OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Polímer sintètic

Els polímers sintètics son un tipus de materials sovint identificats simplement com a "plàstics", entre els quals s'inclouen el polietilè i el niló. No obstant això, la majoria d'ells poden ser classificats en almenys tres categories principals: termoplàstics, termoestables i elastòmers. No es limiten a tenir xarxes troncals de carboni, elements com el silici formen els materials coneguts, com les silicones. Els polímers de coordinació poden contenir una varietat de metalls a la columna vertebral, amb la presència d'enllaços no covalents. Els polímers fets per l'home s'utilitzen en una àmplia gamma d'aplicacions: envasos d'aliments, paper, pel·lícules, fibres, tubs, canonades, etc. La indústria de la cura personal també utilitza polímers per ajudar en la textura dels productes, la unió, i la retenció d'humitat (per exemple, en gel de cabell i en condicionadors).

## Exemples inorgànics

* Polisiloxanè
* Polifosfacè
Els set tipus més comuns dels polímers sintètics, que es troben normalment a les llars són els següents:
* Polietilè de baixa densitat (LDPE),
* Polietilè d'Alta Densitat (HDPE),
* Polipropilè (PP)
* Clorur de polivinil (PVC)
* Poliestirè (PS)
* Poliamida (PA)
* Poliuretans termoplàstics (TPU)

## Noms comercials

Molt sovint aquests polímers són més coneguts a través de les seves marques comercials, per exemple:
* Baquelita: resina fenol-formaldehid
* Kevlar, twaron: aramida
* Kynar: PVDF
* Mylar: pel·lícula de tereftalat de polietilè
* Neoprè: policloroprè
* Nylon: poliamida 6,6
* Orlon: poliacrilonitril
* Rilsan: poliamida 11 i 12
* Technora: copolyamida
* Tefló: PTFE
* Ultem: poliamida
* Vectran: poliamides aromàtiques
* Viton: politetrafluoroetilè
* Zylon: poli-p-fenilè-2 ,6-benzobisoxazol (PBO)

## Vegeu també

* Polimerització
# Torre de Sant Vicent

La torre de Sant Vicent situada a l'Avinguda Ferrandis Salvador de Benicàssim (Plana Alta, País Valencià), construïda al segle xvi en estil renaixement, constituïa una de les divuit torres de guaita amb què comptava al llarg de la costa el que és avui la província de Castelló, i que tenien com a missió la vigilància i defensa de les seues costes.
Escolano quan fa el recorregut per totes elles diu d'aquesta:
| « | En el Grao de Castellón que es una casa donde se recogen los pescadores y sus jarcias hay una torre a una legua y media de la de Mijares (actualment desapareguda), por la costa guardada con dos de a pie y dos a caballo. Desta se toma la vereda cosa de una legua a la torre de la Olla de Benicasim, a quien precede un poco antes la punta del Marjal. Guardan esta torre, dos soldados de a pie y dos de a caballo y desde ella se camina a la de San Julián una legua; y de esta a la de las Colomeras, un cuarto donde se cuela en el mar el cabo que llaman de las Colomeras los marineros | » |
Tota aquesta zona vivia moments d'inseguretat, com a conseqüència dels continus atacs corsaris. Precisament, l'anomenada Olla de Benicàssim, lloc protegit per al calat d'embarcacions, constituïa un dels llocs preferits per al desembarcament de corsaris i barbarescos. Per això, a mitjan segle xvi es construí la torre de Sant Vicent, per decisió presa en les Corts de Montsó. Cavanilles diu
| « | El mar fa aquí un arc que es recolza al nord de la punta, on hi ha la torre Colomer i al migdia a la d'Almassora i abriguen les embarcacions petites. Les galiotes i xabeques dels moros s'han valgut d'ella per ocultar i fer les seues pirateries. | » |

## Descripció

La torre, que té situat al seu costat una antiga Caserna de la Guàrdia Civil, constitueix un fort bastió, la part inferior està atalussada a manera de contrafort. És de planta quadrada, construït de maçoneria aconcertada i angulars de carreu. Té un matacà amb espitlleres i en els cantons de la part posterior que dona al mar, dues torretes circulars a l'altura de la terrassa.
S'accedeix a l'interior per una sola porta que es troba a un metre vuitanta del nivell del sòl. La planta està dividida per dues parets en forma de creu amb accés a les quatre sales, per mitjà de quatre petites portes. En una de les sales hi ha una llar de foc i una estreta escala que dona accés a la terrassa de la torre. Aquesta terrassa està suportada en una gran volta situada a cinc metres del pis del saló.

## Referències

Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.

## Enllaços externs

* La torre a Turisme de Benicàssim Arxivat 2011-09-28 a Wayback Machine.
* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
# Oreochromis esculentus

Oreochromis esculentus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 50 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Victòria, riu Malawa (Uganda) i el llac Gangu.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 «Oreochromis esculentus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E., 1983. Tilapiine fishes of the genera Sarotherodon, Oreochromis and Danakilia. British Mus. Nat. Hist., Londres (Regne Unit).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Billy Shearsby

Billy Shearsby (14 de setembre de 1972) va ser un ciclista australià. Va combinar la carretera amb la pista. El 1994 es va proclamar Campió del món de persecució per equips.

## Palmarès en ruta

* 1992
** 1r al Grafton to Inverell Classic

## Palmarès en pista

* 1993
** Campió del món de Persecució per equips (amb Stuart O'Grady, Brett Aitken i Timothy O'Shannessey)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Schubertíada de Vilabertran

La Schubertíada de Vilabertran és un festival de Lied i música de cambra, a l'estil de les Schubertíades que es fan en altres països, que se celebra cada estiu a la població de Vilabertran, amb un escenari principal a la seva església de Santa Maria. L'any 2022 va celebrar la seva trentena edició.
Ja en la seva primera edició, l'agost de 1993, la Schubertíada de Vilabertran va compaginar artistes de renom, com Wolfram Rieger amb altres de més desconeguts, però que han acabat sent referents en el món del Lied, com Matthias Görner, que va debutar en el festival en la seva segona edició del 1994. El festival està organitzat per l'Associació Franz Schubert de Barcelona des del 1997.
La Schubertíada de Vilabertran ha anat exportant el format a altres ciutats, com Barcelona, Valdegovía i Castelló d'Empúries fins a convertir-se en un referent internacional.

## Referències

* ↑ «La Shubertíada arrenca amb una introspecció dels mons personals de la mà de Marlis Petersen», 11-08-2022. [Consulta: 24 novembre 2022].
* ↑ «Hemeroteca - La Vanguardia - Home». [Consulta: 24 novembre 2022].
* ↑ «Hemeroteca - La Vanguardia - Home». [Consulta: 24 novembre 2022].
* ↑ CCMA. «Acord de col·laboració entre la CCMA i l'Associació Franz Schubert per a la difusió dels actes de la Schubertíada i l'enregistrament de concerts», 20-04-2021. [Consulta: 24 novembre 2022].
* ↑ «Regresa la Schubertiada al valle de Valdegovía» (en castellà), 03-06-2022. [Consulta: 24 novembre 2022].
* ↑ País, El. «La Shubertíada sonará en las iglesias románicas de Valdegovía» (en castellà), 06-07-2021. [Consulta: 24 novembre 2022].
* ↑ «Schubertiada cierra con 4.600 espectadores y récord de conciertos y artistas» (en castellà), 29-08-2022. Arxivat de l'original el 2022-11-24. [Consulta: 24 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Shalatiwara

Shalatiwara o Salatiwara era un regne que existia cap al 1800 aC.
El rei hitita de Kussara, Anitta, va iniciar una política d'expansió territorial, i després de conquerir Zalpa i Hattusa, va passar el riu Halis i va atacar la ciutat de Shalatiwara, on hi havia un karum, un establiment comercial dels assiris, de localització discutida. El rei de Shalatiwara li va fer front, i Anitta el va atraure cap a la seva capital, Nesa, que havia fortificat i on havia reconstruït els temples per a aconseguir el favor dels déus. El rei de Shalatiwara va acampar vora el riu, però després, al veure la força de l'enemic, va enviar el seu exèrcit a Shalatiwara, la va incendiar, i es va emportar els objectes de valor, i així Anitta es va quedar sense botí.
Al segle xvii aC va conquerir Kanish, i uns anys després Kushara la va sotmetre finalment a vassallatge. Amb el nom de Sattiwara apareix revoltada juntament amb altres ciutats, contra el rei hitita Ammunas a mitjan segle xvi aC.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Imperio Antiguo. Tres Cantos: Akal, 2000, p. 79, 156. ISBN 8446011239.

## Bibliografia

* Cassin, Elena; Bottéro, Joean; Vercoeur, Joan. Los Imperios del Antiguo Oriente del Paleolítico a la mitad del segundo milenio (en castellà), 1970, p. . ISBN 84-323-0118-3.
# Funció periòdica

En l'àmbit de les matemàtiques, una funció és periòdica si els valors de la variable dependent es repeteixen per cada determinat període:
    $f\left(x\right)=f\left(x+P\right);\quad P\neq 0.$
On:
* P és el període.
* x és la variable independent.
* f(x) és el valor d'una funció en x.
* f(x+P) és el valor de la mateixa funció desplaçada a la dreta un valor P.
Un exemple clar són les funcions sinusoidals que són periòdiques amb període 2π:
    $\sin(x+2\pi )=\sin(x)\,$
Les funcions periòdiques representen ones i oscil·lacions.

## Exemples

En la vida diària hi ha molts casos de funcions periòdiques quan la variable és el temps; situacions com el moviment de les manetes d'un rellotge o les fases de la lluna mostren un comportament periòdic. Un moviment periòdic és aquell en què les posicions del sistema es poden expressar sobre la base de funcions periòdiques, totes amb el mateix període.
Per a una funció aplicada al conjunt dels nombres reals o al dels enters, significa que la totalitat del seu gràfic pot ser representat a partir de còpies d'una determinada porció d'aquest, repetit a intervals regulars.
De manera més explícita, es diu que una funció f és periòdica amb període P major que zero si compleix que
    $f\left(x+P\right)=f\left(x\right)$
per tots els valors de x al domini de f. De manera anàloga, una funció no periòdica és aquella que no posseeix aquest període P.
Un exemple senzill és la funció f que retorna la part fraccional del seu argument:
    $f\left(0,5\right)=f\left(1,5\right)=f\left(2,5\right)=0,5$
Si una funció f és periòdica amb període P, llavors per a tot x en el domini de f i per a tot n enter:
    $f\left(x+Pn\right)=f\left(x\right)$
En l'exemple anterior, el valor de P és 1, ja que:
    $f\left(x\right)=f\left(x+1\right)=f\left(x+2\right)={\mbox{etc.}}$
Això no implica que el període d'una funció hagi de rebre el menor valor possible que satisfaci l'expressió anterior, sinó que podria prendre qualsevol altre.
Les funcions trigonomètriques, com ara la funció sinus o cosinus, són casos típics de funcions periòdiques, en què el seu període és de 2π. En el cas de la tangent, el seu període és la meitat, això és: π.

## Referències

* ↑ Watson Fulks. Cálculo avanzado. Limusa, impreso en México- 1973
* ↑ Summerson, Samantha R. «Periodicity, Real Fourier Series, and Fourier Transforms» (PDF) (en anglès), 05-10-2009. Arxivat de l'original el 25 d’agost 2019. [Consulta: 3 febrer 2021].

## Bibliografia

* Ekeland, Ivar. «One». A: Convexity methods in Hamiltonian mechanics. 19. Berlín: Springer-Verlag, 1990, p. x+247. ISBN 3-540-50613-6.

## Vegeu també

* Harmònic

## Enllaços externs

* Lectures on Physics Periodic Waves (inglés).
* Ondas en telecomunicaciones
* Periodic Waves (inglés).
* Formas de onda (español).
# Wayne Shorter

Wayne Shorter (Newark, 25 d'agost de 1933 - Los Angeles, 2 de març de 2023) fou un saxofonista i compositor de jazz dels Estats Units.
Shorter va començar a tenir un gran protagonisme a finals dels anys 50 com a membre, i després compositor, d'Art Blakey & The Jazz Messengers. Als anys 60 va passar a formar part del Second Great Quintet de Miles Davis, i després va co-fundar el grup de fusió de jazz Weather Report. Ha gravat més de 20 albums com a líder de grup. Wayne també va tindre la sort de compartir escenari amb joves promeses com baixista Jaco Pastorius, en l'època de Weather Report, o a la bateria Terri Lyne Carrington a partir de l'any 1985.
Moltes de les composicions de Shorter s'han convertit en estàndards de jazz, i la seva producció ha obtingut reconeixement mundial. Shorter ha guanyat 11 Grammys. També ha rebut aclamacions pel seu domini del saxo soprano (després de canviar el seu enfocament pel saxo tenor a finals dels anys 60), iniciant un llarg regnat el 1970 com a guanyador de Down Beat en aquest instrument, guanyant l'enquesta de la crítica durant 10 anys consecutius i la dels lectors durant 18. El New York Times va descriure Shorter el 2008 com "probablement el més gran compositor de grups reduïts del jazz". El 2017, va ser guardonat amb el Polar Music Prize.

## Referències

* ↑ «Wayne Shorter, Intrepid Saxophonist and Composer, Dies at 89». New York Times, 02-03-2023 [Consulta: 2 març 2023].
* ↑ Cervantes, Xavier. «Mor el saxofonista Wayne Shorter, una llegenda del jazz», 02-03-2023. [Consulta: 13 març 2023].
* ↑ «JAZZ. Wayne Shorter.». [Consulta: 19 gener 2020].
* ↑ «Wayne Shorter. BIOGRAPHY». [Consulta: 19 gener 2020].
* ↑ «Bio/Photos» (en anglès). [Consulta: 15 maig 2024].
* ↑ «Wayne Shorter». [Consulta: 19 gener 2020].
* ↑ «https://www.nytimes.com/2008/12/04/arts/music/04shor.html?ref=benratliff». [Consulta: 19 gener 2020].
* ↑ «Sting and Wayne Shorter Win Polar Music Prize». [Consulta: 19 gener 2020].
# Torre de Santa Ana (Las Palmas de Gran Canaria)

El Cubelo o Torre de Santa Ana era una torrassa que estava situada a la costa est de la ciutat de Las Palmas de Gran Canaria, a l'illa de Gran Canària (Canàries, Espanya). Va ser construïda el 1554 per necessitats militars al lloc que es coneixia llavors com el Charco de los Abades. A causa dels atacs es va reconstruir dues vegades en les dues dècades següents. Es va concebre com el remat de la Muralla de Las Palmas pel nord de la ciutat. Actualment no queden restes de la torrassa.

## Altres fortificacions de la ciutat

* Castell de Mata
* Torrassa de San Pedro Mártir

## Referències

* Canarias7
# Osamu Hayaishi

Osamu Hayaishi (japonès: 早石修) (Stockton, 8 de gener de 1920 - Kyoto, 17 de desembre de 2015) va ser un bioquímic, fisiòleg i metge militar japonès. Va descobrir les oxigenases a l'Institut Nacional d'Artritis i Malalties Metabòliques de la National Institutes of Health el 1955.
Per les seves «contribucions destacades i pioneres a les ciències biomèdiques i l'enzimologia», la Fundació Wolf va concedir a Hayaishi el 1986 Premi Wolf en Medicina «pel seu descobriment dels enzims oxigenases i la dilucidació de la seva estructura i importància biològica».
Hayaishi va ser president de la Unió Internacional de Bioquímica i Biologia Molecular de 1973 a 1976.

## Biografia

Hayaishi va néixer a Stockton, Califòrnia, Estats Units, el 1920. Va completar la llicenciatura de medicina el 1942 a la Universitat d'Osaka. Després de servir com a oficial mèdic a la Marina japonesa durant 3 anys, es va incorporar a l'Institut de Malalties Microbianes de la Universitat d'Osaka i va rebre el seu doctorat el 1949.
Després de treballar amb Arthur Kornberg a l'Institut Nacional d'Artritis i Malalties Metabòliques, els Instituts Nacionals de Salut i la Universitat Washington a Saint Louis, Hayaishi va exercir com a líder de grup de recerca o professor a diverses institucions de recerca als EUA i el Japó, inclosa la Universitat de Kyoto, i va dirigir aproximadament 600 estudiants de postgrau a la seva vida, inclosos Yasutomi Nishizuka, Tasuku Honjo, Premi Nobel de Fisiologia o Medicina el 2018 i Shigetada Nakanishi. Més de 100 alumnes seus es van convertir en professors a diverses universitats del Japó.

## Recerca

Hayaishi, juntament amb els membres del seu grup, és reconegut per les seves grans contribucions a les ciències biomèdiques i l'enzimologia, especialment pel descobriment del grup d'enzims Oxygenases. Aquests enzims estan àmpliament distribuïts a la natura i representen un grup únic d'enzims respiratoris que catalitzen la incorporació directa d'oxigen molecular a diversos substrats.
També és conegut pel seu descobriment de l'acció induïdora del son de la prostaglandina D₂.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en japonès). Asahi. [Consulta: 19 desembre 2015].
* ↑ Hayaishi, O; Katagiri, M; Rothberg, S «Mechanism of the Pyrocatechase Reaction». Journal of the American Chemical Society, 77, 20, 1955, pàg. 5450–1. DOI: 10.1021/ja01625a095.
* ↑ «The 1986 Wolf Foundation Prize in Medicine». Wolf Foundation. [Consulta: 12 maig 2014].
* ↑ The Wolf Prize in Medicine Arxivat February 26, 2009, a Wayback Machine.
* ↑ Hayaishi, O «Memoirs of a biochemist». IUBMB Life, 58, 5–6, 2006, pàg. 242–5. DOI: 10.1080/15216540600702271. ISSN: 1521-6543. PMID: 16754304.
* ↑ "運・鈍・根　酸素添加酵素と睡眠" Biography of Osamu Hayaishi(japonès)
* ↑ Urade, Y «Twenty-fifth anniversary of the discovery of somnogenic activity of prostaglandin D2: sleep research directed by Osamu Hayaishi». IUBMB Life, 58, 5–6, 2006, pàg. 254–6. DOI: 10.1080/15216540600756038. PMID: 16754308.
# Billy Steel

William "Billy" Steel (1 de maig de 1923 - 13 de maig de 1982) fou un futbolista escocès de la dècada de 1940.
Fou internacional amb la selecció d'Escòcia. Pel que fa a clubs, defensà els colors de St Mirren, Morton, Derby County FC i Dundee FC.
El 2006 fou inclòs a l'Scottish Football Hall of Fame.

## Referències

* ↑ Perfil a scottishfa
* ↑ Perfil a neilbrown.newcastlefans.com
* ↑ 2006 Hall of Fame inductees at scottishfootballmuseum.org Arxivat 24 September 2010$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Simon Foucher

Simón Foucher (Dijon, 1 de març de 1644 - París, 27 d'abril de 1696), sacerdot, canonge de Dijon, i filòsof francès. Fou un fill de comerciant que des de molt jove va ser destinat a la carrera eclesiàstica. Va ser canonge a Dijon, però va demetre per anar estudiar a La Sorbona a París.
Foucher era vinculat amb els savis i els filòsofs més destacats del seu temps: Gilles Ménage, Adrien Baillet, Jacques Rohault et Leibniz. Volia trobar criteris per a determinar la veritat més racionals que un acte de fe, com ho va escriure a Leibniz: «ens cal una filosofia molt especial, com que no en tenim cap sense errors. M'agradaria tant en tenir una de la seva mà.» Va ser un dels primers filósofs per criticar Malebranche i el dualisme de René Descartes. Va intentar restaurar l'antiga filosofia dels acadèmics. Volia reconciliar les contradiccions entre la seva fe cristiana i l'escepticisme científic:
| « | Mai no podrem satisfer al mateix temps la raó i la fe, perquè la raó ens obliga obrir el ulls i la fe ens mana tancar-les. | » |

## Obres

* Dissertation sur la recherche de la vérité ou sur la philosophie académique, (Dissertació sobre la cerca de la veritat o sobre la filosofia acadèmica) 1673
* Critique de la `Recherche de la vérité´ (Crítica de la `Cerca de la veritat´de Nicolas Malebranche), 1675
* Quelques traités de physique (Uns tractats de física)
* Traité des hygromètres ou machines pour mesurer la sécheresse et l'humidité de l'air (Tractat sobre els higròmetres o les màquines per a mesurar la humitat i sequedat de l'aire) 1686

## Bibliografia

* Watson, Richard A; Grene, Marjorie. Malebranche's First and Last Critics: Simon Foucher and Dortous De Mairan (en anglès). Southern Illinois University Press, 1995, p. 114 pàgines. ISBN 9780809319725.
* Watson, Richard A. «Leibniz and Foucher». A: The Breakdown of Cartesian Metaphysics (en anglès). Cambridge (Massachusetts): Hackett Publishing Cy, 1998, p. 131-148. ISBN 9780872204065.

## Referències

* ↑ «Foucher, Simon (1644-1696)» (en anglès). Philosophical Dictionary [Consulta: 6 agost 2014].
* 1 2 Vegeu-ne un exemple en la carta de Foucher a Leibniz escrit a finals del 1685: Foucher, Simon «Simon Foucher to Leibniz» (en anglès, traduït del francès). Sämtliche schriften und briefe. Deutsche Akademie der Wissenschaften, Vol 1, sèrie II, pàg. 878-879 [Consulta: 22 juliol 2014]. «Despite all that, Sir, we would need a very special philosophy, since we still do not have one which is not faulty. I would quite like to have one from your hand, as well as from our friend Mr Lantin.»
* ↑ «Simon Foucher» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 2003.
* ↑ Foucher, Simon. «Lettre». A: Critique de la recherche de la vérité (en francès), 1675, p. 6. «Nous ne saurions satisfaire en même temps à la raison et à la foi, parce que la raison nous oblige d'ouvrir les yeux et la foi nous commande de les fermer»