacha. Uns 4 km al nord-oest hi ha la petita illa Toporkov («Ostrov Toporkov»), una illa quasi circular amb un diàmetre d'uns 800 metres.
És un territori aïllat amb un clima molt dur. El terreny és irregular i no hi ha arbres. La boira sovinteja i és propensa a patir importants terratrèmols. Fins al 1826 no hi hagué habitants permanents a l'illa. Actualment la vila de Nikólskoie acull uns 800 habitants, 300 d'ells d'origen aleutià. La principal activitat econòmica és la pesca.
Les costes de l'illa acullen un hàbitat natural per la llúdria marina i importants colònies de foques.

## Història

El navegant danès Vitus Bering, a bord del Svyatoy Pyotr, naufragà i morí d'escorbut en aquesta illa, junt a 28 dels seus homes el 1741. El 1743 Emilian Básov arribà a l'illa a la recerca de llúdries marines, començant així el procés rus de saltar d'illa en illa fins a arribar a Alaska.

## Referències

* ↑ Inhabitants
* ↑ Sea otters
# Puccinia sessilis

Puccinia sessilis és un fong fitopatogen del tipus rovell. Infecta comunament l'àrum maculat i l'Allium ursinum causant taques circulars taronges a les fulles. Al revers de la fulla presenta aecis. És comú a Euràsia a la primavera.
Altres espècies afectades per aquest fong inclouen Convallaria majalis, Dactylorhiza fuchsii, Dactylorhiza incarnata, Dactylorhiza majalis, Gymnadenia conopsea, Neottia ovata, Paris quadrifolia i Phalaris arundinacea

## Referències

* ↑ «Bio-images Puccinia sessilis». Arxivat de l'original el 2012-03-20. [Consulta: 28 setembre 2014].
* ↑ Ecological Fora of the British Isles - Puccinia sessilis
# Alfoz de Bricia

Alfoz de Bricia és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Las Merindades.

## Entitats

| Núm | Entitat | 2005 | 2006 |
| 01 | Barrio de Bricia | 24 | 23 |
| 02 | Bricia | 4 | 4 |
| 03 | Campino | 7 | 6 |
| 04 | Cilleruelo de Bricia | 6 | 6 |
| 05 | Linares de Bricia | 3 | 1 |
| 06 | Lomas de Villamediana | 15 | 15 |
| 07 | Montejo de Bricia | 43 | 37 |
| 08 | Presillas | 2 | 2 |
| 09 | Valderías | 4 | 4 |
| 10 | Villamediana de Lomas | 7 | 6 |
| 11 | Villanueva de Carrales | 0 | 0 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 134 | 146 | 124 | 119 |
# GP5

La careta antigàs GP-5 (Гражда́нский Противога́з-5, Grazhdanskii Protivogaz-5) es una careta antigàs de fabricació soviètica, d'un filtre. Va començar a ser produïda el 1962, per a protegir els portadors de armes químiques i biològiques, i amb un vestit de protecció radioactiva, també et protegeix de residus radioactius. La seva producció va acabar el 1989. És una careta molt lleugera, pesa 1,09 kg, i pot operar a temperatures màximes de -40 graus negatius fins a 114 graus. Aquesta careta, es va repartir per tots els refugis nuclears de la URSS, i podia aguantar situacions de risc nuclear, biològica i químic amb un màxim d'un dia.
Té un filtre de 40 mm, que és el responsable de netejar l'aire que es respira a dins de la careta.
# París-Tours 2016

La París-Tours 2016 fou la 110a edició de la París-Tours. La cursa es disputà el diumenge 9 d'octubre de 2016 sobre un recorregut de 252,5 km i s'emmarcava dins el calendari de l'UCI Europa Tour 2016.
El vencedor final fou el colombià Fernando Gaviria (Etixx-Quick Step), que s'imposà a Arnaud Démare (FDJ) i a Jonas Van Genechten (IAM Cycling) a l'esprint final a Tours.

## Classificació final

Fonts: ProCyclingStats Cycling Archives :

## Referències

* ↑ «El colombiano Gaviria se lleva la París-Tours». mundodeportivo.com, 09-10-2019 [Consulta: 9 octubre 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Torre de Foix

La Torre de Foix és un edifici del municipi de Guardiola de Berguedà (Berguedà) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Es tracta d'una construcció gòtica que consta de dues parts ben diferenciades: una torre de defensa de planta rectangular amb planta baixa i tres pisos superiors coberts a una sola vessant i un mas, també de planta rectangular, units entre si en origen per un pont o passarel·la de fusta. Els dos edificis quedaren units al segle xvii en quedar integrats dins de l'estructura d'una masia clàssica coberta a dues aigües amb el carener perpendicular a la façana de migdia. La torre, de la que se n'escapçà el pis superior, encara conserva part de les obertures originals (espitlleres a la planta baixa, finestres d'arc de mig punt i porta d'arc adovellat al primer pis) així com la masia (finestres d'arc de mig punt al mur de migdia i ponent i espitlleres a la planta baixa).

## Història

En origen fou una fortalesa; el primer cop que apareix documentada és el 1408. La masia i l'església eren propietat del monestir de St. Llorenç prop de Bagà; l'any 1457 l'abat va vendre el mas i la batllia de la torre Foix a Joan de Foix, donzell de Bagà, membre d'una família que des d'inicis del s. XV eren procuradors dels barons de Pinós. Al s. XVII les edificacions gòtiques foren transformades en masia d'esquema clàssic, essent els propietaris la família Foix Descatllar; a finals d'aquest s. XVII passà als Solanell de Foix de Ripoll que hi establiren masovers. El 1829 retornà a la branca dels Foix de Bagà que el 1920 la vengueren a Carbons de Berga S. A.. Aquesta empresa minera hi explotava el carbó a cel obert fins poc abans dels noranta del s. XX.

## Referències

* ↑ Corominas Camp, Ramon; Corominas Camp, Jaume «La torre de Foix». L'Erol: revista cultural del Berguedà. Núm. 21, 1987, pàg. 29-33.
* 1 2 «Torre de Foix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].

### Bibliografia

* Corominas, Ramon i Corominas, J.; L'erol, tardor 1987
* Serra Vilaró, Joan; Les Baronies de Pinós i Mataplana. Investigació als seus arxius., 1930-1950
# Tonyina de sorra

La tonyina de sorra és una preparació de la tonyina (zona de la panxa) que s'elabora tradicionalment en la cuina alacantina. És la part de la ventresca, la més grassa i saborosa. Generalment es prepara a la planxa, encara que pot trobar-se sec en saladura amb aspecte molt semblant al pernil si es té en compte de les vetes de cansalada que la solen acompanyar.

## Etimologia

La paraula sorra, en aquest cas, no significa "arena", sinó que prové de l'àrab i significa "ventre" i se sol fer una mala traducció.

## Història

La tonyina de sorra posseeix moltes implicacions en la història culinària de la província d'Alacant. Algunes de les cançons jocoses de la guerra civil ja mencionaven aquest plat:
| « | Tú sabes que la manía De toda la gente hoy día Es tan sólo intercambiar, Lo que se traduce en dar, Por una, otra mercancía. Y así ves a un carnicero Dar carne por un sombrero, Y he visto, por una gorra, Darle a uno un palillero Y un kilo de atún de arena. (...) | » |
Tradicionalment s'ha emprat com a farciment de la coca amb tonyina, típica de les festes de Sant Joan.

## Referències

* ↑ Miguel Castelló Villena, María Dolores Marcos González, (1984), Alicante, nuestra ciudad, Alicante, Página 138
* ↑ Lorena Gallart Jornet, Isabel Escriche Roberto, Pedro Fito Maupoei, (2005) La salazón de pescado: una tradición en la dieta mediterránea, Alicante, Más ediciones, Página 137
* ↑ Colom, Jaume Fàbrega i. Cuina i cultura del gust al País Valencià: El patrimoni culinari. Universidad de Alicante, 1 d'abril de 2019. ISBN 9788497176569.
* ↑ Manuel Martínez López, (2007), La experiencia republicana y la Guerra Civil en Alicante, Ed. Experiencia Universitaria, pág. 152
# Itami

Itami (伊丹 市, Itami-shi) és una ciutat situada a la prefectura de Hyogo, Japó. La població estimada el 2008 era de 194.338 habitants. L'àrea total és de 24,95 km².
El centre d'Itami es va convertir un poble ric a mitjans del període Sengoku. Va ser anomenat Itami-go (Poble d'Itami) i va ser conegut com l'únic poble japonès en tenir un castell.
Itami-go va ser part del castell Arioka on Araki Murashige va regnar sota Oda Nobunaga. Després de la derrota d'Araki, el castell va ser enderrocat. La ciutat es va fundar el 10 de novembre de 1940. Grans porcions de la ciutat van ser ensorrades després en el gran terratrèmol de Hanshin del 1955, però van ser ràpidament reconstruïdes.
Gran part de l'Aeroport Internacional d'Osaka està ubicat a Itami, connectat per un túnel subterrani. La ciutat és famosa pel seu parc Koyaike, que conté un model de l'arxipèlag japonès en un estany. Però és més important per ser una ciutat productora de sake.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine.(anglès)
# Rabat-Salé-Kenitra

La regió de Rabat-Salé-Kénitra (en àrab جهة الرباط - سلا - القنيطرة, jihat ar-Ribāṭ-Salā-al-Qanīṭra; en amazic ⵕⵕⴱⴰⵟ-ⵙⵍⴰ-ⵇⵏⵉⵟⵔⴰ) és una de les dotze noves regions en que s'ha organitzat el Marroc després de la reforma administrativa de 2015. La seva capital és Rabat. S'ha format de la unió de les regions de Rabat-Salé-Zemmour-Zaer i Gharb-Chrarda-Béni Hssen. Limita al nord amb la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima, a l'est amb Fes-Meknès, a l'oest amb l'oceà Atlàntic i al sud amb Casablanca-Settat i Béni Mellal-Khénifra.

## Divisió territorial

La regió comprèn 3 prefectures i 4 províncies :
* la província de Kénitra
* la província de Khémisset
* la prefectura de Rabat
* la prefectura de Salé
* la província de Sidi Kacem
* la província de Sidi Slimane
* la prefectura de Skhirate-Témara

## Referències

* ↑ «Décret n°2.15.40 du 20 Février 2015, fixant le nombre des régions, leurs dénominations, leurs chefs-lieux ainsi que les préfectures et provinces qui les composent, publié au Bulletin Officiel n° 6340 du 05 Mars 2015». Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 17 març 2022]. que entrarà en vigor en la mateixa data que el decret preveu a l'article 77 de la Llei orgànica Nº 59-11 sobre l'elecció dels membres del consell de les col·lectivitats locals.