OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gudusia variegata

Gudusia variegata és una espècie de peix pertanyent a la família dels clupeids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 16 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, pelàgic, amfídrom i de clima subtropical (26°N-17°N).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: els rius de Myanmar, incloent-hi l'Irauadi.

## Estat de conservació

La construcció de preses a la conca del riu Irauadi podria afectar negativament les seues migracions al llarg del riu.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Fowler, H. W., 1911. Notes on clupeoid fishes. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 63: 204-221.
* ↑ Day, F., 1870. On the freshwater fishes of Burma.--Part I. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1869 (pt 3): 614-623.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Whitehead, P.J.P., 1985. FAO Species Catalogue. Vol. 7. Clupeoid fishes of the world (suborder Clupeioidei). An annotated and illustrated catalogue of the herrings, sardines, pilchards, sprats, shads, anchovies and wolf-herrings. Part 1 - Chirocentridae, Clupeidae and Pristigasteridae. FAO Fish. Synop. 125(7/1):1-303.
* ↑ Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* ↑ IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994. SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, FAO. 103 p.
* Museu Suec d'Història Natural. Base de dades de la col·lecció d'ictiologia. Secció d'Ictiologia, Departament de Zoologia de Vertebrats. Estocolm, Suècia, 1999.
* Ricker, W.E., 1973. Russian-English dictionary for students of fisheries and aquatic biology. Fisheries Research Board of Canada, Ottawa.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* BioLib (anglès)
# Ciutat de Chota

Chota és una ciutat peruana, capital del districte i de la província de Chota homònims al departament de Cajamarca. Està situada a 2388 metres. n. m. al vessant oriental de la serralada dels Andes, a l'altiplà d'Acunta circumdat pels rius Chotano, San Mateo i Colpamayo; a 150 km al Nord de Cajamarca ia 219 km a l'Est de Chiclayo.
Segons xifres de l'INEI, Chota és la tercera ciutat més poblada del departament i la 52a més poblada del país amb 51.231 habitants el 2020.

## Serveis públics

La infraestructura de salut de la ciutat de Chota comprèn l'hospital José Soto Cadenillas, establiment que pertany al Ministeri de Salut de la República del Perú que presta serveis d'alta especialització diversificada. Atén la població urbana i rural, de la província.

## Transport

La ciutat només compta amb un petit heliport, però es té planejat construir un aeroport que serveix de porta principal cap a la província.
La ciutat de Chota es troba a 150 km al nord de Cajamarca a través de la Carretera Longitudinal de la Serra de sud a nord, vorejant les localitats de Hualgayoc i Bambamarca, a unes tres hores i mitja amb automòbil per carretera parcialment asfaltada i afirmada.

## Cultura

* Tauromàquia
* Cavalls de pas
* La correguda bufa
* Els xiquetets
# Gran Premi d'Espanya de Motocròs 250cc 1966

L'edició de 1966 del Gran Premi d'Espanya de Motocròs 250cc fou la 5a d'aquesta prova. Organitzat per la Penya Motorista 10 x Hora, el Gran Premi era la primera prova del Campionat del Món d'aquell any i tingué lloc el cap de setmana del 26 i 27 de març al Circuit de Santa Rosa, a Santa Coloma de Gramenet. Hi participaren 42 pilots de 13 països diferents (cinc dels quals catalans) i hi assistiren nombrosos espectadors.

## Curses
### Primera mànega

| Posició | Pilot | Motocicleta |
| 1 | Viktor Arbekov | ČZ |
| 2 | Don Rickman | Bultaco |
| 3 | Torsten Hallman | Husqvarna |
| 4 | Leonid Shinkarenko | CZ |
| 5 | Fritz Betzelbacher | Montesa |
| 6 | Oriol Puig Bultó | Bultaco |
| 7 | Pere Pi | Montesa |
| 8 | Kurt Statzinger | CZ |
| 9 | Aimo Lehtinen | Husqvarna |
| 10 | Erwin Schmider | CZ |

### Segona mànega

| Posició | Pilot | Motocicleta |
| 1 | Viktor Arbekov | ČZ |
| 2 | Torsten Hallman | Husqvarna |
| 3 | Olle Pettersson | Husqvarna |
| 4 | Don Rickman | Bultaco |
| 5 | Oriol Puig Bultó | Bultaco |
| 6 | Fritz Betzelbacher | Montesa |
| 7 | Bryan Wade | Greeves |
| 8 | José Sánchez | Bultaco |
| 9 | Jorma Jarvinen | Husqvarna |
| 10 | Pere Pi | Montesa |

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | 1a Mànega | 2a Mànega | Punts |
| 1 | Viktor Arbekov | ČZ | 1r | 1r | 2 |
| 2 | Torsten Hallman | Husqvarna | 3r | 2n | 5 |
| 3 | Don Rickman | Bultaco | 2n | 4t | 6 |
| 4 | Fritz Betzelbacher | Montesa | 5è | 6è | 11 |
| 5 | Oriol Puig Bultó | Bultaco | 6è | 5è | 11 |
| 6 | Pere Pi | Montesa | 7è | 10è | 17 |
| 7 | Erwin Schmider | CZ | 10è | 11è | 21 |
| 8 | Kurt Statzinger | CZ | 8è | 14è | 22 |
| 9 | Bryan Wade | Greeves | 16è | 7è | 23 |
| 10 | José Sánchez | Bultaco | 18è | 8è | 26 |

## Referències

* ↑ «Lista de corredores del V Gran Premio de España de Motocross» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 27-03-1966. [Consulta: 8 agost 2014].
* ↑ «El ruso Viktor Arbekov, brillante vencedor del V Gran Premio de España de Motocross» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 28-03-1966. [Consulta: 8 agost 2014].
* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Motocross». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 277. ISBN 84-920886-5-6.

### Bibliografia

* «World championship series 1966: GP 250 Round 1 - Spain - Barcelona - 1966 March 27» (en anglès). akejonsson.com. Åke Jonsson, 2011. Arxivat de l'original el 26 d’agost 2014. [Consulta: 8 agost 2014].
* «Clasificaciones» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 28-03-1966. [Consulta: 8 agost 2014].
* «Grand Prix Espagne 1966 250cc» (en francès). motocross-history.com, 28-03-2014. [Consulta: 6 febrer 2020].
* «Palmarés». A: Programa XVI Gran Premi d'Espanya (en castellà). Barcelona: Penya Motorista 10 x Hora, 3 abril 1977, p. 37.
* «Palmarés». A: Programa XX Gran Premi d'Espanya (en castellà). Barcelona: Penya Motorista 10 x Hora, 5 abril 1981, p. 32.
# Bronte Barratt

Bronte Amelia Arnold Barratt OAM (n. Brisbane, 8 de febrer de 1989) és una nedadora australiana i medallista olímpica als Jocs Olímpics de Pequín 2008 i als Londres 2012.

## Biografia

Va fer el seu debut com a nedadora en el Campionat Mundial de Natació de 2005 celebrat a Mont-real, on va guanyar una medalla de plata. A l'any següent va disputar els Jocs de la Mancomunitat de 2006 i el Campionat Mundial de Natació en Piscina Curta de 2006, guanyant medalles em tots dos campionats. En 2008 va participar en els seus primers Jocs Olímpics, celebrats a Pequín. A més va aconseguir la seva primera medalla d'or en quedar primera en la final de la modalitat de 4x200 m lliure amb un temps de 7:44.31, sent un rècord mundial. Uns mesos més tard, al Campionat Mundial de Natació en Piscina Curta de 2008 va guanyar una medalla de bronze en la mateixa modalitat. Tres anys més tard va tornar a guanyar una medalla de plata, aquesta vegada al Campionat Mundial de Natació de 2011. Posteriorment va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012, guanyant medalles en la modalitat de 4x200 m lliure i 200 m lliure, guanyant una medalla de plata i una altra de bronze respectivament. En 2013 va participar en el Campionat Mundial de Natació de 2013, guanyant una altra medalla de plata.

## Referències

* 1 2 «Australian Honours» (en anglès). Department of the Prime Minister and Cabinet. It's an Honour, 26-01-2009. Arxivat de l'original el 2014-03-07. [Consulta: 7 març 2014].
* ↑ «Bronte Barratt» (en anglès). Jocs Olímpics de Londres 2012, 2012. Arxivat de l'original el 2014-10-08. [Consulta: 7 març 2014].
# Cova Eirós

La cova Eirós (també en gallec) és una cova prehistòrica situada a Cancelo, pertanyent a l'ajuntament de Triacastela (Lugo, Galícia). Conté un important jaciment arqueològic del paleolític mitjà amb més de 35.000 anys d'antiguitat.

## Descripció

A l'interior se'n trobaren restes d'ocupació d'Homo neanderthalensis i Homo sapiens. La cova Eirós conserva l'única seqüència del nord-oest de la península Ibèrica on es pot estudiar la transició entre els últims neandertals i els primers humans moderns.
L'interés del jaciment, però, no es limita a aquest aspecte. S'hi han trobat manifestacions d'art rupestre, la qual cosa converteix l'estatge a la cova amb art rupestre més occidental de la zona cantàbrica i l'única, fins hui, a Galícia. Aquest patrimoni de gran valor està en perill de destrucció a causa d'una explotació minera.
Al juliol de 2012, la Diputació de Lugo sol·licità a la Xunta de Galícia que declari Bé d'interès cultural la cova, fet que es consumaria el 20 d'agost d'aquest any.

## Referències

* ↑ «Arqueòlegs de la USC documenten per primera vegada la presència de neandertals a Galícia». Universia. Xarxa d'universitats, 04-09-2009. Arxivat de l'original el 2019-08-07. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «El yacimiento de la Cueva Eirós permite estudiar la transición entre los últimos neandertales y los primeros humanos modernos». Servicio de Información y Noticias Científicas (Ministerio de Ciencia e Innovación del Gobierno de España), 18-05-2009. [Consulta: 5 agost 2010].

## Vegeu també

* Evolució dels éssers humans
# Griffin Boyette Bell

Griffin Bell (Americus, Geòrgia, EUA. 31 d'octubre de 1918 – 5 de gener de 2009), fou un defensor dels Drets Civils i Fiscal general dels Estats Units (1977-1981). Va ser el 72è fiscal general dels Estats Units, i va servir sota la presidència de Jimmy Carter. Anteriorment, va ser jutge federal del Tribunal d'Apel·lacions dels Estats Units per al Cinquè Circuit.

## Referències

* ↑ Diari Avui 6-1-2009, pag,28.
* ↑ Billy Hathorn, "The Frustration of Opportunity: Georgia Republicans and the Election of 1966", Atlanta History: A Journal of Georgia and the South, XXI (Winter 1987-1988), pp. 46-47
* ↑ «Attorney General: Griffin Boyette Bell» (en anglès), 23-10-2014. [Consulta: 27 febrer 2022].
# Forma extensiva d'un joc

La forma extensiva d'un joc és una especificació d'un joc en la teoria de jocs, que permet la representació explícita d'una sèrie d'aspectes importants del joc com la seqüència de moviments possibles dels jugadors, les seves eleccions en cada punt de decisió, la informació (possiblement imperfecte) que cada jugador té de l'altre jugador en alguns moviments quan es pren una decisió, i els guanys per a tots els resultats possibles del joc. La forma extensiva d'un joc també permet la representació de la informació incompleta en forma de casualitats codificats com "es mou per naturalesa".

## Bibliografia

* Morris, Peter. Introduction to Game Theory. San Francisco: Springer, 1994, p. 240. ISBN 978-0-387-94284-1 [Consulta: 17 novembre 2020].
* Osborne, Martin J.; Rubinstein, Ariel. A course in game theory. Cambridge: Elsevier, 1994, p. 368. ISBN 0-262-65040-1 [Consulta: 17 novembre 2020].
* Hart, Sergiu. Handbook of Game Theory with Economic Applications. Elsevier, 1992, p. 240. ISBN 978-0-444-88098-7 [Consulta: 17 novembre 2020].
# Campionat de Zúric 1996

L'edició del 1996 fou la 81a del Campionat de Zuric, anomenat aquest any Gran Premi de Suïssa. La cursa es disputà el 25 d'agost de 1996, entre Basilea i Zúric i amb un recorregut de 232 quilòmetres. El vencedor final fou l'italià Andrea Ferrigato, que s'imposà per davant de Michele Bartoli i Johan Museeuw.
Va ser la vuitena cursa de la Copa del Món de ciclisme de 1996.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Andrea Ferrigato (ITA) | Roslotto-ZG Mobili | 5h 51' 52" |
| 2 | Michele Bartoli (ITA) | MG Maglificio-Technogym | m. t. |
| 3 | Johan Museeuw (BEL) | Mapei-GB | m. t. |
| 4 | Lance Armstrong (USA) | Motorola | m. t. |
| 5 | Francesco Casagrande (ITA) | Saeco-AS Juvenes | m. t. |
| 6 | Alessandro Baronti (ITA) | Panaria-Vinavil | m. t. |
| 7 | Frank Vandenbroucke (BEL) | Mapei-GB | m. t. |
| 8 | Fabio Baldato (ITA) | MG Maglificio-Technogym | +11" |
| 9 | Maurizio Fondriest (ITA) | Roslotto-ZG Mobili | m. t. |
| 10 | Laurent Jalabert (FRA) | ONCE | m. t. |

## Referències

* ↑ «Ferrigato vuelve a ser el más fuerte». Mundo Deportivo, 26-08-1996 [Consulta: 27 juny 2015].

## Enllaços externs

* Resultats a les-sports.info
# Gàbals

Els gàbals (en llatí Gabali o Gabales, en grec antic Γαβάλεις, segons Estrabó) van ser un poble gal, veí dels rutens a la frontera de la Narbonesa entre els arverns i els helvis, al país muntanyós que en català s'anomena Gavaldà i en francès Gévaudan, derivat de Gabaldanum (Pagus Gabalicus), i que és l'actual departament de Lozère.
La seva capital era, segons Claudi Ptolemeu, Anderitum o Anderidum més tard Gabalum que correspon a la moderna Javoux, prop de Mende, que va ser una seu episcopal fins al segle iv quan es va transferir a Mende (Mimate). En temps de Juli Cèsar estaven sotmesos als arverns i es van unir a la revolta de Vercingetorix l'any 52 aC per mediació de Lucteri. El seu territori tenia mines d'argent segons Estrabó i els seus formatges, sobretot els del Lesorae Gabalicique pagi, eren famosos a Roma, segons Plini el Vell. El Lesora és la muntanya de Lozère.
Altres llocs del territori esmentats als itineraris van ser Ad Silanum, entre Anderitum i Segedunum (moderna Rodez), prop de la moderna Treslans. Gregori de Tours esmenta el castell de Grèzes (Castellum Gredonense).

## Referències

* ↑ Cèsar, Juli. «Llibre VII, LXXV.2». A: Guerra de les Gàl·lies (en llatí i català). Traducció: Icart, Joaquim. 3 vol. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1974, p. 71. DL B. 48252-1974. ISBN 8472250938.
* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico VI, 44
* ↑ Smith, William (ed.). «Gabali». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 agost 2022].
# Francesc Baygual i Bas

Francesc Baygual i Bas (Sabadell, 21 de març de 1899 - Granollers, 15 de juny de 1936) fou un industrial tèxtil català.

## Biografia

Francesc Baygual cursà estudis als Escolapis de Sabadell i de molt jove s'incorporà a l'empresa del seu pare, la raó social Baygual i Llonch, en què feien companyia Miquel Baygual Casanovas i Antoni Llonch Roca. Francesc s'ocupà de feines administratives.
Més tard, i encarregat dels viatges comercials, recorregué tota la geografia peninsular amb el mostrari a la maleta. El 1921, en retirar-se el seu pare del negoci, Francesc i el seu germà Joan compartiren la gerència amb Antoni Llonch.
Durant els anys anteriors a la Guerra Civil l'empresa havia prosperat i projectaren la construcció d'una gran fàbrica en terrenys del barri de Can Feu adquirits al marquès de Montsolís. Acabada de construir el 1936, la fàbrica fou confiscada per la República en esclatar la Guerra Civil i la convertiren en factoria per a la indústria de guerra, on es fabricà tota mena de material bèl·lic; fins i tot s'hi construïren avions, raó per la qual fou coneguda com a Tallers de l'Aviació.
Al marge de la indústria tèxtil, Francesc Baygual destacà dins el món social catòlic de Sabadell. Va ser president de l'Apostolat de l'Oració de la parròquia de Sant Fèlix; membre del consell d'administració d'El Siglo Futuro, òrgan de la Comunión Tradicionalista; promotor del Patronato Social Católico de Sabadell i membre del consell d'administració del diari El Correo Catalán.
Al principi de la Guerra Civil, durant el mes d'agost de 1936, Francesc Baygual va ser detingut i assassinat a la rodalia de Granollers. El 27 d'octubre de 1960 Sabadell li dedicà un carrer al barri de la Creu de Barberà.

## Referències

* 1 2 3 4 Nomenclàtor. «Carrer de Baygual». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 25 maig 2014].
# Ciutadania (publicació)

Ciutadania va ser l'òrgan d'expressió del Partit Republicà Federal de Mallorca, aparegut a Palma el 1930.
De periodicitat setmanal, va tenir un contingut popular i mallorquinista, publicant articles de nacionalistes d'esquerra, republicans radicals lerrouxistes i republicans federals en general, reflectint el conjunt plural d'ideologies que aleshores s'uniren dins el Partit Republicà Federal de Mallorca. A partir de 1931, davant la imminència de les eleccions municipals d'abril, donà suport al Front Únic Antimonàrquic. El seu republicanisme va tenir matisos d'anticlericalisme i es va confrontar amb el regionalisme conservador representat pels seguidors de Cambó a Mallorca. La seva redacció era al Centre Republicà Federal i va ser dirigit per Joan Alomar Cifre. El seu consell de redacció estava format per Marià Aguiló, Daniel A. Palmer, Miquel R. Simonet i Gabriel Meneu i Pinya. Hi col·laboraren, entre altres: Jaume Estela Ateu Martí, Alexandre Jaume, Joan Mas Verd i Eduardo Ortega y Gasset. Feia servir el castellà i el català. Deixà de publicar-se el 1931.

## Referències

* ↑ «Ciutadania». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 297. ISBN 84-8661702-2.
# Grup del Segre-Cinca

El Grup del Segre-Cinca és una fàcies arqueològica que es va estendre per la plana occidental catalana entre el 1650 aC i el 550 aC (entre el Grup del Nord-Est i la cultura ibèrica).
En aquest periode comença a detectar-se una dinàmica protourbana basada en construccions en pedra: Serra de l’Encantada (Alcarràs), La Pedrera (Vallfogona de Balaguer), El Tapió (Alpicat), les Paretetes (Albagés), La Colomina (Gerb), etc. Va evolucionar fins a la formació de poblats closos.
Les ceràmiques solen presentar un apèndix de botó en la nansa, tal com succeeix a la resta del territori català. També les destrals de bronze amb vorells es coneixien a la resta del territori català.
Es coneixen pocs exemples d'ús funerari: les cistes amb túmul de Riols I i de Castellets II (les dues a Mequinensa).

## Referències

* ↑ López i Melcion, Joan. L'Evolució del poblament protohistòric a la plana occidental catalana: models d'ocupació del territori i urbanisme (tesi doctoral). Universitat de Lleida. Departament de Història, 2000.
# Kondou Juuzou

Kondou Juuzou (1771-1829), també conegut com a Seisai o Morishige, és considerat un dels principals exploradors japonesos de finals del període Edo, ja que pels volts de 1798 participà en l'exploració oficial d'Ezochi (actual Hokkaido).
Posteriorment, entre els anys 1808 i 1819, fou shomotsu bugyou (primer bibliotecari) i, més tard, yumiya bugyou (primer arxiver) d'Osaka.
Durant els últims anys de la seva vida, però, no comptà amb el favor del shogun a causa dels delictes menors comesos per un dels seus fills.
Kondou Juuzou va tenir una vida productiva, ja que escrigué diverses obres sobre geografia, economia, arqueologia i bibliografia. Entre aquestes últimes destaca Gaiban Tsuusho, una compilació de la correspondència diplomàtica del Japó escrita des de principis fins a mitjan període Edo.

## Gaiban Tsuusho

Gaiban Tsuusho és una col·lecció de documents diplomàtics del Japó datats entre el 1599 i el 1764, la qual va ser compilada per Kondou Juuzou quan aquest era el primer bibliotecari d'Osaka (1808-1819), amb la intenció de presentar-la al shogun, que en aquell moment era Tokugawa Ienari, l'onzè shogun del shogunat Tokugawa. Es tracta d'una compilació de 27 volums que recull la correspondència oficial del Japó amb onze països i dues regions amb les quals mantenia relacions comercials i/o diplomàtiques (Corea, l'Imperi Ming, Annam, Siam, Cambodja, Països Baixos, Espanya, Luzon, Anglaterra o Macau, entre d'altres). Els documents, classificats per països i ordenats cronològicament, van acompanyats de notes bibliogràfiques creades pel mateix compilador.

## Referències

* ↑ Kawamoto Kuniye: "The international outlook of the Quang Nam (Nguyen) regime as revealed in Gaiban Tsuusho", Ancient Town of Hoi An, Ha Noi, 2006, pp. 159-170.
# Campionat de Zúric 2002

L'edició del 2002 fou la 87a del Campionat de Zuric. La cursa es disputà el 18 d'agost de 2002, amb final a Zúric, i amb un recorregut de 236,6 quilòmetres. El vencedor final fou l'italià Dario Frigo, que s'imposà per davant de Paolo Bettini i Lance Armstrong.
Va ser la vuitena cursa de la Copa del Món de ciclisme de 2002.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Dario Frigo | Tacconi Sport | 5h 56' 54" |
| 2 | Paolo Bettini | Mapei-Quick Step | + 1'06" |
| 3 | Lance Armstrong | US Postal | m. t. |
| 4 | Massimiliano Gentili | Acqua & Sapone-Cantina Tollo | m. t. |
| 5 | Carlos Sastre | Team CSC-Tiscali | m. t. |
| 6 | Michele Bartoli | Fassa Bortolo | m. t. |
| 7 | Davide Rebellin | Team Gerolsteiner | m. t. |
| 8 | Oscar Camenzind | Phonak Hearing Systems | m. t. |
| 9 | Ivan Basso | Fassa Bortolo | m. t. |
| 10 | Laurent Dufaux | Alessio | m. t. |

## Referències

* ↑ «Frigo se estrena en una clásica». , 19-08-2002 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ A l'octubre del 2012, Lance Armstrong va ser suspés de per vida i els resultats obtinguts després de l'1 d'agost de 1998 van ser anul·lats.

## Enllaços externs

* Resultats a les-sports.info
# Creu de terme de Montcortès

La Creu de terme de Montcortès és una creu de terme de Montcortès, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Restes de la creu de terme de Montcortès. Únicament conserva el doble basament de planta quadrada amb un petit treball decoratiu als extrems, i el fust de planta octogonal.
Aquesta creu va ser enderrocada el 1939. Diversos fragments foren guardats en una casa del poble. L'any 1986 la part superior va ser lliurada al Museu Duran i Sanpere de Cervera.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme de Montcortès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Premis Catalunya Construcció

Els Premis Catalunya Construcció són uns premis que des de l'any 2004, convoca el Col·legi de l'Arquitectura Tècnica de Barcelona, amb el suport del Consell de l’Arquitectura Tècnica de Catalunya i l'Arquinfad, amb l'objectiu de reconèixer l'esforç dels professionals i empresaris del sector a Catalunya.
Es premien 9 categories professionals:
* Direcció de l’Execució i Gestió de l’Obra.
* Direcció Integrada de Projecte
* Coordinació de Seguretat i Salut
* Innovació en la Construcció
* Rehabilitació Patrimonial
* Rehabilitació Funcional
* Rehabilitació Energètica
* Treball Final de Grau
* Premi Especial a la Trajectòria Professiona.
El jurat dels Premis Catalunya Construcció està format per set persones del món professional, empresarial i acadèmic. Organitzats pel Cateb i oberts a tots els professionals de la construcció, els premis s'han consolidat com una referència de qualitat i prestigi entre el col·lectiu professional i en tot el sector i han anat adquirint amb el temps un important valor de currículum per als seleccionats, finalistes i guardonats. Durant els seus primers 10 anys, es van presentar més de mil candidatures. Entre els edificis premiats, el 2015 es va premiar a dues biblioteques públiques catalanes.
Els guardons dels Premis Catalunya Construcció consisteixen en la reproducció d'una escultura dissenyada per Joan Brossa i als finalistes i guanyadors se’ls lliura un diploma acreditatiu. La participació en els premis és gratuïta.

## Referències

* ↑ «Disset finalistes als premis Catalunya Construcció 2015». El Punt Avui.
* ↑ «112 candidaturas optarán a los Premis Catalunya Construcció 2016». Interempresas.
* ↑ NAN Arquitectura y Construcción «Oriol Bohigas obtiene el Premio a la Trayectoria Profesional 2017 otorgado por el CAATEB». NAN Arquitectura y Construcción, 21-06-2017. Arxivat de l'original el 2017-06-30 [Consulta: 19 juliol 2017].
* ↑ «Dues biblioteques, Premis Catalunya Construcció 2015». Biblioteques públiques de Catalunya. [Consulta: 23 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Informació sobre edicions anteriors Arxivat 2016-11-24 a Wayback Machine.