OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Schuby

Schuby (pronuncia xubü, en danès Skovby) és un municipi de l'amt Arensharde del districte de Slesvig-Flensburg al nord d'Alemanya. És principalment un poble residencial.
El primer esment escrit Scuibu data del 1196. El nom, d'origen danès, significa poble al bosc. S'hi han trobat restes d'assentaments del neolític i l'època del bronze. Situat a l'antiga ruta comercial de l'Ossenweg, s'hi han excavat restes de 36 cases d'un poble dels vikings. El municipi es va crear el 1873, durant la reforma administrativa prussiana, uns anys després de la Guerra dels Ducats a la fi de la qual Prússia va annexionar Slesvig-Holstein.
Es troba a la cruïlla de l'autopista A7 amb la carretera B201. El 25 de març de 2018 la policia alemanya, informada pels serveis secrets de l'estat espanyol, hi va detenir el president de la Generalitat, Carles Puigdemont a una àrea de servei.

## Referències

* ↑ «Gemeinde Schuby» (en alemany). Ajuntament de Schuby. Arxivat de l'original el 2016-05-04. [Consulta: 26 abril 2018].
* ↑ Sauermann, Ernest Edward Friedrich. Die Kunstdenkmäler des Landes Schleswig-Holstein: Landkreis Schleswig (en alemany). Berlín-Munic: Deutscher Kunstverlag, 1957.
* ↑ Jerez, Andreu; Roger, Maiol «Alemanya deté Puigdemont i analitza l'extradició. La detenció del president, que intentava tornar a Bèlgica des de Finlàndia, torna a crispar el carrer». Ara, 26-03-2018.

## Bibliografia

* Thesenvitz, Max. Chronik der Gemeinde Schuby: Geschichte und Geschichten (en alemany). Ajuntament de Schuby, 1999, p. 507.
# Paula Valèria

Paula Valèria (llatí: Paulla Valeria) o Pol·la (llatí: Polla) va ser l'esposa de Dècim Juni Brutus Albí, un dels assassins de Juli Cèsar.
Ciceró l'anomena Pol·la, però Marc Celi Rufus, en una carta a Ciceró indica que el seu nom complet era realment Paulla Valeria. Era germana de Gai Valeri Triari que va ser tribú de la plebs l'any 51 aC i després va dirigir la flota dels pompeians. Es va divorciar del seu primer marit, el nom del qual és desconegut, l'any 50 aC, sense que se'n sàpiguen les raons, i es va casar amb Brutus tot seguit.

## Referències

* ↑ Ciceró, Epistulae ad familiares VIII 7
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 436.
# New Line Cinema

New Line Cinema, fundada el 1967, és un dels estudis de filmació més destacats dels Estats Units. Malgrat que des d'un principi va començar com una companyia de filmació independent, actualment és subsidiària de l'empresa Time Warner.

## Pel·lícules destacades

* Annabelle 1 (2014), 2 (2017), 3 (2019)
* L'expedient Warren (The Conjuring) (2013)
* Malson a Elm Street (A Nightmare on Elm Street) (2010)
* Dracs i Masmorres (Dungeons & Dragons) (2000)
* Final Destination 1,2,3,4 (2000-2003-2006-2009)
* Les aventures de Pinotxo (The Adventures of Pinocchio) (1996) (co-producció amb Savoy Pictures i The Kushner-Locke Company)
* American History X (1998)
* About Schmidt (2002)
* El Senyor dels Anells: la Germandat de l'Anell (The Lord of the Rings: The Fellowship of the Ring) (2001)
* El Senyor dels Anells: Les dues torres (The Lord of the Rings: The Two Towers) (2002)
* El Senyor dels Anells: El Retorn del Rei (The Lord of the Rings: The Return of the King) (2003)
* Austin Powers (1997-2002)
* Blade (la trilogia, 1998-2004)
* Blow (2001)
* Boogie Nights (1997)
* Critters (1986)
* Detroit Rock City (1999)
* Dos ximples molt ximples (Dumb and Dumber) (1994)
* Dumb & Dumberer: When Harry Met Lloyd (2003)
* Elf (2004)
* Hairspray (2007)
* Possessió infernal (The Evil Dead) (1981)
* Female Trouble (1974)
* Final Destination (2000-2006)
* Fracture (2007)
* Freddy vs. Jason (2003)
* Friday (1995)
* Èxit a qualsevol preu (Glengarry Glen Ross) (1992)
* Harold & Kumar Go to White Castle (2004)
* Divendres 13: Jason a l'infern (Jason Goes To Hell: The Final Friday) (1993)
* Jason X (2001)
* Jocs secrets (Little Children) (2006)
* Perduts en l'espai (Lost in Space) (1998)
* Magnolia (1999)
* La màscara (The Mask) (1994)
* Mortal Kombat (1995)
* La mare del nuvi (Monster-in-Law) (2005)
* Multiple Maniacs (1970)
* Un cangur molt especial (Mr. Nanny) (1993)
* El nou món (The New World) (2005)
* Sense normes (No Holds Barred) (1989)
* El laberinto del fauno (2006)
* Pink Flamingos (1972)
* El joc de Hollywood (The Player) 1992
* Polyester (1981)
* Hora punta (Rush Hour) (1998)
* Seven (1995)
* Serps a l'avió (Snakes on a Plane) (2006)
* Spawn (1997)
* Suburban Commando (1991)
* Les Tortugues Ninja (Teenage Mutant Ninja Turtles) (1990)
* El quadern de Noah (The Notebook) (2004)
* La matança de Texas (The Texas Chain Saw Massacre) (1973)
* The Texas Chain Saw Massacre (2003)
* Més enllà de l'odi (The Upside of Anger) (2005)
* De boda en boda (Wedding Crashers) (2005)
* El noi ideal (The Wedding Singer) (1998)
* Willard (2003)
* The Players Club (1998)
* Menace II Society (1993)

## Enllaços externs

* Lloc Oficial de New Line Cinema
* New Line Cinema a IMDB
# Níjneie Babino

Níjneie Babino (en rus: Нижнее Бабино) és un poble de l'óblast de Kursk, a Rússia, que el 2015 tenia 135 habitants. Pertany al districte rural d'Oboian.

## Referències

* ↑ Официальный сайт муниципального образования «Бабинский сельсовет» Обоянского района
# Níjneie Berézovo-Vtoroie

Níjneie Berézovo-Vtoroie - Нижнее Березово-Второе (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2016 tenia 364 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Noces de Canà

«Noces de Canà» té aquests significats:
* Bíblia:
** Les noces de Canà, episodi de l'Evangeli segons Joan esdevingut a la ciutat de Canà durant un casament, que recull el primer miracle de Jesús, el de la conversió de l'aigua en vi.
* Pintura:
** Les noces de Canà, de Giotto (1303-1305), conservada a la Capella dels Scrovegni, a Pàdua.
** Les noces de Canà, de Duccio di Buoninsegna (1308), conservada al Museo dell'Opera del Duomo de Siena.
** Les noces de Canà, de Hieronymus Bosch (1516), conservada al Museum Boijmans Van Beuningen de Rotterdam.
** Les noces de Canà, de Paolo Veronese (1563), conservada al Louvre de París.
** Les noces de Canà, de Luca Giordano (1663), conservada a la Cartoixa de San Martino, a Nàpols.
** Les noces de Canà, de Gerard David (1500-1510), conservada al Louvre de París
# Nicèfor d'Alexandria

Nicèfor d'Alexandria va ser patriarca Ortodox d'Alexandria de l'any 1639 al 1645.
Durant el seu patriarcat, van empitjorar les relacions amb les jerarquies de l'Església del Sinaí, perquè oficiaven cerimònies a les dependències que aquella església tenia al Caire sense autorització del patriarca d'Alexandria. Mentre Nicèfor era a Moldàvia, van obtenir el permís del patriarca de Constantinoble Parteni I per actuar a El Caire, però més tard Parteni es va veure obligat a retractar-se per les protestes de Nicèfor i la intervenció del governador de Moldàvia, Basili. Va morir sobtadament l'abril de 1645.

## Referències

* ↑ «Nikiphoros (1639-1645)». Previous patriarchs. Patriarchate of Alexandria. [Consulta: 18 setembre 2023].
# Nicèfor Paleòleg (governador)

* No s'ha de confondre amb Nicèfor Paleòleg (1081).
Nicèfor Paleòleg (en grec Νικηφόρος Παλαιολόγος) era un alt càrrec de l'Imperi Romà d'Orient, de la noble família dels Paleòlegs.
Consta que va ser governador de Trapezus (Trebisonda) l'any 1179.

## Referències

* ↑ 5.Palaeologus, Nicephorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 86
# Northampton Saints

El Northampton Saints, és un club anglès de rugbi a 15. Es va fundar el 1990 i participa a l'Aviva Premiership de la temporada 2010-2011.
# Oli d'açaí

L'oli d'açaí s'obté del fruit de 25-30 espècies del gènere Euterpe, que creix a la selva amazònica. L'oli d'açaí conté flavonoides (antocianines), que tenen aplicacions en cosmètica. Una línia de cosmètics la va posar en marxa el 2003 l'empresa brasilera Beraca amb característiques d'aquest i altres ingredients de plantes de la selva tropical.
Aquest oli és comparable a l'oli de llavors de raïm.

## Característiques

Té un color verd fosc, amb una olor desagradable just després de la seva extracció i té un sabor que recorda l'oli de bacaba. Després de la refinació de l'oli, es torna agradable i té gust d'oli de bacaba i de bataua.
| Àcid gras | Percentatge |
| Palmític | 22.0% |
| Esteàric | 2.0% |
| Araquídic | 2.5% |
| Palmitoleic | 2.0% |
| Oleic | 60.0% |
| Linoleic | 12.0% |

## Usos

L'oli d'açaí s'utilitza àmpliament tant a nivell culinari com cosmètic.
A nivel culinari s'utilitza sovint per condimentar amanides i produir begudes.
El seu ús cosmètic s'utilitza per a la producció de cremes capil·lars, amb l'objectiu d'enfortir el cuir cabellut, reparar pèls trencadissos i retornar la brillantor. També s'utilitza en cremes facials anti-arrugues i anti-envelliment.

## Referències

* ↑ «Beraca launches range of rainforest-sourced actives» (en anglès). Cosmetics design.
* ↑ «Analytical Study Life Dynamics Acai - Part 1» (en anglès). Açaí for life. Arxivat de l'original el 2006-07-28. [Consulta: 30 juliol 2020].
* ↑ Pesce, Celestino. Oleaginosas da Amazonia (en portuguès). Belém: Museu Paraense Emilio Goeldi, 2009.

## Vegeu també

* Euterpe oleracea
# Orbelos

Orbelos (grec antic: Ὄρβηλος, llatí: Orbelus) era una gran serralada muntanyosa que feia frontera entre Tràcia i Macedònia.
Coomençava a la plana del riu Estrímon i s'estenia fins a les fonts d'aquest riu, al puig anomenat Escomi (Scomios), on naixia el riu. Els habitants del llac Prasies o Cercinites vora de l'Estrímon, una població que vivia en palafits, treien la fusta pel fer els puntals i les cases dels extensos boscos d'aquestes muntanyes, segons diu Heròdot. La comarca es deia Orbèlia (Ὀρβηλία), nom derivat de la muntanya segons Claudi Ptolemeu.
Cassandre, rei de Macedònia, va ajudar a Audoleon, rei de Peònia contra la tribu il·líria dels autariats (autariatae) i després d'haver-los derrotat va portar a vint mil homes, dones i nens a les muntanyes d'Orbelos, explica Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Orbelus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 gener 2023].
# Orde del Mèrit Militar (Baviera)

L'Orde del Mèrit Militar (alemany:Militär-Verdienstorden) era una condecoració del Regne de Baviera, establerta el 19 de juliol de 1866 pel rei Ludwig II. Era atorgada per la Valentia o el Mèrit Militar, i era la principal condecoració per valentia i pel mèrit militar del Regne de Baviera atorgada als Oficials. Els civils que actuessin en suport de l'Exèrcit també eren elegibles per a rebre-la. Se situava immediatament per sota de l'Orde Militar de Max Joseph (que era el màxim honor militar pels oficials bavaresos). Estava associada amb la Creu del Mèrit Militar, concedida a sots-oficials i tropa.

## Classes

A l'època de la I Guerra Mundial, després d'una revisió totals dels seus estatuts el 1905, l'orde constava de les següents classes:
* Großkreuz (Gran Creu): La insígnia penjava d'una banda amb una estrella de pit
* 1. Klasse (1a classe): La insígnia (més petita) penjava d'una banda amb una estrella de pit
* 2. Klasse (2a classe): La insígnia penjava del coll
* 3. Klasse (3a classe): La insígnia penjava d'un galó a l'esquerra del pit
* 4. Klasse (4a classe): La insígnia penjava d'un galó a l'esquerra del pit. Les flames eren en plata, igual que, si corresponia, la corona i les espases.
L'orde podia atorgar-se amb espases (que indicava concessió en temps de guerra o per mèrits de combat) o sense. La Gran Creu i la 1a classe sempre adjuntaven l'estrella de pit, però en cas de la 2a classe, l'estrella era opcional. La 3a i la 4a classe podien atorgar-se amb corona o sense. Normalment aquestes distincions es basaven en el ranc, però en certes ocasions s'usaven per permetre una segona concessió per posteriors actes de valentia o mèrit militar. Durant la I Guerra Mundial, l'orde era atorgada tal com segueix:
* Großkreuz mit Schwertern (Gran Creu amb Espases) - Mariscals de Camp, Coronels Generals i Generals
* 1. Klasse mit Schwertern (1a classe amb Espases) - Generals i alguns Tinents Generals
* 2. Klasse mit dem Stern und mit Schwertern (2a classe amb Estrella i Espases) - Tinents Generals i Majors Generals que ja tinguessin la 2a classe amb Espases
* 2. Klasse mit Schwertern (2a classe amb Espases) - Majors Generals
* Offizierskreuz mit Schwertern (Creu d'Oficia amb Espases) – Coronels i alguns Tinents Coronels
* 3. Klasse mit der Krone unde mit Schwertern (3a classe amb Corona i Espases) - Coronels i Tinents Coronels
* 3. Klasse mit Schwertern (3a classe amb Espases) - Tinents Coronels i Majors
* 4. Klasse mit der Krone unde mit Schwertern (4a classe amb Corona i Espases) – Majors, Capitans i alguns Tinents (que ja tinguessin la 4a Classe amb Espases)
* 4. Klasse mit Schwertern (4a classe amb Espases) – Capitans i Tinents

## Disseny

Una Creu de Malta, coberta amb esmalt blau, amb un medalló central. Entre els braços de la creu hi havia flames daurades (platejades per la 4a classe). A l'anvers del medalló central hi havia una L daurada coronada (monograma del fundador de l'orde, el rei Lluís II) sobre fons negre. El medalló estava envoltat per un anell amb la inscripció "Merenti". Al revers del medalló hi ha un lleó bavarès daurat sobre fons negre, amb la data "1866" a l'anell.
# Núria Carrera i Comes

Núria Carrera i Comes (Ribes de Freser, Ripollès, 1948) és una treballadora social, gestora associativa i política catalana. Ha estat regidora de l'Ajuntament de Barcelona.

## Família

Núria Carrera és mare del Biel Barnils, l'Andreu Barnils i de Ton Barnils i germana de Salvador Carrera. Fou la dona de Ramon Barnils i cunyada d'Irene Rigau.

## Biografia

És degana del Col·legi Oficial de Treball Social de Catalunya. Forma part igualment amb vint-i-sis personalitats del Consell Assessor de la Taula d'Entitats del Tercer Sector Social de Catalunya. És, també, membre del Patronat de la fundació Instituto Universitario Avedis Donabedian-UAB, i de l'Associació Consell de Cent que agrupa antics regidors i regidores de l'Ajuntament de Barcelona. Casada el 1969 amb Ramon Barnils, va tenir tres fills: Ton, Andreu i Biel.
L'any 1997 accepta l'oferta de l'alcalde de Barcelona Joan Clos de formar part com a independent de la llista del Partit dels Socialistes de Catalunya amb el número dos de la candidatura per a les eleccions municipals. Un cop elegida, serà nomenada cinquena tinenta d'alcalde i presidenta de la Comissió de Benestar Social del 1999 al 2003. Serà reelegida a les eleccions municipals de 2003. Fou responsable de la Regidoria d'Immigració del 2003 al 2007. Durant el mateix mandat serà membre de l'Àrea Metropolitana de Barcelona, i diputada provincial a la Diputació de Barcelona del 2003 al 2007. El 2006 acceptà dimitir dels càrrecs municipals abans de finalitzar el mandat per petició de l'alcalde.

## Referències

* ↑ Roger, Maior «"Criminalizar a los más pobres es una mala política social"». El País, 17-08-2011 [Consulta: 21 octubre 2014].
* ↑ «Junta de Govern». Col·legi Oficial de Treball Social de Catalunya.
* ↑ «Consell Assessor». Consell Assessor de la Taula d'Entitats del Tercer Sector Social de Catalunya. Arxivat de l'original el 2015-02-07. [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ «Web de l'Associació Consell de Cent”». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 6 juliol 2013].
* ↑ Diari El País 14-6-2003PSC: un grupo formado a la medida del alcalde
* ↑ Diari “20 minutos” Clos renova el govern
* ↑ «Diari La Vanguardia article “Vidas paralelas”». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 6 juliol 2013].
# Orde monàstic

Un orde monàstic és un orde religiós format per monjos o monges que viuen en comunitat, separats del món i dedicats al treball per a la mateixa comunitat o l'estudi, la pregària i la vida contemplativa. Les regles d'alguns ordes decretaven la clausura, i per això els membres que en formaven part vivien sempre en la comunitat religiosa i no podien sortir a l'exterior ni ser vistos per ningú. D'altres establien l'obligació de mendicar, i per això els seus membres havien de passar la major part del temps recorrent els camins demanant almoines per als pobres. La regla també podia imposar la pobresa absoluta, i en aquest cas els membres de l'orde no podien tenir béns materials.
Sant Antoni, al final del segle iii, revitalitzaria la vida eremítica i aconseguiria una gran popularitat que atrauria nombrosos deixebles. Sant Pacomi (286-346) va ser el primer a proposar i dur a la pràctica la vida eremítica en comú (cenobites), però qui li donarien la forma definitiva van ser, a l'Orient, Sant Basili (329-379), i a Occident, Sant Benet de Núrsia (480-547), la regla del qual seria la guia espiritual de tots els monjos europeus posteriors.

## Vegeu també

* Monestir
Instituts de vida consagrada i societats de vida apostòlica :
| Ordes | Monges • Monges mendicants | Eremites • Canonges regulars • Monjos • Frares • Clergues regulars • Cavallers |
| Congregacions | Germanes | Clergues • Germans |
| Instituts seculars | femenins | masculins |
| Societats de vida apostòlica | femenines | masculines |
# Manifest de Sandhurst

El Manifest de Sandhurst fou un manifest de caràcter polític firmat l'1 de desembre de 1874 pel llavors príncep Alfons de Borbó (futur rei Alfons XII d'Espanya), mentre es trobava a l'exili, a Anglaterra. En el document el jove palesava la seva disposició per convertir-se en rei i s'hi mostrava partidari d'una monarquia parlamentària.

## Antecedents històrics

Alfons XII era fill de la reina Isabel II d'Espanya i havia complert 17 anys el 28 de novembre de 1874. Es trobava exiliat després de la revolució de 1868, que va destronar la seva mare. Havia estudiat en diversos països i va acabar la seva formació a la Reial Acadèmia Militar de Sandhurst.
A Espanya, després de la revolució de 1868, s'havien succeït diferents règims en un període conegut com el Sexenni Democràtic. L'any 1874 havia caigut la Primera República, després del cop del general Pavía i el poder estava en mans del general Serrano.
Antonio Cánovas del Castillo havia col·laborat en la redacció del Manifest de Manzanares (1854) i havia ocupat diversos càrrecs en els governs de la Unió Liberal. Durant el Sexenni Democràtic, va crear el 'Partido Alfonsino', i a partir de 1873 va passar a dirigir la tornada en tota regla dels Borbons a Espanya, fins al punt d'arribar a convertir-se en el veritable artífex de la restauració borbònica.

## El manifest

El manifest va ser firmat pel príncep el dia 1 de desembre de 1874, mentre realitzava els seus estudis a l'acadèmia militar de Sandhurst, a Anglaterra. El manifest es va redactar formalment amb el pretext de contestar les felicitacions rebudes en complir disset anys, que comportava la majoria d'edat. El document va ser ideat i elaborat per Antonio Cánovas del Castillo, i s'hi donava a conèixer el nou sistema polític que es volia implantar: una monarquia constitucional, és a dir, un nou règim monàrquic de tipus conservador i catòlic que defensava l'ordre social però que garantia el funcionament del sistema polític liberal. El manifest acabava proclamant les essències fonamentals que havien de regir el seu regnat: «…ni deixaré de ser bon espanyol ni, com tots els meus avantpassats, bon catòlic, ni, com a home del segle, veritablement liberal».
El manifest es va publicar a la premsa espanyola el 27 de desembre. Dos dies després, el 29 de desembre, el general Martínez Campos va realitzar un aixecament militar a Sagunt, tot proclamant rei d'Espanya Alfons XII. L'aixecament no va trobar gran oposició en el país. Cánovas del Castillo ràpidament va assumir el ministeri-regència a l'espera del rei, cosa que va suposar l'inici de la restauració borbònica.

## Bibliografia

* José Luis Comellas, Historia de España contemporánea, ISBN 84-321-2441-9
* Carlos Dardé, La Restauración, 1875–1902, ISBN 84-7679-317-0
* Francisco Martí Gilabert, Política religiosa de la Restauración, 1875–1931, ISBN 84-321-2813-9
# Tornaràs a mi

Tornaràs a mi (títol original: Once More, with Feeling!) és una pel·lícula de comèdia britànica de 1960 protagonitzada per Yul Brynner i Kay Kendall, en la seva última aparició al cinema, i dirigida i produïda per Stanley Donen a partir d'un guió de Harry Kurnitz, basat en la seva obra de teatre. Està doblada al català.
La pel·lícula va ser estrenada per Columbia Pictures i té música de Franz Liszt, Ludwig van Beethoven i Richard Wagner, arranjades per Muir Mathieson. La fotografia va ser de Georges Périnal i el vestuari de Givenchy.

## Argument

Egomaniac i temperamental Victor Fabian és el director de l'Orquestra del Festival de Londres. La seva dona, la Dolly, és una arpista que actua en nom del seu marit, presentant les seves demandes impossibles als patrocinadors de la simfonia, només per trobar-lo amb un músic considerablement més jove. La Dolly decideix abandonar-lo i destrueix la seva arpa.
La direcció d'en Víctor pateix l'absència de la Dolly i l'orquestra necessita la seva recuperació. El seu agent, Max Archer, intenta aconseguir-li un nou contracte, però el jove Wilbur, fill del patró de l'orquestra, insisteix, horroritzat, que qualsevol acord ha d'incloure una interpretació de la peça musical preferida de la seva mare, Stars and Stripes Forever de John Philip Sousa.
En lloc de tornar, la Dolly vol divorciar-se per poder casar-se amb el doctor Richard Hilliard, un físic. Un Víctor enfadat diu que per divorciar-se, primer s'han de casar dues persones. Resulta que els companys només van suposar que en Víctor i la Dolly eren marit i muller, però mai s'havien casat.
Víctor no concedirà un matrimoni ràpid i un divorci igualment ràpid tret que accepti viure amb ell durant tres setmanes més. Ell desgasta la seva determinació i en Hilliard l'atrapa amb un camisó amb volants. Una Dolly frustrada diu a tots dos que només vol viure sola.

## Repartiment

* Yul Brynner com Dr. Victor Fabian
* Kay Kendall com Dolly Fabian
* Gregory Ratoff com Maxwell Archer
* Geoffrey Toone com Dr. Richard Hilliard
* Maxwell Shaw com Jascha Gendel / Grisha Gendel
* Mervyn Johns com Mr. Wilbur Jr.
* Martin Benson com Luigi Bardini
* Shirley Anne Field com Angela Hopper

## Rerefons

L'obra Once More, With Feeling, que va ser adaptada per a aquesta pel·lícula, es va estrenar a New Haven el setembre de 1958 i després a Broadway el 21 d'octubre de 1958 al National Theatre, en una producció dirigida per George Axelrod i dissenyada per George Jenkins, i protagonitzada per Joseph Cotten, Arlene Francis i Walter Matthau, que va ser nominat a un premi Tony com a millor actor protagonista. L'obra va realitzar 263 funcions.
La pel·lícula va ser l'última de Kay Kendall. Va morir de leucèmia el 6 de setembre de 1959 abans de l'estrena de la pel·lícula.

## Referències

* ↑ Crowther, Bosley. «Once More With Feeling (1960) Kay Kendall and Yul Brynner in Comedy». The New York Times, 12-02-1960.
* ↑ «Tornaràs a mi». esadir.cat. [Consulta: 17 febrer 2024].