OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Omobranchus hikkaduwensis

Omobranchus hikkaduwensis és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sri Lanka i a l'oest del Pacífic central.

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A., 1836. Histoire naturelle des poissons. Tome onzième. Livre treizième. De la famille des Mugiloïdes. Livre quatorzième. De la famille des Gobioïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 11. i-xx + 1-506 + 2 pp.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bath, H., 1983. Omobranchus hikkaduwensis n. sp. von Ceylon (Pisces: Blenniidae). Senckenbergiana Biologica v. 64 (núms. 1/3): 25-30.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Springer, V.G., 2001. Blennidae. Blennies (combtooth and sabertooth blennies). p. 3538-3546. A: K.E. Carpenter i V. Niem (editors) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae), estuarine crocodiles.. FAO, Roma, Itàlia.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G. i M. F. Gomon, 1975: Revision of the blenniid fish genus Omobranchus with descriptions of three new species and notes on other species of the tribe Omobranchini. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 177: i-iii + 1-135.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Omobranchus fasciolatus

Omobranchus fasciolatus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,8 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins a Inhambane (Moçambic) i el Golf Pèrsic.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Smith, J.L.B., 1969 Fishes of Inhaca. p. 131-136. A: W. Macnae i M. Kalk (editors) A natural history of Inhaca Island, Moçambique. Witwatersrand University Press, Johannesburg.
* ↑ Fricke, R., 1999. Fishes of the Mascarene Islands (Réunion, Mauritius, Rodriguez): an annotated checklist, with descriptions of new species. Koeltz Scientific Books, Koenigstein, Theses Zoologicae, Vol. 31: 759 p.
* ↑ Letourneur, Y., P. Chabanet, P. Durville, M. Taquet, E. Teissier, M. Parmentier, J.-C. Quéro i K. Pothin, 2004. An updated checklist of the marine fish fauna of Reunion Island, south-western Indian Ocean. Cybium 28(3):199-216.
* ↑ Randall, J.E. i J. van Egmond, 1994. Marine fishes from the Seychelles: 108 new records. Zool. Verh. Leiden 297:43-83.
* ↑ Smith, J.L.B. i M.M. Smith, 1963. The fishes of Seychelles. Rhodes University, Grahamstown. 215 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G. i M. F. Gomon, 1975: Revision of the blenniid fish genus Omobranchus with descriptions of three new species and notes on other species of the tribe Omobranchini. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 177: i-iii + 1-135.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Omobranchus fasciolatoceps

Omobranchus fasciolatoceps és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud del Japó i les costes de la Xina.

## Referències

* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (editors), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Kuo, S.-R. i K.-T. Shao, 1999. Species composition of fish in the coastal zones of the Tsengwen estuary, with descriptions of five new records from Taiwan. Zool. Stud. 38(4):391-404.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G. i M. F. Gomon, 1975: Revision of the blenniid fish genus Omobranchus with descriptions of three new species and notes on other species of the tribe Omobranchini. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 177: i-iii + 1-135.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Omobranchus meniscus

Omobranchus meniscus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Tailàndia i Singapur.

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A., 1836. Histoire naturelle des poissons. Tome onzième. Livre treizième. De la famille des Mugiloïdes. Livre quatorzième. De la famille des Gobioïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 11. i-xx + 1-506 + 2 pp.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Springer, V.G., J.T. Williams i T.M. Orrell, 1991. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 2: Blenniidae. Smithson. Contrib. Zool. 519:28.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Kottelat, M. i A.J. Whitten, 1996. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi: additions and corrections. Periplus Editions, Hong Kong. 8 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G. i M. F. Gomon, 1975: Revision of the blenniid fish genus Omobranchus with descriptions of three new species and notes on other species of the tribe Omobranchini. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 177: i-iii + 1-135.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Orientalia Christiana Periodica

Orientalia Christiana Periodica (OCL) és una revista trimestral publicada des del 1935 en llatí, italià, francès, alemany i alemany per l'Institut Oriental Pontifici de Roma. Publica dos fascicles anyals amb articles de teologia, història, patrística, litúrgia, llei canònica, religió i arqueologia d'Orient Mitjà, en particular de l'antic Egipte i del Sudan. S'obté mitjançant subscripció i no hi ha edició digital. Cada volum comprèn unes 600 pàgines d'articles, de notes i de recensions.
El director actual de la publicació és el jesuïta Werner Mayer.

## Referències

* 1 2 (italià) Site de l'Institut pontifical biblique
* ↑ Carte des sites archéologiques étudiés

## Enllaços externs

* Web d'OLC
# Partit de la Independència Nacional

El Partit de la Independència Nacional de Nigèria (National Independence Party NIP) fou un partit polític que va existir entre 1953 i 1954 anomenant-se després Partit Unit de la Independència Nacional (United National Independence Party UNIP). El seu dirigent fou Eyo Ita
Alguns ministres federals del Consell Nacional de Nigèria i els Cameruns (NCNC) que havia guanyar les eleccions de 1951 a l'assemblea de la regió Oriental de Nigèria van donar suport a un període de prova de la Constitució MacPherson de 1951, en contravenció a la posició del líder del partit Nnamdi Azikiwe que s'hi oposava. Els ministres dissidents van tenir un aliat en Eyo Ita, el cap dels Afers del Govern de la regió Oriental (gairebé un primer ministre quan aquesta posició encara no existia). Això va donar lloc a disputes internes, i va començar una lluita de poder que va acabar amb la sortida d'alguns dels ministres i d'Eyo Ita. El grup sortint va formar el Partit de la Independència Nacional. A les eleccions de 1953 va obtenir 9 escons, mentre un altre rup dissident, dirigit per Alvan Ikoku en va obtenir tres. El 1954 el NIP es va unir amb aquest altre grup dissident, el Partit Nacional Unit (United National Party, dirigit per Alvan Ikoku) i el nou partit va esdevenir el Partit Unit de la Independència Nacional (United National Independence Party UNIP).
El 1956 no va donar suport clar a la independència però va corregir aquest error que li va costar la sortida del partit d'Eyo Ita. En les eleccions regionals del 1964 el partit va aconseguir 4 escons i va fer aliança amb el Grup d'Acció, majoritari a l'oest. El partit fou prohibit el 1966 quan va pujar al poder el general Ironsi.

## Referències

* Breu Biografia
* Nigerian Foreign Policy Under Military Rule, 1966-1999, Per Olayiwola Abegunrin
# Orinoca

Orinoca és una petita ciutat en el departament bolivià d'Oruro. El 2001 tenia 163 habitants, sent el centre administratiu del districte d' Orinoca. És troba a 3.788 metres per sobre del nivel del mar, a 185 km al sud de la capital del departament, Oruro, i a 20 km a l'oest del llac Poopó. El poble de Isallavi en el districte d'Orinoca és el lloc de naixement d'Evo Morales, el President de Bolívia des de 2006.

## Referències

* ↑ Localidades
* ↑ Mercado, David .
* ↑ Paskevics, Emily , 19-12-2015.

## Enllaços externs

* Mapa de província detallada Arxivat 2008-01-04 a Wayback Machine.
# Orimattila

Orimattila és un municipi de Finlàndia que forma part de la regió de Päijät-Häme.

## Viles agermanades

* Tvrdošín, Eslovàquia
# Otó d'Eberstein

Otó d'Eberstein (nascut el […] – Mort a […] el […]) fou príncep-bisbe de facto del principat de Lieja de 1238 a 1239, tot i que la seva ordenació mai no va ser reconeguda pel papa Gregori IX. Eixia de la casa dels comtes d'Eberstein.
El 1238, a la mort de Joan d'Eppes, hi havia dos pretendents a la seu del principat bisbal de Lieja: Otó d'Eberstein, prebost del capítol d'Aquisgrà i Guillem de Savoia. Tot i que el capítol va elegir Guillem el 22 de juny de 1938, en plena lluita de les Investidures l'emperador Frederic II va donar el seu suport a Otó d'Eberstein que va ser entronitzat pel seu fill Conrad IV i confirmat per Conrad d'Hochstaden, arquebisbe de Colònia l'1 de novembre del mateix any. Poc després es va posar en dubte la legalitat d'aquesta nomenació. Van seguir aldarulls tot arreu el país de Lieja. Durant l'enquesta que el papa Gregori IX va prescriure, Otó va ocupar la seu.
Al 29 de maig de 1239 el papa va confirmar la nominació de Guillem. L'emperador va continuar a sostenir Otto d'Eberstein i impedir a l'arquebisbe de Colònia de nomenar Guillem. L'única solució per Guillem de Savoia va ser fer camí cap a Lieja i prendre el poder el mateix. Al final d'octubre o a l'inici de novembre del mateix any, va anar-se'n de Roma. Entre Viterbo i Brescia va posar-se malalt i morir.
El 20 de juny de 1239 el papa va excomunicar l'emperador. Otó d'Eberstein, que mai no va ser príncep bisbe de iure, va mantenir el seu poder de facto al principat de Lieja fins que Robert I de Thourotte va ser ordenat príncep-bisbe el 26 de desembre de 1240

## Referències

* Llista dels bisbes de Tongeren, Maastricht i Lieja
* ↑ «La principaute de Liège, Essai de chronologie, jusqu'à son absorption par la France». Arxivat de l'original el 2014-02-26. [Consulta: 5 octubre 2010].
* ↑ «Michel Damiens, Guillaume de Savoie 1238-1239, in: Larousse en ligne, 2008». Arxivat de l'original el 2010-05-26. [Consulta: 5 octubre 2010].
# Parc Nacional de Feïdja

El Parc Nacional de Feïdja (àrab الحديقة الوطنية بالفايجة) (també apareix com a Feija i Feiija) és una zona amb qualificació de parc nacional, a la governació de Jendouba, a 49 km al nord-oest de Jendouba i 17 km al nord-oest de Ghardimaou. La superfície és de 2632 hectàrees i fou creat per decret de 4 de juny de 1990.

## Descripció

Està destinat a protegir la part millor conservada de les muntanyes de la Khroumirie amb una altura mitjana de més de 750 metres, amb l'altura màxima al Djebel Statir de 1.150 metres. Els boscos ocupen el 90% de la superfície total del parc. Una reserva de cérvols iniciada el 1965 sobre 417 hectàrees queda dins el parc.
L'aigua està assegurada per diversos rius: al nord l'Oued Irouq, a l'oest l'Oued Bata, i al sud l'Oued Hadjar. La pluviometria és de 1.217 mm l'any i pot arribar fins als 1.920 mm. La neu a l'hivern contribueix a un bon subministrament d'aigua complementat amb les nombroses fonts naturals.
El roure és l'espècie dominant però hi ha també lentiscs, murta, olivera salvatge, ginesta salvatge i gessamí salvatge. Es troben arboços, smilax amb les seves fulles brillants, i brugueres, de las que la fusta de les arrels s'utilitza per a la fabricació de les "pipes de bruc". A la tardor s'hi troben bolets.
La fauna compta amb més de 70 espècies d'ocells, algunes de les quals tenen en aquest lloc el seu límit sud d'hàbitat. El cérvol de Berberia és el mamífer més important, però se'n compten 25 en total; començat a protegir el 1964, els seus ramats s'han recuperat i ara es pot reintroduir en altres llocs del país.
S'han trobat objectes neolítics d'uns deu mil anys, constituïts per objectes de sílex i obsidianes tallades, sobretot a la vora dels oueds. A la roca de Kef Negcha hi ha unes magnífiques pintures rupestres amb colors ocres; al cim del Kef Negcha s'hi troba el lloc de vigilància de focs; de l'època númida es troben vestigis diversos que semblen ser restes de fortificacions per tropes, i algunes pedres de tomba, però encara no s'ha fet l'estudi arqueològic corresponent. Hi ha també alguns campaments que van fer servir els guerrillers del FLN d'Algèria durant la guerra d'alliberament.
Un ecomuseu s'ha construït dins el parc al costat del qual l'edifici administratiu i un espai de pícnic.

## Referències

* ↑ http://www.sirokotravel.com/english/Feidja_National_Natural_Park.asp
* ↑ Parc National d'El Feija - UNESCO World Heritage Centre
* ↑ http://en.tunisientunisie.com/national-park-of-el-feija-in-tunisia/ Arxivat 2011-07-11 a Wayback Machine.
# Osmia cornuta

Osmia cornuta és una espècie d'himenòpter de la família dels megaquílids. La seva àrea de distribució és Europa central i meridional, Àsia Menor i determinades àrees del nord d'Àfrica.

## Característiques

O. cornuta és una abella de mida superior a l'abella de la mel (Apis mellifera) i d'aspecte robust, identificable per la seva pilositat i coloració vermellosa (abdomen) i negra (cap i tòrax). Els mascles són més petits que les femelles i presenten pilositat blanca característica a la part frontal del cap. El nom de l'espècie fa referència a unes petites prolongacions que tenen les femelles al cap, i que semblen banyes. A diferència de l'abella de la mel i dels borinots, que transporten el pol·len a les corbícules de les potes posteriors, les femelles de Osmia cornuta el transporten a l'anomenada escopa ventral, un conjunt de llargs pels situats a la part inferior de l'abdomen.

## Història natural

O. cornuta és una espècie solitària ja que cada femella construeix i aprovisiona els seus nius individualment, sense cooperació d'altres femelles o mascles. En les zones més temperades, els primers mascles comencen a emergir dels nius a partir de finals de gener o principis de febrer. Les femelles ho fan uns dies més tard i són ràpidament fecundades pels mascles. A partir d'aquí, les femelles busquen antics nius d'altres abelles, galeries excavades a la fusta per escarabats o forats a les canyes per a construir els seus nius. Aquests consisteixen en sèries lineals de cel·les separades per envans de fang que la femella modela amb les seves mandíbules i les banyes.
A dins de cada cel·la l'abella emmagatzema una provisió de pol·len barrejat amb nèctar sobre el que diposita un ou. El nombre de cel·les per niu és variable i un cop finalitzada la posta, la femella fabrica un tap de fang per a protegir la seva descendència de possibles predadors o paràsits. Cada femella vola durant un període superior a 20 dies i pon una mitjana de 8-20 ous en un o més nius.
Els mascles no recol·lecten pol·len ni participen en la construcció dels nius i viuen menys temps que les femelles.

## Referències

* ↑ «BioLib - Osmia cornuta» (en anglès). [Consulta: 11 agost 2023].
* ↑ «ITIS - Osmia cornuta» (en anglès). [Consulta: 11 agost 2023].

## Enllaços externs

* Vídeo: Femelles dipositant pol·len a nius artificials (anglès)
* http://balades.naturalistes.free.fr/Aventure_de_loeuf_Osmia_cornuta.php (francès)
* http://myrmecofourmis.fr/Abeilles-maconnes-l-osmie-cornue (francès)
* http://www.insectes-net.fr/osmie/osmie2.htm (francès)
* http://aramel.free.fr/INSECTES18ter-31.shtml (francès)
# Partit de la Constitució

El Partit de la Constitució (Constitution Party) és un partit polític dels Estats Units d'Amèrica, d'ideologia dretana. Aquest partit, fundat l'any 1992, advoca una forta adherència a la constitució original dels Estats Units d'Amèrica i a la seva declaració de principis d'independència. Manté postures conservadores en aspectes morals i intenta restaurar el que crida les "fundacions bíbliques" de la jurisprudència nord-americana. Molts membres d'aquest partit creuen que el Partit Republicà i el Partit Demòcrata són corruptes i subversius per naturalesa. L'any 2006, Rick Jore de Montana es va convertir en el primer candidat electe per aquest partit.

## Participació electoral

En les eleccions presidencials de l'any 1992 va obtenir 42.960 vots, el que representa al 0,04% del total de sufragis. En 1996 va aconseguir 184.820 vots (0,19%), En 2000 98.020 vots (0,09%) i en 2004 144,421 sufragis (0,12%).

## Referències

* ↑ «Electoral history of the Constitution Party». Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 11 juny 2011].

## Enllaços externs

* Web del partit (en anglès)
* Vídeos Oficials del Partit de la Constitució (anglès)