OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luci Juni Torquat Silà

Luci Juni Torquat Silà (en llatí Lucius Junius Torquatus Silanus) va ser un magistrat romà fill de Dècim Juni Torquat Silà.
Era quartinet (atnepos) d'August. A causa la mort prematura del seu pare va viure a la casa del jurista Gai Cassi Longí que estava casat amb la seva tia Júnia Lèpida. Per la seva descendència d'August es va fer sospitós a Neró i el 65 va ser acusat junt amb Cassi i Lèpida, de conspiració per assolir l'imperi. Luci a més va ser acusat d'incest amb la seva tia. El van condemnar a desterrament i enviat a Òstia amb la intenció de ser enviat a Naxos, però finalment el van portar a Barium a la Pulla on al cap de poc va ser executat. El nom del mes de juny (junius) va ser canviat per germànic, perquè Junius era el nom de Luci i del seu pare, tots dos suposats conspiradors. Es creu que no va deixar descendència.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals XV,52; XVI.7-9,12,22
# Manifest de Verona

El manifest de Verona (conegut també com Carta de Verona) va ser un pla programàtic del govern de la República Social Italiana que definia els objectius polítics del Partit Feixista Republicà nascut de les cendres del Partit Nacional Feixista.
El programa va ser aprovat per l'assemblea dels representants feixistes el 14 de novembre de 1943 durant el Congrés de Verona i pot ser definit com l'acte fundacional de la República Social Italiana.
Els punts del programa no van ser transposats en llei pel Govern de la Repúblic pel que, excepte algunes excepcions, no van ser mai formalment executats.

## Autors

El text va ser redactat oficialment per l'advocat Manlio Sargenti, futur Cap de gabinet del Ministeri de l'Economia Corporativa, amb les contribucions d'Angelo Tarchi, Carlo Alberto Biggini, Francesco Galanti, però l'aportació fonamental en els punts més revolucionaris va ser el de Nicola Bombacci, amb el vistiplau de Benito Mussolini.

## Referències

* ↑ D.L. N.375 del 12/2/1944 sulla Socializzazione delle imprese.

## Bibliografia

* Giovanni G. Pugliese, Italian Fascism and Antifascism: a critical anthology, Manchester University Press, 2001, pp. 191-195.

## Enllaços externs

* Paper de Verona (1943) El text del Manifest en el situat "larchivio.com".
# Mètode Arban

El mètode complet de trompeta (en francès Gran méthode complète pour cornet à pistons et de saxhorn parell Arban), més conegut com a mètode Arban, és un mètode pedagògic per als estudiants de trompeta, corneta i altres instruments de vent-metall amb pistons.
L'edició original va ser publicada per Jean-Baptiste Arban en 1864 i mai s'ha deixat d'editar perquè és usat pels intèrprets actuals. Conté centenars d'exercicis que incrementen gradualment la seva dificultat. El mètode comença amb bastants exercicis bàsics i avança a composicions molt avançades, incloent un arranjament d'Arban, famós per la seva dificultat, del "Carnestoltes de Venècia" en forma de Tema i Variacions. Posteriorment va ser editat per Edwin Franko Goldman i Walter M. Smith i anotat per Claude Gordon.
El mètode Arban inclou 150 cançons dins de la secció "L'art de la frase", 68 Etudes, 14 estudis característics, estudis avançats, solos de trompeta, nombrosos exercicis per practicar la lligadura, escales, ornaments i posicions de la llengua.

## Referències

* ↑ «OhioLINK ETD: Gates, Charles Reginald», 02-04-2015. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 14 març 2021].
* ↑ «Goldman Edwin Franko - AbeBooks» (en anglès). [Consulta: 14 març 2021].
* ↑ Arban, Jean-Baptiste «Arban’s complete celebrated method for the cornet or E♭ alto, B♭ tenor, baritone, euphonium and B♭ bass in treble clef / newly revised and edited by Edwin Franko Goldman.». University of Rochester, 1893.

## Enllaços externs

* Primers sis etudes (Estudis característics) (en francès)
* Exemples audibles d'alguns exercicis i solos Arxivat 2005-04-15 a Wayback Machine.
# Placa dels Andes Septentrionals

La placa dels Andes Septentrionals és una petita placa tectònica situada al nord de la serralada dels Andes. La seva superfície és de 0,02394 estereoradiants. Està associada generalment a la Placa sud-americana i està constituïda únicament de litosfera continental. Aquesta placa va quedar encaixonada entre la Placa Sud-americana i la Placa de Nazca a causa de la major velocitat d'aquestes dues. A causa de la subducció de la placa de Nazca aquesta zona és molt propensa a l'activitat volcànica i sísmica.

## Fonts

* (anglès) Peter Bird, Un model digital actualitzat dels límits de plaques,Geoquímica Geofísica Geosystems, 2003 PDF
# Pico Rivera

Pico Rivera és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 63.428 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pico Rivera tenia 63.428 habitants, 16.468 habitatges, i 13.866 famílies. La densitat de població era de 2.950,6 habitants/km².
Dels 16.468 habitatges en un 43,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,7% hi vivien parelles casades, en un 17,8% dones solteres, i en un 15,8% no eren unitats familiars. En el 12,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,83 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31% tenia menys de 18 anys, un 10,5% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 17,8% de 45 a 60 i un 11% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.564 $ i la renda mediana per família de 45.422 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.397 $ mentre que les dones 24.491 $. La renda per capita de la població era de 13.011 $. Entorn de l'11,6% de les famílies i el 12,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pico Rivera». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pico Rivera». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Roissy-en-Brie

Roissy-en-Brie és un municipi francès, situat al departament de Sena i Marne i a la regió d'Illa de França. L'any 1999 tenia 19.693 habitants.
Forma part del cantó de Pontault-Combault, del districte de Torcy i de la Comunitat d'aglomeració de París-Vallée de la Marne.
En el castell d'aquesta localitat fou on la majoria d'escriptors catalans exiliats després de la Guerra Civil espanyola (1936-1939) van ser instal·lats per part del govern francès i el govern de la Generalitat. D'aquesta manera es va convertir en un lloc d'intercanvi entre ells i també en un centre d'ajuda per als refugiats. Autors com Mercè Rodoreda, Pere Calders, Francesc Trabal, Armand Obiols, Pere Quart, Agustí Bartra, Avel·lí Artís Gener (Tísner)... trobaren refugi en aquest castell.
Carles Riba i Clementina Arderiu es van hostatjar a Bierville, al municipi de Boissy-la-Rivière (departament d'Essonne, no confongueu amb l'homònim de Seine-maritime), uns quants quilòmetres al sud de París. Allí Riba va compondre la seva obra Les elegies de Bierville.
D'aquesta estada en van sorgir almenys dues relacions sentimentals, la primera s'establí entre Mercè Rodoreda i Armand Obiols, la segona fou entre Agustí Bartra i Anna Murià.
El grup fou dissolt amb l'entrada dels nazis a França i molts van decidir per marxar cap a Amèrica, mentre que d'altres cercaren refugi a Suïssa.
Actualment el castell és la seu de l'ajuntament de la localitat.

## Enllaços externs

* (francès) Web oficial del municipi Arxivat 2007-08-02 a Wayback Machine.
# Justel

Justel és un municipi de la província de Zamora, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Comprèn les pedanies de Quintanilla i Villalverde.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 258 | 188 | 158 | 151 |
# Luisa María Frías Cañizares

Beata Luisa María Frías Cañizares (València, 20 de juny de 1896-Ibidem, 6 de desembre de 1936) va ser una catedràtica de la Universitat de València que va ser afusellada durant la Guerra Civil espanyola.
Es va llicenciar en Filosofia i Lletres, secció d'Història a la Universitat de València. Era catedràtica auxiliar de la Facultat de Filosofia i Lletres de la universitat esmentada. Tot i el clima d'hostilitat a l'Església que es respirava tant a la Universitat com a la vida pública, va aprofitar el professorat per donar testimoni de la seva fe. Va desenvolupar el seu apostolat seglar al món universitari ia l'àmbit parroquial. Va ser afusellada el 6 de desembre de 1936 al Picadero de Paterna.

## Referències

* ↑ Pbro. José Manuel Silva Moreno. «Luisa María Frías Cañizares». Parroquía San Martín.
* ↑ Catholic.net. «Luisa María Frías Cañizares, Beata». Catholic.net.
* ↑ La Represión en la Retaguardia Republicana. Pais Valenciano, 1936-1939. Edicions Alfons El Magnánim. Institució Valenciana d´Estudis i Investigació. Generalitat Valenciana.
# Montesquiu (Erau)

Montesquiu en francès Montesquieu) és un municipi occità, situat a la regió històrica del Llenguadoc, ara en el departament de l'Erau i a la regió administrativa d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Peó endarrerit

| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
En escacs, un peó endarrerit és un peó que està per darrere dels peons del mateix color situats en columnes adjacents i que no es pot avançar sense perdre material, normalment el peó que està endarrerit.
En la posició del diagrama, el peó negre de c6 està endarrerit. Els peons endarrerits normalment són un desavantatge posicional, ja que són difícils de defensar. També, l'oponent pot posar una peça en el hole al davant del peó sense risc que un peó l'expulsi i evitar per tant que aquest pugui ser avançat. Si el peó endarrerit està en una columna semioberta, com en aquest cas, el desavantatge és molt més gran, ja que pot ser atacat molt més fàcilment per una torre o una dama contrària. Les peces poden esdevenir febles quan estan encarregades de protegir un peó endarrerit.
La teoria d'obertures moderna té diverses obertures en què un dels jugadors deixa deliberadament un peó endarrerit, a canvi d'un millor desenvolupament. Els exemples més notables són a la variant Najdorf i la variant Pelikan-Svéixnikov de la defensa siciliana. En aquestes variants el negre té un peó endarrerit a d6 a canvi de millor joc de peces i del control del centre.
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
Després de les jugades 1.e4 c5 2.Cf3 Cc6 3.d4 cxd4 4.Cxd4 Cf6 (or 4...e5!? 5.Cb5 d6 - la variant Kalashnikov) 5.Cc3 e5!? 6.Cdb5 d6 (diagrama de la dreta), les negres tenen un peó endarrerit a d6, però les blanques han de patir el desplaçament dels seus cavalls del centre després de 7.Ag5 a6 8.Ca3 b5 9.Axf6 gxf6! 10.Cd5 (evitant l'amenaça de forquilla contra els cavalls) 10...f5! [o 10...Ag7 11.c3 (facilitant al cavall d'a3 el retorn al centre a través de la ruta Ca3-c2-e3) 11...f5!] 11.c3 Ag7, etc.
# Gringo vell

Gringo vell (títol original en anglès: Old Gringo) és una pel·lícula estatunidenca de Luis Puenzo, estrenada l'any 1989. Ha estat doblada al català.

## Argument

Durant la revolució mexicana, convergeixen tres vides i dues cultures: Harriet, professora nord-americana que viatja al país asteca per trobar un sentit a la seva vida; Arroyo, general de l'exèrcit mexicà, la vida del qual gira entorn de la Revolució i al seu amor per Harriet; i, finalment, Ambrose Bierce, periodista, contista famós i aventurer retirat que als seus 71 anys cavalca pel desert per unir-se a la revolució i viure així l'últim episodi de la seva vida. Mai se sabrà amb seguretat si és la manera com va morir Bierce o no, perquè l'autor de la novel·la, Carlos Fuentes, havia sabut d'aquest possible final per amics en el nord de Mèxic.
En el seu article titulat "Gringo Vell: dues cultures i una lluita", publicat en la Revista Letraceluloide, Rosita Catalina Isaza Cantor sosté que l'Ambrose Bierce que ens mostra la pel·lícula, interpretat per Gregory Peck, és un Bierce vital, dotat de tal esperit combatiu i de rebel·lia, que és capaç de deixar-ho tot al seu país per partir cap a un Mèxic immers en les lluites de la Revolució Mexicana, sabent fins i tot, com ell mateix ho afirma, que “ser un gringo, a Mèxic, és una eutanàsia”, especialment dins de l'agitat context polític de llavors. Serà al país veí on Ambrose Bierce trobi un entorn propici per les impetuoses necessitats del seu ésser i el lloc propici per morir.
La seva història a Mèxic haurà de confluir amb la de Harriet, una institutriu conca compatriota seva que troba precisament en les paraules del propi Bierce el detonant per decidir prendre un rumb similar. Jane Fonda encarna en el film a aquesta dona que, després d'escoltar el discurs proferit per l'escriptor davant una multitud que l'aclama per la publicació del seu colossal diccionari, decideix partir cap a terres veïnes com a forma de donar resposta a la seva pròpia necessitat d'escapar dels convencionalismes imposats per la seva mare i per la seva condició d'«òrfena», o millor, abandonada, d'un excombatent de guerra. Allà acaba enamorada i sent l'amant del general de l'Exèrcit Mexicà, Arroyp, qui finalment mor executat.

## Repartiment

* Jane Fonda: Harriet Winslow
* Gregory Peck: Ambrose Bierce
* Jimmy Smits: General Tomas Arroyo
* Patricio Contreras: Coronel Frutos Garcia
* Jenny Gago: La Garduna
* Gabriela Roel: La Luna
* Sergio Calderón: Zacarias
* Guillermo Ríos: Monsalvo
* Jim Metzler: Ron
* Samuel Valadez De la Torre: Cònsol Saunders
* Anne Pitoniak: Mme Winslow
* Pedro Armendáriz Jr.: Pancho Vila
* Stanley Grover: General Saunders
* Josefina Echánove: Clementina
* Pedro Damián: Capità Ovando

## Referències

* ↑ «Gringo vell». Ésadir.cat. [Consulta: 21 setembre 2022].
* ↑ «Old Gringo». The New York Times.
# Juste avant la nuit

Juste avant la nuit és una pel·lícula francoitaliana de Claude Chabrol estrenada el 1971.

## Argument

Charles Masson, cap d'empresa i pare de família, és iniciat per la seva amant Laura en jocs perversos. Així va un dia fins a demanar-li que faci veure que la mata. El provoca tant i tan bé que Charles l'acaba escanyant a l'estudi parisenc on es troben. Després d'haver llançat a la claveguera un mocador comprometedor, torna a casa seva. Laura era l'esposa del millor amic de Charles, François Tellier, que no triga a descobrir que aquesta l'enganyava...

## Repartiment

* Stéphane Audran: Hélène Masson
* Michel Bouquet: Charles Masson
* François Périer: François Tellier
* Henri Attal: Cavanna
* Dominique Zardi: Príncep
* Jean Carmet: Jeannot
* Michel Duchaussoy: un home a l'enterrament

## Premis

* 1971: BAFTA a la millor actriu per a Stéphane Audran
# Luc-sur-Mer

Luc-sur-Mer és un municipi francès, situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia.
# Maniquí castany

El maniquí castany o maniquí capnegre (Lonchura atricapilla) és una espècie d'ocell de la família dels estríldids (Estrildidae) que habita praderies, matolls, canyars i terres de conreu del nord i est de l'Índia, Bangladesh, sud-oest de la Xina, Myanmar, Indoxina, Península Malaia, Sumatra, Borneo, Sulawesi i Filipines. Introduït a molts indrets.

## Referències

* ↑ «Maniquí castany». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ Fitxa del maniquí capnegre a la pàgina del SIOC Rev. 16/04/2013 (català)
# Pixidi

Un pixidi (en llatí pixidium, un tipus de capsa) és un tipus de fruit en càpsula diferenciat per la forma d'obertura transversal circular que en separa l'opercle.
Prové de diversos carpels. La part superior que és separable s'anomena opercle i la part inferior que porta les llavors s'anomena urna.
Un exemple de pixidi és la càpsula que formen les roselles i altres papaveràcies en madurar.
# Klaus Eschen

Klaus Eschen (Berlín, 6 de setembre de 1939) és un jurista i fotoperiodista alemany.

## Trajectòria

Fill del destacat fotoperiodista berlinès Fritz Eschen, va viure de petit com el seu pare jueu va ser perseguit per les autoritats del Tercer Reich i obligat a fer treballs forçats. L'any 1943, el pare, que ja havia estat detingut, va escapar per poc de la deportació després que la mare, l'estatunidenca no jueva Gertrude «Lipsy» Thumm, participés en una manifestació de protesta a Rosenstrasse, davant la seu de la Gestapo. Aquell mateix any, va ser evacuat, juntament amb la seva mare i el seu germà Thomas, primer a Prússia Oriental i després als Sudets. En aquest darrer destí, el 1944, Thomas va morir amb 9 anys després que un hospital li negués el tractament de cura d'una apendicitis per ser «mig jueu».
Quan va finalitzar la guerra, va donar suport al seu pare per reprendre la seva trajectòria fotogràfica i, inicialment, també va treballar com a fotoperiodista. Aquesta tasca es va mantenir fins que, després de finalitzar la formació jurídica el 1967, va treballar com a advocat a Berlín. El 1969, juntament amb Horst Mahler i Hans-Christian Ströbele, va fundar el Col·lectiu d'Advocats Socialistes (Sozialistische Anwaltskollektiv), un despatx d'advocats que va guanyar notorietat per la defensa dels membres de la Fracció de l'Exèrcit Roig (RAF). El 1979, després de la dissolució del despatx d'advocats, va continuar treballant com a lletrat a la mateixa ciutat i va ser membre fundador de l'Associació d'Advocats Republicans (RAV), on va treballar juntament amb Werner Holtfort, Rupert von Plottnitz, Otto Schily i Gerhard Schröder. Dins de l'entitat va exercir la presidència fins al 1991. Entre 1992 i 2000 va ocupar el càrrec de jutge del Tribunal Constitucional Estatal de Berlín. Així mateix, entre 1993 i 1999 també va treballar de notari a Brandenburg. El 2002, va deixar la militància del Partit Socialdemòcrata d'Alemanya (SPD) després de 20 anys perquè no se li va permetre la convocatòria d'elecció directa del candidat dels Verds Hans-Christian Ströbele. El 2009, quan va complir 70 anys, se li va revocar la llicència d'advocat i des d'aleshores s'ha dedicat cada cop més a la fotografia.

## Obres

* Berlin, Fotografien 1960–1970. Jovis, 2001, ISBN 3931321657 (amb Christiane Landgrebe)
* Gesetzliches Unrecht in der Zeit des Nationalsozialismus, Baden-Baden: Nomos Verlag, 1997.
* „Linke“ Anwaltschaft von der APO bis heute, Colònia: Presseverlag Theurer, 1988.
* Wie man gegen Polizei und Justiz die Nerven behält, Berlín: Rotbuch-Verlag, 1973.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Apin, Nina. «Montagsinterview mit Klaus Eschen: "Von meinem Vater habe ich sehen gelernt"» (en alemany). Taz.de, 29-05-2011. [Consulta: 5 setembre 2023].
* 1 2 «Der Hintergrundprominente» (en alemany). Tagesspiegel.de, 30-04-2011. [Consulta: 5 setembre 2023].
# Luci Meneni Lanat (tribú consular)

Luci Meneni Lanat (en llatí Lucius Menenius Lanatus) va ser un magistrat romà que va viure al segle iv aC. Formava part de la gens Menènia, d'origen patrici.
Va ser tribú amb potestat consular quatre vegades, la primera l'any 387 aC. Després va estar set anys en què va exercir altres càrrec i el 380 aC va ser tribú per segon cop. Per tercera vegada ho va ser dos anys després (378 aC) i per darrera vegada el 376 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 717.
# Manuel Lao Hernández

Manuel Lao Hernández, (Doña María, Almeria, 10 de juny de 1944) és un empresari espanyol dedicat als sectors de l'oci, joc i entreteniment, hoteler i immobiliari. És fundador i president de nombroses empreses, entre les quals destaquen Cirsa, operadora de casinos, bingos i jocs electrònics a Espanya, Itàlia i Amèrica Llatina, entre altres empreses. És un dels espanyols més rics segons la revista Forbes.

## Biografia

Manuel Lao neix el 10 de juny de 1944 al poble de Doña María, província d'Almeria. Fill de Cándido Lao García i Elena Hernández. Als dotze anys es trasllada a viure a Terrassa. Estudia mestratge industrial i treballa uns anys en AEG, encara que la seva vocació empresarial el porta a emprendre negocis relacionats amb l'hostaleria i els serveis.
Al 1968 es casa amb Rosa Gorina Cazorro, amb la qui té tres fills: Manel, nascut el 1970, avui és Vicepresident-Executiu de CIRSA; Esther, dedicada a la Fundació MLH i Ingrid, empresària en el sector de la restauració i serveis.
L'any 1978 juntament amb el seu germà Juan creen l'empresa Compañía Internacional de Recreativos SA que l'any 1983 li canvien el nom per CIRSA.
L'any 1988 crea el holding empresarial: International Holding Service (IHS) amb l'objectiu de reagrupar tot el negoci internacional del joc i oci, que l'any 1996 passa a denominar-se Leisure & Gaming (L&G).
L'any 1989 construeix a Terrassa l'Hotel de quatre estrelles, Don Cándido. Serà inaugurat l'any 1992 pels Jocs Olímpics de Barcelona 1992, ja que serà l'hotel de varis equips d'hoquei herba.
A l'abril del 2005 crea la Fundació Manuel Lao Hernández per tornar a la societat una part del que ha rebut.
L'any 2007 constitueix NORTIA Corporation, conglomerat empresarial amb activitat a diversos sectors: Joc, Immobiliària, Hotels i agropecuària, que l'any 2015 va facturar més de 2.000 milions d'euros i dona feina a unes 18.000 persones en Espanya, Itàlia i llatinoamèrica.
És membre de les juntes directives de la patronal espanyola CEOE (Confederació Espanyola de Organitzacions Empresarials), de la catalana Foment de la Producció, i presideix la patronal espanyola del joc COFAR, (Confederació Espanyola d'Empresaris del Joc).

## Referències

* ↑ «Manuel Lao | Forbes España» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2018-05-06. [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ Digital, La Vanguardia. «[http://hemeroteca.lavanguardia.com/preview/1986/11/09/pagina-18/32840084/pdf.html?search=candido%20lao Edición del lunes, 07 mayo 1984, página 18 - Hemeroteca - Lavanguardia.es]» (en castellà). [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ «El día que el rey del juego quiso vender su finca por 75 millones. Noticias de Noticias» (en castellà). El Confidencial.
* ↑ «Manuel Lao Hernandez – Presidente de Nortia Corporation» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2016-06-05. [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ «ORDEN CUL/2153/2005, de 16 de junio, por la que se inscribe en el Registro de Fundaciones la Fundación Manuel Lao.». BOE, 06-07-2005, pàg. 23968.
# Montesquiu (Gers)

Montesquiu és una població de la Gascunya. Administrativament és un comuna del departament francès del Gers, a la regió d'Occitània.

## Geografia

Montesquiu és la capital d'un cantó de 17 municipis. El poble, construït sobre la vessant d'un turó, és un Castelnou obert als Pirineus i a la vall de l'Osse. És un lloc de pas en la Via Tolosana del Camí de Sant Jaume.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 538 | 645 | 605 | 604 | 579 | 570 | 586 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Robert Perrusan | PS |

## Agermanaments

* Montesquiu
* Roclincourt

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2009-12-26. [Consulta: 25 agost 2010].
* ↑ Mapa del Gers amb els municipis en gascó