OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sit pàl·lid

El sit pàl·lid o sit de les planes (Spizella pallida) és una espècie d'ocell passeriforme de la família dels passerèl·lids. Nia al Canadà i als Estats Units i hiverna a Mèxic. És casual a Centreamèrica i les Antilles.

## Descripció

Aquesta espècie, igual que les altres espècies del seu gènere, és de color marró llistat a les parts dorsals i color grisenc a les ventrals, amb bec i potes color carn. Es distingeix per tenir el carpó color camussa sense franges. El pili és color cafè, amb ratlles fosques amb una línia grisenca que la divideix longitudinalment per la meitat. Té un pegat auricular i un "bigoti" a la part de la gola, tots dos color cafè fosc vorejats amb la part davantera pàl·lida. Les ales i la cua són de color marró fosc i hi ha dues franges pàl·lides a les ales. Les parts dorsals són marró grisenc, virant a blanc.
És molt semblant al plomatge bàsic del sit cellablanc, però es distingeix per ser més pàl·lid, pel pegat auricular, el bigoti, i sobretot pel carpó.
A l'hivern són semblants tot i que de colors més clars.

## Hàbitat i Distribució

Habita a l'oest de Canadà i al nord i centre dels Estats Units.
A l'hivern migra al sud de la península de Baixa Califòrnia, al sud de Texas i a gran part de Mèxic, des dels estats del nord fins a Oaxaca. Ha estat registrat ocasionalment a Veracruz, Chiapas, la península de Yucatán, Guatemala i les Antilles. Prefereix pastures i camps de cultiu àrids i semiàrids, també deserts amb arbustos i en parcs. S'alimenta de llavors i insectes, buscant aliment a terra o sobre els arbustos. Sol formar grups.

## Nidificació

Els nius d'aquest ocell estan fets d'herbes i folrats amb materials fins o pèl. Es posen de tres a cinc ous que tenen taques de color blau verd i s'incuben durant 11 dies. Sovint són parasitats pel vaquer capbrú el que provoca que el niu pugui ser abandonat quan això succeeix.

## Cant

El cant és una sèrie de tres o quatre brunzits greus: «bzzzz, bzzzz, bzzzz».

## Referències

* ↑ «Sit pàl·lid». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List v13.1» (en anglès americà). [Consulta: 19 març 2023].
* 1 2 Grant, Todd A.; Knapton, Richard W. «Clay-colored Sparrow (Spizella pallida), version 1.0» (en anglès). Birds of the World, 2020. DOI: 10.2173/bow.clcspa.01.
* ↑ «Spizella pallida (Clay-colored Sparrow)» (en anglès). Avibase. [Consulta: 19 març 2023].
* ↑ Brooks, Allan; Hennessey, F. C.. Birds of Canada (en anglès). Ottawa: National Museum of Canada, 1900, p. 358.
# Vàlvula tricúspide

La vàlvula tricúspide o vàlvula auriculoventricular dreta (i menys sovint vàlvula atrioventricular dreta), és una vàlvula cardíaca que està al costat dret del cor, entre l'aurícula dreta i el ventricle dret.
La vàlvula tricúspide normal en general té tres fulles i tres músculs papil·lars. Estan connectats als músculs papil·lars per les cordes tendinoses, que es troben en el ventricle dret. La vàlvula tricúspide també pot tenir dues o quatre fulles.
# Frigil carboner

El frigil carboner (Porphyrospiza carbonaria) és un ocell de la família dels tràupid (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones arbustives i pastures, a les pampes de l'Argentina central.

## Referències

* ↑ «Frigil carboner». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Saint-Lucien (Sena Marítim)

Saint-Lucien és un municipi francès situat al departament del Sena Marítim i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 1.040 habitants.

## Referències

* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Movimento Nacional de Meninos e Meninas de Rua

El Movimento Nacional de Meninos e Meninas de Rua (MNMMR) és una organització no governamental creada el 1985 per un grup d'educadors de Brasil a instàncies de l'UNICEF.
Coordinada per Mario Volpi l'associació té més de 3.000 educadors que treballen en favor de millorar les condicions dels meninos i meninas, els "nens del carrer" de Brasil. Uns 17 milions de nens es troben en situació d'abandonament i uns altres set no tenen cap vincle familiar, per la qual cosa viuen als carrers de les grans ciutats de Brasil.
Aquest moviment treballa en sintonia amb Amnistia Internacional desenvolupant una lluita constant per assegurar els drets d'aquests "nens del carrer" i fer-los sortir d'aquesta vida marginal, reeintegrant-los en un món sense violència i persecució així com amb el desig de buscar una sortida professional per a ells.
El 1994 fou guardonada, al costat de les ONG Mensajeros de la Paz i Save the Children, amb el Premi Príncep d'Astúries de la Concòrdia.

## Enllaços externs

* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries de la Concòrdia 1994 Arxivat 2011-01-22 a Wayback Machine.
# Ormoy-lès-Sexfontaines

Ormoy-lès-Sexfontaines és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2018 tenia 42 habitants. El 2007 hi havia 24 cases: 19 eren l'habitatge principal, una segona residència i quatre estaven desocupats.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.
# Roques de Sant Formatge

Les Roques de Sant Formatge és una muntanya de 174 metres que es troba al municipi de Seròs, a la comarca catalana del Segrià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Vitry-sur-Seine

Vitry-sur-Seine és un municipi francès, situat al departament de la Val-de-Marne i a la regió de l'Illa de França. L'any 2004 tenia 81.500 habitants.
Està dividit entre el cantó de Vitry-sur-Seine-1 i el cantó de Vitry-sur-Seine-2, i forma part del districte de Créteil. I des del 2016, forma part de la divisió Grand-Orly Seine Bièvre de la Metròpoli del Gran París.
# Fàbrica del Gas Pobre

La Fàbrica del Gas Pobre és una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una fàbrica formada per dos cossos amb el mateix sistema constructiu. El primer, el més petit i més visible des de la carretera, és de planta rectangular i format per dos nivells de cinc arcuacions, limitades amb maó, a les façanes més llargues. El segon cos, també de planta rectangular però amb major amplada i portes i arcuacions, també en les parets més curtes. En els dos casos l'aparell està fet en pedra mitjana ben distribuïda a les frontals i reforçada amb elements de maó. Les teulades eren a dues aigües i amb els careners paral·lels als plans de façana més llargs.

## Història

La Fàbrica del Gas Pobre (gas obtingut per la combustió de carbó barrejada amb aigua) es va construir a finals del segle xix per tal d'obtenir el gas suficient per la il·luminació de tallers, habitatges i enllumenat públic. Aquest va ser un dels primers edificis construïts en les instal·lacions de Sant Corneli. Es comunicava a través d'una petita línia ferroviària que enllaçava el nivell Esteve amb el pla inclinat Natalia-I.

## Referències

* 1 2 «Fàbrica del Gas Pobre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].

### Bibliografia

* SERRA, R. Museu de la Mineria del Berguedà. Sant Corneli (Cercs)
# Volodino (raion de Beriózovka)

* Per a altres significats, vegeu «Volodino».
Volodino (en rus: Володино) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que pertany al raion de Beriózovka. El 2010 tenia 69 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-08-31. [Consulta: 10 setembre 2014].
# Monument a Pere Vives Vich

El Monument a Pere Vives Vich és una escultura del municipi d'Igualada (Anoia). És un monument escultòric dedicat a Pere Vives Vich inaugurat el 1958 amb motiu del centenari del seu naixement. El disseny el realitzarà l'igualadí Carles Lladó i Badia. L'escultura és obra de Rafael Sanz. La figura del General feta en bronze ens mostra al personatge de mig cos i vestit amb l'uniforme de gala, col·locat davant un element de més de 6 metres d'alçària, en forma d'ala d'avió, que recorda el vincle entre aquest personatge i l'aeronàutica. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Pere Vives Vich

Pere Vives i Vich (Igualada, 1858-Madrid, 1938). Enginyer militar. Es distingí en obres militars i en la campanya de Melilla (1893). Ascendit a comandant, fou cap de la nova secció de balons aerostàtics de l'exèrcit. Amb la unitat aerostàtica intervingué en la guerra del Marroc, on s'organitzà un servei d'observació des de l'aire. Intervingué en diversos congressos internacionals d'aerostació científica, i el 1906 esdevingué vicepresident de la Societat Aeronàutica Internacional. Introduí el dirigible a l'estat espanyol. Poc de després proposà a l'exèrcit espanyol l'adopció de l'aviació com arma bèl·lica.

## Referències

* 1 2 3 «Monument a Pere Vives Vich». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Salvatore Viale

Salvatore Viale (Bastia, Còrsega, 1787 - 1861) fou un escriptor cors, considerat fundador de la literatura corsa moderna, autor del poema La dionomachia (1817) en italià però amb diàlegs en cors, com el Sirinatu di Sacapinu. Era advocat llicenciat a la Universitat de Pisa, i descendent d'una família d'origen genovès. El 1815 fou un dels membres de la Ghjunta de Bastia que en va dirigir la revolució posterior a la caiguda de Napoleó Bonaparte i que proposà la independència corsa, però que el Congrés de Viena va impedir.
Es dedicà a la carrera judicial com a jutge d'instrucció de Bastia fins al 1852, on ocupà diversos càrrecs, i feu classes d'italià. El 1836 contactà amb Niccolò Tommaseo quan aquest va sojornar a Còrsega.

## Obres

* I Birrichini di Bastia (1811)
* Dionomachia, 1817. (Adaptada modernament al teatre per Ghjacumu Thiers. Versió catalana de Jaume Corbera, 1999, disponible a l'adreça: http://www.interromania.com/literatura/teatru/sunta/baruffe/corbera/pagina01.htm)
* Poesie Giocose, 1817.
* Il Rivoto di Pietro Cirneo (novel·la)
* Il rimorso ossia l'ultima vendetta (1836)
* Canti popolari corsi, 1843.
* La sposa d'Abido, saggio di versi italiani e di canti popolari corsi, 1843.
* Novelle corse, 1846.
* Sopra lo stile della versione poetica dell'Iliade di Melchiorre Cesarotti
* Delle cagioni e degli effetti della moderna letteratura romanzesca, 1835
* Componimenti in versi e in prosa, 1857
* Dell'uso della lingua patria in Corsica, 1858.
* Dell'uso dei costumi corsi, 1860.
# Vittadello (equip ciclista)

L'equip Vittadello va ser un equip ciclista italià, de ciclisme en ruta que va competir entre 1965 i 1968. L'última temporada es va anomenar Pepsi-Cola.

## Principals resultats

* Volta a Suïssa: Ambrogio Portalupi (1966)
* Milà-Torí: Marino Vigna (1966)
* Giro dels Apenins: Michele Dancelli (1967)
* Giro de l'Emília: Michele Dancelli (1967)
* Giro del Piemont: Guido De Rosso (1967)
* Giro de Reggio Calàbria: Michele Dancelli (1967, 1968)
* París-Luxemburg: Michele Dancelli (1968)
* Giro del Lazio: Giancarlo Polidori (1968)
* Trofeu Laigueglia: Michele Dancelli (1968)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 4 participacions (1965, 1966, 1967, 1968)
** 7 victòries d'etapa:
*** 2 el 1965: Aldo Pifferi, Graziano Battistini
*** 3 el 1966: Vito Taccone, Severino Andreoli, Giovanni Knapp
*** 2 el 1967: Michele Dancelli (2)
** 0 classificació finals:
** 0 classificacions secundàries:
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 1 participacions (1967)
** 0 victòries d'etapa:

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Sant Joan Baptista de Can Roure

Sant Joan Baptista de Can Roure és una església del municipi de Matadepera (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Sant Joan és d'una sola nau, de forma irregular, a conseqüència d'una ampliació en la que es col·locà l'altar de la Mare de Déu del Roser. Capella situada al cantó de l'epístola i al costat de la capella del Sant Crist. La capçalera té forma poligonal tant a l'exterior com a l'interior. El campanar és de construcció del segle xvi, de planta quadrada i està situat als peus i al costat de l'església. L'edifici és una construcció senzilla que s'anà modificant amb el pas el temps en detriment de l'aspecte compacte del conjunt. La portada és també molt senzilla, sense cap motiu que l'adorni, una petita porta amb llinda de pedra i, seguint l'eix que marca la porta, un òcul a la part superior. A l'interior hi ha diverses làpides sepulcrals de rectors de la parròquia i de laics.
De la primera església només queda la part del presbiteri i de la sagristia. L'any 1783, Jean Laurns, italià, emblanquinà, pintà i adobà l'església tal com especifica el llibre d'obra. L'any 1821 s'eixamplà l'església construint la capella del Sant Crist i l'any 1850 es tornà a emblanquinar l'església.
L'església deixà de ser parròquia de Matadepera en favor de Sant Joan de Matadepera que es construí en el poble a finals del segle xix.

## Història

Les referències documentals sobre aquesta parròquia es coneixen d'una manera indirecta, es pensa però, que podria datar de l'any 500. Es documentà l'1 de maig de 1040 el testament de Guillem Levita, jurat sobre l'altar de Sant Joan de Matadepera. L'any 1200 es troba la firma del rector de Matadepera sobre unes escriptures en pergamí. La més antiga que fa referència directa és del 17 de setembre del 1327 de Januari Presbitero en el qual es pot llegir: "Iglesia de Sant Joan de Matadepera".

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Joan Baptista de Can Roure». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Weldon (Califòrnia)

Weldon és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 2.387 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Weldon tenia 2.387 habitants, 1.087 habitatges, i 703 famílies. La densitat de població era de 34,6 habitants/km².
Dels 1.087 habitatges en un 19,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,2% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 35,3% no eren unitats familiars. En el 30,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,73.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,3% tenia menys de 18 anys, un 2,8% entre 18 i 24, un 17,6% entre 25 i 44, un 28,3% de 45 a 60 i un 31% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 52 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.857 $ i la renda mediana per família de 26.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.573 $ mentre que les dones 20.208 $. La renda per capita de la població era de 15.243 $. Entorn del 14,9% de les famílies i el 18,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Weldon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Weldon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Silvio César Farreira Costa

Silvio Farreira (Niterói, 6 de març de 1970) és un exfutbolista brasiler, que ocupava la posició de davanter.
Va jugar en equips de relleu al seu país, com l'Internacional de Porto Alegre, el Bragantino o el Fluminense. També va jugar a les lligues espanyola i portuguesa a Europa, i qatariana i libanesa a Àsia.
Jugà amb la selecció brasilera la Copa Amèrica de futbol de 1991.

## Palmarès
### Bahia

* Campionat baiano: 1998

### Bragantino

* Campionat paulista: 1990

### CRB

* Campionat alagoano: 2002

### Gama

* Campionat brasiliense: 2000

### Goiás

* Campionat goiano: 1996

### Grêmio

* Recopa Sudamericana: 1996
* Campionat brasiler de futbol: 1996
* Campionat gaúcho: 1996

### Internacional

* Campionat gaúcho: 1997

### Paraná

* Campionat paranaense: 1995

### Tripoli SC

* Lliga libanesa de futbol: 2002-03
* Copa libanesa de futbol: 2003

## Referències

* ↑ «Pefil a zerozero.pt». zerozero.pt. [Consulta: 20 maig 2014].
* ↑ «Perfil a foradejogo.net». foradejogo.net. [Consulta: 20 maig 2014].
* ↑ «Copa Amèrica de futbol de 1991». rsssf. [Consulta: 20 maig 2014].
# Oskar Adler

Oskar Adler (Viena, 1875 - Londres, 1955) va ser un violinista, metge i savi esotèric austríac.
Amic propi d' Arnold Schönberg dels seus dies escolars, Adler li va ensenyar els rudiments de la música, li va donar la seva primera filosofia i va interpretar música de cambra amb ell. Tot i que va ser autodidacta, Adler va liderar durant molts anys un quartet de cordes, el violoncel·lista habitual era un altre compositor-amic, Franz Schmidt. Adler també va tocar a la Societat de representacions musicals privades de Schoenberg, va impartir classes de música i filosofia, va oferir consells musicals i espirituals i va llançar horòscops per a molts dels artistes creatius més importants de Viena.
El 1935 el violinista Louis Krasner consultà Adler (així com Carl Flesch) sobre la part solista de Alban Berg' en el Concert per a violí, que Krasner havia encarregat, però no podia, en aquest moment, interpretar. Al voltant d'aquest moment, Adler era també el mestre del jove Hans Keller, posteriorment músic, escriptor i expert en Schoenberg resident al Regne Unit.
Després de l'Anschluss, Schoenberg va intentar que Adler arribés a Califòrnia, però es va escapar al Regne Unit, passant els anys quaranta al districte dels llacs i els seus últims anys a Londres. Adler i Schoenberg van reprendre la seva amistat per carta a finals dels anys quaranta; es publica part de la correspondència.
Els principals llibres d'Adler van ser Crítica de la música pura (1918, encara sense publicar) i El Testament de l'astrologia (publicat en 3 volums entre 1935 i 37, moltes edicions posteriors). El "Testament of Astrology" va ser traduït a l'anglès pel seu devot alumne Zdenka Orenstein i editat per Amy Shapiro.
Una biografia, d'Amy Shapiro, inclou cartes, contes i memòries reunides al llarg de vint anys de descoberta, de persones que van relatar el paper vital que el doctor Oskar Adler va interpretar a la vida cultural pre-feixista de Viena abans del 1938 i en l'exili.
# Salvelinus krogiusae

Salvelinus krogiusae és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües temperades.

## Distribució geogràfica

Es troba a Rússia.

## Referències

* ↑ Richardson J. 1836. The Fish. A Fauna Boreali-Americana; or the zoology of the northern parts of British America: containing descriptions of the objects of natural history collected on the late northern land expeditions, under the command of Sir John Franklin, R.N. Fauna Boreali-Americana Part 3. i-xv + 1-327.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bogutskaya, N.G. i A.M. Naseka, 2004. Catalogue of agnathans and fishes of fresh and brackish waters of Russia with comments on nomenclature and taxonomy. KMK Scientific Press Ltd. Moscou, Rússia. 389 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Phillips, R.B., K.A. Pleyte i P.E. Ihssen, 1989. Patterns of chromosomal nucleolar organizer region (NOR) variation in fishes of the genus Salvelinus. Copeia 1989:47-53.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Volta a Llombardia 1924

La Volta a Llombardia 1924 fou la 20a edició de la Volta a Llombardia. Aquesta cursa ciclista organitzada per La Gazzetta dello Sport es va disputar el 9 de novembre de 1924 amb sortida i arribada a Milà després d'un recorregut de 250 km.
La competició fou guanyada per segon any consecutiu per l'italià Giovanni Brunero (Legnano-Pirelli) per davant dels seus compatriotes Costante Girardengo (Maino) i Pietro Linari (Legnano-Pirelli).
La prova es va decidir en la pujada a Madonna del Ghisallo on marxaren Brunero i Binda. En el tram pla fins a meta Brunero deixà enrere a Binda que seria enxampat per Costante Girardengo i Federico Gay que, a més, el superarien en l'esprint final.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Giovanni Brunero | Legnano-Pirelli | 8h 38' 23" |
| 2 | Costante Girardengo | Maino | + 7' 44" |
| 3 | Pietro Linari | Legnano-Pirelli | m. t. |
| 4 | Alfredo Binda | La Française-Diamant-Dunlop | m. t. |
| 5 | Ezio Cortesia | Individual | + 13' 19" |
| 6 | Gaetano Belloni | Legnano-Pirelli | + 18' 01" |
| 7 | Pietro Bestetti | Maino | m. t. |
| 8 | Michele Robotti | Individual | m. t. |
| 9 | Adriano Zanaga | Legnano-Pirelli | m. t. |
| 10 | Alfredo Dinale | Individual | m. t. |

## Referències

* Resultats a Les-Sports.info
* El Sitio de Ciclismo
* ↑ «Costante Girardengo continúa siendo el "campionissimo"». Mundo deportivo, 12-11-1924.

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa (italià)
# Gabriel Squella Rossiñol

Gabriel de Squella i Rossinyol de Zangranada Martorell i Descaller (Ciutadella, Menorca 25 de gener de 1889 - ?) fou un advocat, polític i aristòcrata menorquí, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Marquès de Menas Albas per matrimoni en 1916 amb María de las Mercedes Martorell y Téllez-Girón i segona fortuna de l'illa de Menorca pel que fa a possessió de terres (2.361 hectàrees).
Fou diputat del Partit Conservador pel districte de Maó a les eleccions generals espanyoles de 1914 i pel de Segòvia a les de 1920. Fou pare de Ricardo Squella Martorell.

## Referències

* ↑ Gabriel Squella al web de la Fundació CaaDucat de Medinaceli
* ↑ Josep Maria Quintana Cabanas. Regionalisme i cultura catalana a Menorca (1888-1936). Edicions de l'Abadia de Montserrat, 1998, p. 14.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Sant Joan Baptista de Cabassers

Sant Joan Baptista de Cabassers és una església barroca de Cabassers (Priorat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Petita capella d'una sola nau, coberta per volta de mig punt rebaixada amb llunetes. Té un absis poligonal, amb cinc costats i arc triomfal. L'interior és enguixat, amb un petit fris continu. Hi ha un sol altar amb una imatge de Sant Joan. Les parets són decorades amb unes ceràmiques representant diversos sants, de factura moderna. Exteriorment és arrebossada. La façana presenta una porta sense decoració, amb una ceràmica com les de l'interior, un petit ull de bou i un coronament de corbes mixtilínies. El conjunt és rematat per una espadanya.

## Història

No hi ha dades referents a aquesta ermita. Es va construir al segle xviii. Sembla que les celebracions litúrgiques s'han limitat regularment a la diada de Sant Joan.

## Vegeu també

* Centre històric de Cabassers

## Referències

* 1 2 «Sant Joan Baptista de Cabacés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Sant Joan Baptista de Cabacés». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.