OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zapatalita

La zapatalita és un mineral de la classe dels minerals fosfats, i dins d'aquesta pertany a l'anomenat “grup de la zapatalita”. Va ser descoberta l'any 1971 a Cerro Morita prop d'Agua Prieta, a l'estat de Sonora (Mèxic), sent nomenada així en honor d'Emiliano Zapata, heroi mexicà.
Un sinònim és la seva clau: IMA1971-023.

## Característiques químiques

És un fosfat hidroxilat i hidratat de coure i alumini.

## Formació i jaciments

Es troba com a mineral secundari format en crostes a l'interior de cavitats, a la zona d'oxidació de jaciments minerals metàl·lics d'alteració hidrotermal de roques calcàries bretxificades i silicificades. Pel que sembla reemplaça a la libethenita i la pseudomalaquita, perquè se sol trobar associat a ambdues. També s'ha vist associat a crisocola. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina de la turquesa (Cornudella de Montsant, Priorat).

## Referències

* ↑ «Zapatalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Williams, S.A. «Zapatalite, a new mineral from Sonora, Mexico» (en anglès). Mineralogical Magazine, 38, 1972, pàg. 541-544.
* ↑ «Zapatalite from Turquoise mine (Mina de la Turquesa; Mas de les Moreres), Cornudella de Montsant, Priorat, Tarragona, Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 7 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Zapatalita, mindat.org.
* Zapatalita, webmineral.com.
* Manual de zapatalita, Mineral Data Publishing.
# Kulikovo

Kulikovo (en rus: Куликово) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2018 tenia 1.409 habitants. Pertany al districte rural d'Úsman.

## Referències

* ↑ «Комсомольская правда». «В Липецкой области в селе сгорело 103 дома». Николай Боков, 30 июля 2010. Проверено 01-08-2010
# Tarrafal de Monte Trigo

Tarrafal de Monte Trigo (crioll capverdià Tarrafal d Mont Trig) és una vila al nord-oest de l'illa de Santo Antão a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada a la costa, a 27 kilòmetres al sud-oest de Porto Novo.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd

## Enllaços externs

* Fotos de Tarrafal de Monte Trigo a ecaboverde.com
# Barranc de Lloriguer

El barranc de Lloriguer és un barranc del terme municipal de Castell de Mur, a l'antic terme de Mur, en terres de l'antic poble de Puigmaçana, al Pallars Jussà.
Es forma a la part central de la Serra de Cinto, des d'on davalla cap al sud. En arribar a l'extrem nord-oriental dels Plans de Puigmaçana gira cap al sud-est. Rep per l'exquerra el Clot de Nartal i ressegueix els Plans de Puigmaçana pel costat de llevant. Troba una pedrera abandonada, a llevant, moment en què torna a girar cap al sud. Passa pel costat de ponent del Tros de Calçó i tot seguit gira cap a llevant, quasi en angle recte. Deixa a la dreta -migdia- la partida de Lloriguer, i just a ponent de la partida de lo Corral, del terme de Tremp, s'aboca en el barranc de l'Espona.
# Cristià August de Sulzbach

Cristià August de Sulzbach (en alemany Christian August von Sulzbach) va néixer a Sulzbach (Alemanya) el 26 de juliol de 1622 i va morir a la mateixa ciutat el 23 d'abril de 1708. Era un príncep de la casa de Wittelsbach i primer duc del Palatinat de Sulzbach, fill del comte palatí August (1582-1632) i d'Hedwig de Schleswig-Holstein-Gottorp (1603-1657).
El 1632 va succeir el seu pare, i com a governant va ser molt tolerant. Va concedir als seus ciutadans el dret a escollir la seva religió, introduint el Simultaneum, en què les esglésies tenien serveis tant catòlics com protestants. El 1666 va permetre als jueus instal·lar-se al ducat de Sulzbach. Sota el seu mandat, Sulzbach es va convertir en un centre cultural i en un lloc important en la indústria de la impressió.

## Matrimoni i fills

El 3 d'abril de 1649 es va casar a Estocolm amb Amàlia de Nassau-Siegen (1615-1669), filla de Joan VII i de Margarida de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Plon (1583-1658). D'aquesta unió en nasqueren:
* Maria Hedwig (1650-1681), casada primer amb Segimon Francesc d'Àustria-Tirol (1630-1665), i després amb Juli Francesc de Saxònia-Lauenburg (1641-1689).
* Amàlia Sofia (1651-1721)
* Joan August (1654-1658)
* Cristià Alexandre (1656-1657)
* Teodor Eustaqui (1659-1732), casat amb la princesa Maria Elionor de Hessen-Rotenburg (1675-1720).

## Enllaços externs

* 350 Jahre Wittelsbacher Fürstentum Pfalz-Sulzbach Arxivat 2007-10-08 a Wayback Machine.
# Waynesboro (Mississipi)

* Aquest article tracta sobre la població de Mississipi. Vegeu-ne altres significats a «Waynesboro».
Waynesboro és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 5.197 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Waynesboro tenia 5.197 habitants, 1.982 habitatges, i 1.335 famílies. La densitat de població era de 301,7 habitants per km².
Dels 1.982 habitatges en un 36,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 36,5% hi vivien parelles casades, en un 26,8% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 29,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,5% tenia menys de 18 anys, un 10,9% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 73,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.357 $ i la renda mediana per família de 27.754 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.602 $ mentre que les dones 16.887 $. La renda per capita de la població era de 12.946 $. Entorn del 31,1% de les famílies i el 32,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Waynesboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Waynesboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Zarinsk

Zarinsk - Заринск (rus) - és una ciutat del krai de l'Altai, a Rússia.

## Geografia

Zarinsk es troba a la vora del riu Txumix, a 89 km al nord-est de Barnaül, a 142 km a l'oest de Novokuznetsk i a 2.993 km a l'est de Moscou.

## Història

La primera menció d'un establiment de la vila actual es remunta al 1748. El 1952 s'hi construí l'estació de tren i la vila rebé l'estatus de ciutat el 1979.

## Referències

* ↑ Distàncies a vol d'ocell o distàncies ortodròmiques.
# La Herrera

* Per a altres significats, vegeu «Herrera (desambiguació)».
La Herrera és un municipi de la província d'Albacete, que es troba a 30 km de la capital de la província. El 2006 tenia 351 habitants. Comprèn la pedania de Casa Hita-El Cuartico.
# Teoxena de Siracusa

Teoxena (en llatí Theoxena, en grec antic Θεόξενα) fou la darrera esposa d'Agàtocles de Siracusa amb qui va tenir un fill i una filla.
Justí diu que era una princesa egípcia però si realment aquest era el cas, la seva vinculació a la casa dels Ptolemeus és desconeguda tot i que s'especula que podria ser filla de Berenice I del seu primer matrimoni. Justí, que no parla de la vida de Teoxena a Siracusa, també diu que Agàtocles, quan va veure pròxima la seva mort cap a l'any 288 aC, preocupat per la crisi política que es podia produir, la va enviar a Egipte amb els seus dos fills.

## Referències

* ↑ Theoxena a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1094
# Barranc de Juriana

El Barranc de Juriana és un curs d'aigua afluent de la Noguera Ribagorçana per l'esquerra. Pertany a la conca d'aquest riu. Discorre únicament pel terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, del Pallars Jussà.
Es forma a 820 metres d'altitud a les Feixoles, a prop i a l'oest-nord-oest del poble d'Alsamora, des d'on davalla cap a ponent, lleugerament decantant-se cap al nord.
S'aboca en la Noguera Ribagorçana davant i al sud del Castell de Girbeta.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Campionat de Zúric 2000

L'edició del 2000 fou la 85a del Campionat de Zuric de ciclisme. La cursa es disputà el 20 d'agost de 2000, amb final a Zúric, i amb un recorregut de 248,4 quilòmetres. El vencedor final fou el suís Laurent Dufaux, que s'imposà per davant de Jan Ullrich i Francesco Casagrande.
Va ser la vuitena cursa de la Copa del Món de ciclisme de 2000.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Laurent Dufaux | Saeco-Valli & Valli | 6h 07' 21" |
| 2 | Jan Ullrich | Team Deutsche Telekom-ARD | m. t. |
| 3 | Francesco Casagrande | Vini Caldirola-Sidermec | m. t. |
| 4 | Davide Rebellin | Liquigas-Pata | a 1'03" |
| DSQ | Lance Armstrong | US Postal | m. t. |
| 6 | Óscar Freire | Mapei-Quick Step | a 1'19" |
| 7 | Oscar Camenzind | Lampre-Daikin | m. t. |
| 8 | Andrei Kivilev | AG2R Prévoyance | a 4'28" |
| 9 | Daniele De Paoli | Mercatone Uno-Albacom | a 4'51" |
| 10 | Romāns Vainšteins | Vini Caldirola-Sidermec | a 4'58" |

## Referències

* ↑ «Dufaux sorprende a los favoritos en Zurich». , 21-08-2000 [Consulta: 23 agost 2015].
* ↑ A l'octubre del 2012, Lance Armstrong va ser suspés de per vida i els resultats obtinguts després de l'1 d'agost de 1998 van ser anul·lats.

## Enllaços externs

* Resultats a les-sports.info
# Dillingham

Dillingham és una població dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 2.466 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dillingham tenia 2.466 habitants, 884 habitatges, i 599 famílies La densitat de població era de 28,3 habitants/km².
Dels 884 habitatges en un 41,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,4% hi vivien parelles casades, en un 15,3% dones solteres, i en un 32,2% no eren unitats familiars. En el 27,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,37.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,6% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 23,2% de 45 a 60 i un 5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones hi havia 106,7 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.458 $ i la renda mediana per família de 57.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 47.266 $ mentre que les dones 34.934 $. La renda per capita de la població era de 21.537 $. Aproximadament el 10,1% de les famílies i l'11,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dillingham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 15 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dillingham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 15 juliol 2010].
# Xesús González Gómez

Xesús González Gómez (A Rúa, Ourense, 1950) és un escriptor i traductor gallec. Resideix a Barcelona des de 1966.
Ha traduït, entre d'altres, obres de Llorenç Villalonga, Salvador Espriu, Alexandre Ballester, Josep Pere Peyró, el Comte de Lautréamont, Roger Caillois, Louis Aragon, Michael Löwy, Guillaume Apollinaire, André Breton i Antonio Gramsci. Ha publicat, entre d'altres, els llibres següents: Álvaro Cunqueiro, traductor (1990), Manifiesto das vanguardas europeas (1995), Teatro e surrealismo (1999, publicat en espanyol l'any 2004), O teatro de Charles Baudelaire. Proxectos (2000), A novela policial: unha historia política (2002), Ecos da batalla cotiá (Declaracións políticas surrealistas) (2004), Manifesta Galiza. Manifestos na literatura galega do século xx (2006) i A vangarda da presenza e outros escritos colectivos situacionistas (2007).
Així mateix, ha preparat les edicions dels volums Antoloxía da poesía surrealista de expresión francesa (1981), Flor de diversos. Escolma de poetas traducidos (1991), Papeles que fueron vidas. Crónicas literarias (1994), ambdós d'Álvaro Cunqueiro, i Crónica persoal. Poesia completa 1973-2002 (2006), de Xoán-Manuel Casado.
Ha cultivat la crítica literària en Grial, A Nosa Terra, Expresso, etc., i també és autor de les novel·les Ucronía. Os anos agochados de Manuel Antonio (1988), amb el pseudònim Carlos Posada, i A lingua secreta (2002).

## Enllaços externs

* Petita autobiografia (gallec)
* Fitxa de l'autor a AELG
# La Réserve des Suisses Morts

La Réserve des Suisses Morts és una instal·lació de Christian Boltanski pertanyent a la sèrie Suisses Morts, i que forma part de la col·lecció del Institut Valencià d'Art Modern. Es tracta d'una de les obres més representatives de l'autor, i ha estat present en diferents exposicions a tot el món, amb versions en el TATE i el Pompidou. Es compon de 2.580 caixes de metall amb fotografies, que representen el rostre de ciutadans suïssos anònims.
La instal·lació s'enquadra en altres obres de l'artista que tracten el trauma i la vida humana, presentant la fotografia d'un ciutadà suís mort en cadascuna de les caixes la formen. Creada entre 1991 i 1993, la instal·lació està formada per 2.580 caixes diferents, amb fotografies de ciutadans anònims extretes de la secció de necrològiques d'un periòdic local. Amb l'obra, l'autor fa referència a la neutralitat suïssa i llança la pregunta retòrica: De què moren els suïssos?. L'elecció s'ha del fet que Suïssa és un país conegut per no involucrar-se en conflictes internacionals i per la seva estabilitat política, fet que no impedeix que els seus ciutadans moren.

## Referències

* ↑ Guasch, Ana María. Arte y archivo, 1920-2010 : genealogías, tipologías y discontinuidades, 2011, p. 59. ISBN 978-84-460-3814-6. OCLC 883632057.
* 1 2 3 4 Institut Valencià d'Art Modern; Á. de los Ángeles. 50 obras maestras de la Colección del IVAM : 1950-2000. Valencia: Institut Valencià d'Art Modern, 2019, p. 20. ISBN 978-84-482-6416-1. OCLC 1241664690.
* ↑ Louineaux, Ogier. «Christian Boltanski : Cinq œuvres phares» (en francès). FR24 News France, 15-07-2021. [Consulta: 16 agost 2021].
* ↑ «Christian Boltanski, galardonado con el Premio Internacional Julio González» (en castellà). La Vanguardia, 12-12-2014. [Consulta: 16 agost 2021].
* ↑ «Nécrologie de Christian Boltanski | De l’art» (en anglès americà). News Divertissement FR - 24, 16-07-2021. Arxivat de l'original el 2021-08-16. [Consulta: 16 agost 2021].
* ↑ «Boltanski, el creador de la muerte» (en castellà). Cambio16, 18-10-2016. [Consulta: 16 agost 2021].
* ↑ «Los espacios teatrales de Christian Boltanski» (en castellà). hoyesarte.com, 24-08-2016. [Consulta: 16 agost 2021].
* ↑ «Christian Boltanski: memoria, ausencia, presencia -» (en castellà). PAC, 13-07-2016. [Consulta: 16 agost 2021].
* ↑ «France: l'artiste contemporain Christian Boltanski est mort» (en francès). RFI, 14-07-2021. [Consulta: 16 agost 2021].
* ↑ «El viaje místico de Boltanski a través de la muerte y la memoria» (en castellà). abc, 04-07-2016. [Consulta: 16 agost 2021].
* ↑ Wechsler, Diana B. «Diálogo con Christian Boltanski» (en castellà). Estudios Curatoriales, 1, 12-10-2012 [Consulta: 16 agost 2021].
# Barranc de Santa Cecília (Torallola)

El Barranc de Santa Cecília és un barranc de l'antic terme de Toralla i Serradell, actualment inclòs en el terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Aflueix directament en la Noguera Pallaresa, a l'embassament de Sant Antoni, a prop de Sant Joan de Vinyafrescal, dins del terme municipal de la Pobla de Segur.
Aquest barranc es forma a l'indret conegut com la Font Sobirana, al sud del Serrat de Gavarnes, 750 metres al nord-oest de Torallola. Al cap de poc passa per les Comes, a ponent del poble de Torallola, i poc després per la partida de Sant Roc. En aquest lloc entra en una vall encaixada pel Serrat de Castellets, al nord, i els plans de la Comadolera, al sud. Passa a prop de l'ermita que li dona nom, Santa Cecília de Torallola, i es va encaixant progressivament cada vegada més fins que arriba a prop i al sud de Sant Joan de Vinyafrescal.
Un cop superat el poble, entra en la plana de la Noguera Pallaresa on canvia sobtadament de direcció: fins ara el seu curs havia estat de nord-oest a sud-est, i de cop fa un angle recte en entrar a la plana i torç cap al nord-est. Passa al cap de poc ran i al nord de Casa Guitarra, on travessa la carretera C-13 i la via del tren, i s'aboca de seguida en les aigües de la Noguera Pallaresa, en el pantà de Sant Antoni.
Tot al llarg del seu curs no rep cap afluent significatiu.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Campionat de Zúric 1999

L'edició del 1999 fou la 84a del Campionat de Zuric. La cursa es disputà el 22 d'agost de 1999, amb final a Zúric, i amb un recorregut de 245,3 quilòmetres. El vencedor final fou el polonès Grzegorz Gwiazdowski, que s'imposà per davant de Sergio Barbero i Andrei Txmil.
Va ser la vuitena cursa de la Copa del Món de ciclisme de 1999.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Grzegorz Gwiazdowski | Cofidis | 6 h 19 min 48 s |
| 2 | Sergio Barbero | Mercatone Uno-Bianchi | + 28" |
| 3 | Andrei Txmil | Lotto-Mobistar | + 34" |
| 4 | Paolo Bettini | Mapei-Quick Step | m. t. |
| 5 | Andrei Kivilev | Festina-Lotus | m. t. |
| 6 | Michael Boogerd | Rabobank | m. t. |
| 7 | Davide Rebellin | Polti | m. t. |
| 8 | Laurent Brochard | Festina-Lotus | m. t. |
| 9 | Mikel Zarrabeitia | Once-Deutsche Bank | m. t. |
| 10 | Jörg Jaksche | Deutsche Telekom | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats a les-sports.info
# Dillingen

«Dillingen» té aquests significats:
* Districte de Dillingen an der Donau, districte rural a la zona de Suàbia (Baviera, Alemanya)
* Dillingen an der Donau, capital del districte
* Dillingen (Saarland), ciutat alemanya del districte de Saarlouis
* Dillingen (Luxemburg), ciutat luxemburguesa del districte de Grevenmacher
* Dillingen-Kyburg
# Wim Jansen

Wilhelmus Antonius Marinus Jansen (Rotterdam, 28 d'octubre de 1946 – Hendrik-Ido-Ambacht, 25 de gener de 2022) va ser un futbolista i entrenador neerlandès. Jansen va ser 65 vegades internacional amb la selecció de futbol dels Països Baixos i va jugar en els equips holandesos que van arribar a les finals de la Copa del Món de 1974 i 1978.
Wim Jansen amb la selecció neerlandesa - Caixes de navegació :
Selecció de futbol dels Països Baixos – Copa del Món de Futbol de 1974
1 Geels •
2 Haan •
3 van Hanegem •
4 van Ierssel •
5 Israël •
6 Jansen •
7 de Jong •
8 Jongbloed •
9 Keizer •
10 R. van de Kerkhof •
11 W. van de Kerkhof •
12 Krol •
13 Neeskens •
14 Cruijff (c) •
15 Rensenbrink •
16 Rep •
17 Rijsbergen •
18 Schrijvers •
19 Strik •
20 Suurbier •
21 Treijtel •
22 Vos •
Entrenador: Michels
Selecció de futbol dels Països Baixos – Copa del Món de futbol 1978
1 Schrijvers •
2 Poortvliet •
3 Schoenaker •
4 Van Kraay •
5 Krol •
6 Jansen •
7 Wildschut •
8 Jongbloed •
9 Haan •
10 R. Van de Kerkhof •
11 W. Van de Kerkhof •
12 Rensenbrink •
13 Neeskens •
14 Boskamp •
15 Hovenkamp •
16 Rep •
17 Rijsbergen •
18 Nanninga •
19 Doesburg •
20 Suurbier •
21 Lubse •
22 Brandts •
Seleccionador: Happel :
# Xesús Fernández González

Xesús Fernández González, nascut a (Chantada, 1870 - Santiago de Compostel·la, 28 de gener de 1928) va ser un escriptor i periodista gallec.

## Trajectòria

Va ser sergent del Batalló de Caçadors de l'Havana. Col·laborà a la Gaceta de Galicia i dirigí Las Riberas de Chantada l'any 1900. Secretari del Cercle Obrer Catòlic de Chantada l'any 1905, fou propagandista del diputat Javier García de Leaniz. Col·laborà a El Norte de Galicia, El Regional, La Región i Letras Regionales i fou redactor i administrador d'El Eco de Santiago. Fou funcionari d'educació del Consell de Redondela i va treballar com a dependent a l'Escola de Veterinària de Santiago de Compostel·la. Quan l'escola va tancar el setembre de 1924, va ser adscrit a l'Escola Normal de Valladolid, encara que el mes següent va ser incorporat a la Secretaria de la Universitat de Santiago de Compostel·la. L'any 1921 guanyà el certamen literari en honor a Armando Palacio Valdés organitzat pel Círculo San Fernando de Cádiz amb la novel·la Lo que Dios quiere. El 1925 va guanyar el premi de novel·la curta d'El Diario Español de Buenos Aires amb l'obra Dios te deje ir con bien. Fou corresponsal de la Reial Acadèmia Gallega.

## Vida personal

Es va casar a Santiago de Compostel·la amb Pastora Vázquez Cobas el 1899 i va ser pare de María de la Paz i Alfonso Fernández Vázquez.

## Obres
### En castellà

* Lucha de sentimientos.
* Prosa de la vida, 1901.
* Pinceladas, 1909.
* Senda de amargura, 1910. Publicada com butlletí al Diari de Galícia el 1918.
* La resignada, 1920.
* Montero-Ríos, 1920.
* Alborada, 1922.

### En gallec

Va escriure una única obra en gallec, la novel·la Como son os do grorioso. Antón Piruleiro, publicada a la col·lecció Lar l'any 1925.

## Referències

* ↑ El Compostelano, 28-1-1928, p. 3.
* ↑ Gaceta de Galicia, 12-1-1900, p. 2.
* ↑ El Norte de Galicia, 19-8-1905, p. 2.
* ↑ El Pueblo Gallego, 8-10-1924, p. 10.
* ↑ El Ideal Gallego, 13-11-1924, p. 3.
* ↑ El Compostelano, 7-11-1925, p. 3.
* ↑ Gaceta de Galicia, 28-3-1899, p. 1.
* ↑ El Compostelano, 3-10-1930, p. 3.
* ↑ El Eco de Galicia, 5-2-1909, p. 1.
* ↑ El Eco de Galicia, 28-8-1910, p. 1.
# La Vall d'Ariet

La Vall d'Ariet és un nucli disseminat, actualment despoblat, del terme municipal d'Artesa de Segre (Noguera). Està situat al nord del terme, al vessant oriental de la serra de Sant Mamet, a la dreta de la riera de Clua de Meià.
Fou municipi independent fins a mitjan segle xix quan s'integrà a Baldomar. i posteriorment, l'any 1926, Baldomar i els seus agregats (Vernet, Clua i la Vall d'Ariet) van ser annexionats al municipi d'Artesa de Segre.
Hi destaca les restes del Castell de la Vall d'Ariet, que pertanyia a la nissaga dels Meià, i l'església romànica de Sant Bartomeu.

## Referències

* ↑ «Artesa de Segre». Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya. ICGC. Arxivat de l'original el 3 de gener 2020. [Consulta: 26 juliol 2020].
* ↑ «La Vall d'Ariet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «255380 Vallderiet». Alteraciones de los municipios en los Censos de Población desde 1842. INE. [Consulta: 26 juliol 2020].
* ↑ «Baldomá». INE. [Consulta: 26 juliol 2020].
* ↑ «La Vall d'Ariet». artesadesegre.cat. [Consulta: 26 juliol 2020].
# Ayyar

Ayyar (àrab: عيار, ʿayyār, pl. عيارون, ʿayyārūn; persa: عیار, ayyâr, pl. عیاران, ayyârân; literalment ‘bandit’, ‘bandoler’, ‘vagabund’) fou el nom donat entre els segles ix i xii a uns combatents a l'Iraq, Pèrsia i Transoxiana reunits en confraries, equivalents als ahdat de Síria i Mesopotàmia, i als rindan d'Anatòlia.
El seu cap era el sar-ayyaran. Tant lluitaven per estendre la fe com feien d'oposició política a les ciutats en períodes de debilitat dels governs; algunes vegades van agafar el poder com a Bagdad del 1135 al 1144.
# Brunettia grossipenna

Brunettia grossipenna és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Indonèsia: Papua Occidental.

## Referències

* ↑ Annandale, 1910. Rec. Indian Mus., 5, 141. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 9 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)