OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Masseguer

Can Masseguer és un monument del municipi de Santa Coloma de Farners (Selva) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal de planta quadrada, de tres plantes i golfes amb teulada a quatre vessants i torreta quadrangular central coronada per una balustrada. La façana té obertures envoltades amb pedra d'arc de mig punt i les de les dues plantes superiors tenen balcó de ferro forjat. Les finestres de la planta baixa tenen reixes de ferro molt treballades. La porta principal, també amb arc de mig punt, té una clau decorada amb relleus on es llegeixen les lletres JM entrellaçades i la data de 1894. Destaca a la façana un rellotge de sol, situat a l'altura del primer pis. Al costat esquerre de la façana lateral hi ha una porta d'arc de mig punt amb un òcul superior que havia de ser l'accés a la capella. El parament de les parets és arrebossat i pintat, i a la part inferior hi ha diferenciat un sòcol alt. Hi ha altres dependències adossades i annexes a la casa que serveixen per desenvolupar les tasques agrícoles i guardar la maquinària.

## Història

Situada a la finca de Can Vilar és la casa nova construïda prop de l'antic mas Vilar, avui desocupat. L'any 1936 va ser cremat l'interior i refet posteriorment. L'espai projectat com a capella mai va arribar a ser-ho i sempre ha servit de magatzem.

## Referències

* 1 2 3 «Can Masseguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 març 2013].
# Can Massip

Can Massip és una masia del municipi de Cardedeu (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masia de planta rectangular, amb coberta de teula àrab a dues vessants, la de llevant més baixa.Té portal adovellat d'arc escarser. Flanquejant el portal a la planta baixa, hi ha a la banda de ponent una finestra d'arc escarser emmarcada amb maó a plec de llibre. A la banda de llevant, hi ha una finestra rectangular i un portal estret amb llinda de fusta. Damunt d'aquest hi ha una finestra amb brancals de pedra granítica i llinda plana amb la data 1715 enmig del monograma JHS. Damunt de la porta principal hi ha una finestra balconera amb barana de ferro. La resta d'espais buits de les façanes són quadrangulars d'arc pla amb llinda de fusta. En la modificació recent s'ha arrebossat la façana principal amagant part de les llindes originals de les finestres i s'han col·locat nous porticons de fusta.

## Història

L'any 1297 tenim la primera menció de Massip, quan se cita a un tal Guillem Massip de la parròquia de Cardedeu, cal dir però que d'aquests moments no es tenen referències directes del mas i no es pot assegurar que fos ocupat pels Massip. En els fogatges de 1470 apareix Narcís Massip i el 1516 al mas se l'anomena Massip. Les mencions directes en documentació sobre el mas són rares. Poques vegades apareixen citades terres de la seva propietat i les escasses mencions són referents a possessions que van pertànyer al mas i que van passar a Volart o a Andreu, masos de ben segur més florents en el segle xvi. En el segle xviii segurament el mas va guanyar en importància, així ho manifesta la data 1715 a la llinda de la finestra de llevant. Es creu que al segle xix es van produir una sèrie de reformes. Recentment el mas havia estat abandonat, com altres propers a ell, havia estat abandonat i utilitzat com a magatzem agrícola i actualment està reformat i és l'habitatge dels propietaris.

## Referències

* 1 2 3 «Can Massip». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Can Goitó Gros

Can Goitó Gros és un mas situat al municipi de Campllong a la comarca catalana del Gironès.

## Referències

* ↑ Can Goitó Gros. Gran enciclopèdia catalana
# Capella de Santa Maria dels Horts

La Capella de Santa Maria dels Horts és una església del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.. La seva fundació data probablement del segle x. El 1395 va ser dotada del benefici de Santa Apolònia i Santa Bàrbara. Havia tingut un altar a la Verge Maria, a Sant Benet, Santa Apolònia i Santa Bàrbara.

## Descripció

És una capella d'una sola nau amb absis de planta semicircular i coberta a dues vessants. El campanar és de doble arcada, els arcs de les quals ha desaparegut. El portal frontal és d'arc de mig punt adovellat, amb rosetó superior. A la part posterior, hi ha una finestra petita també d'arc de mig punt i amb esqueixada.

## Referències

* 1 2 «Capella de Santa Maria dels Horts». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].

## Enllaços externs

* Capella de Santa Maria dels Horts, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Capella de Santes Creus de Bordell

La capella de Santes Creus de Bordell és una església de Pinell de Solsonès (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga vicaria de Madrona. Església romànica d'una nau i absis rodó. La teulada és a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana principal. La nau està coberta amb volta de canó amb un arc preabsidal i un arc toral que arrenca de mitjana altura. A la façana es troba la porta, emmarcada per un arc de mig punt, amb llinda i timpà sense escultura; per sobre hi ha una finestra biforada i, coronant la façana, es troba un campanar de cadireta d'un ull. El parament és de pedres escairades a cops de maceta en fileres. Finestra a l'absis de doble esqueixada i arc de mig punt adovellat.
L' any 1898 es va adossar la rectoria a la façana sud, que en el transcurs de la guerra civil va ser enderrocada.

## Referències

* ↑ «Capella de Santes Creus de Bordell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Capella de Santes Creus de Bordell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 juliol 2015].
# Church Street

Church Street és un carrer de vianants del centre de Monmouth (Gal·les). Actualment acull una àmplia varietat de botigues, restaurants, galeries d'art i el Teatre Savoy. Fins als anys 1830, quan es va construir el Priory Street, Church Street era la principal via d'accés al centre de la població des del nord-est, enllaçant el mercat amb l'església parroquial de Saint Mary's Priory.
Els edificis actuals del carrer daten de principis del segle xix. La façana del número 24 de Church Street va ser dissenyada per G. V. Maddox cap al 1840. L'edifici de l'esquerra, que permet l'entrada a White Swan Court, construït a la mateixa època que el Priory Street, probablement també dissenyat per Maddox.
El Teatre Savoy és un edifici protegit amb el Grau II*, remodelat el 1928 en l'estil tradicional, i considerat com el teatre més antic encara en funcionament a Gal·les. L'edifici on està situat el teatre va ser construït sobre els fonaments de l'antic Bell Inn, i va ser el primer a rebre una llicència per a l'entreteniment el 1832. Va esdevenir el primer cinema de Monmouth amb el nom de "Living Picture Palace and Rinkeries", el 1910, abans de ser remodelat per la companyia de teatre Albany Ward. Va tancar com a cinema als anys 60, reobrint com a bingo i tancat de nou el 1983, abans de reobrir un temps per realitzar un espectacle de llanterna màgica. Ha estat contínuament un cinema des dels anys 90.

## Referències

* ↑ John Newman, The Buildings of Wales: Gwent/Monmouthshire, Penguin Books, 2000, ISBN 0-14-071053-1, pp.407-408 (anglès)
* ↑ Keith Kissack, Monmouth and its Buildings, pp.142-144 (anglès)
* ↑ «The Monmouth Savoy Trust: History» (en anglès). [Consulta: 10 gener 2012].
* ↑ «The Monmouth Savoy Trust» (en anglès). [Consulta: 10 gener 2012].
# Ferdinando Ughelli

Ferdinando Ughelli (Florència, 21 de març de 1595 - Roma, 19 de maig de 1670) va ser un monjo cistercenc i historiador de l'Església florentí.
Va entrar a l'Orde del Cister de la seva ciutat natal, i després va ser enviat a la Universitat Gregoriana de Roma, on va estudiar amb els jesuïtes Francesco Piccolomini i Juan de Lugo. Va ocupar molts càrrecs importants a l'orde, va ser l'abat de Settimo, i des de 1638 de Tre Fontane. Expert en història de l'Església, va ser animat en aquest aspecte i va sufragar les seves despeses de viatge el papa Alexandre VII, amb una pensió anual de 500 escuts. Ughelli va ser consultor de l'Index i teòleg del cardenal Carlo de Mèdici, i amb freqüència va rebre ofertes d'ocupar bisbats, però va refusar-les. A la seva mort va ser enterrat a l'església de la seva abadia.

## Obres

La seva obra principal és Italia sacra sive de Episcopis Italae (9 volums, Roma, 1643-1662), que va ser abreviat posteriorment i reeditat amb correccions i addicions, així com un desè volum per part de Nicola Coleti, entre 1717 i 1722. Per fer aquest treball, Ughelli va treballar amb documents inèdits i tractà qüestions abans no tractades prèviament pels historiadors, i per aquesta raó i les imperfeccions de la ciència històrica en aquella època, especialment en el camp de la crítica, aquesta obra conté erros greus, car l'autor estava més interessat a recollir documents que en el seu estudi. No obstant això, la seva obra va facilitar el treball dels historiadors posteriorment.
Altres obres són:
* Cardinalium Elogia ex sacro ordine cisterciensi (Florència, 1624), sobre escriptors i sants de la seva orde i els privilegis papals atorgats a aquesta.
* Columnensis imagina cardinalium familiae (Roma, 1650), a més d'altres obres de caràcter genealògiques sobre els comtes de Marsciano i els Capizucchi, el 1667 i 1653, respectivament.
* Aggiunte a la pontificum Vitae de Ciacconius

## Referències

* 1 2 3 4 Benigni, Umberto. «Ferdinando Ughelli». A: Wikisource. Catholic Encyclopedia (en anglès), 1913.
# Fernand Boden

Fernand Boden (Echternach, 13 de setembre de 1943) és un polític i professor luxemburguès, membre del Partit Popular Social Cristià que exercí diversos càrrecs de ministre entre 1979 i 2009.
Boden estudià Matemàtiques i Física a la Universitat de Lieja i, entre 1966 i 1978, feu de professor a l'escola gramàtica d'Echternach. Entre 1970 i 1976 fou membre i tinent d'alcalde del consell comunal d'Echternach.
L'any 1978 fou escollit per primera vegada com a membre de la Cambra de Diputats de Luxemburg per la circumscripció de l'Est com a membre pel Partit Popular Social Cristià, i un any després va ser reescollit. L'any 1979 es va unir al govern de Luxemburg, format pel gabinet Werner-Thorn-Flesch, com a Ministre d'Educació Nacional i Joventut i Ministre de Turisme fins a l'any 1989. L'any següent va ser traspassat a Ministre de Família i Solidaritat i Ministre de les Classes Mitjanes i Turisme. L'any 1994 esdevingué Ministre pel Servei Civil, càrrec que exercí fins al 26 de gener de 1995, quan va assumir la cartera de Ministre d'Agricultura, Viticultura i Desenvolupament Rural, així com la de Ministre de les Classes Mitjanes, Turisme i Habitatge, càrrecs que mantingué durant 14 anys, fins que el juliol de 2009 fou rellevat.

## Referències

* ↑ «Fernand Boden» (en anglès). Europarl.Europa.eu. [Consulta: 11 desembre 2017].
* 1 2 3 «Fernand Bode» (en anglès). Gouvernement.lu. Arxivat de l'original el 30 de setembre 2007. [Consulta: 11 desembre 2017].
* ↑ «Nouveau gouvernement: cérémonies de passation des pouvoirs» (en francès). Gouvernement.lu. Arxivat de l'original el 24 de juliol 2009. [Consulta: 27 setembre 2009].
# Hadim Mesih Paixà

Hadim Mesih Paixà (Khadim Mesih Mehmed Paixà, vers 1495-1589) fou un gran visir otomà que va ocupar el càrrec del 1585 al 1586.

## Biografia

Va fer carrera com agha blanc a la casa privada del sultà (enderun) i com els seus antecessors tenia molta influència sobre el sultà. A la pujada al tron de Murat III el 1574 va rebre un càrrec i després fou beglerbegi d'Egipte que va governar durant cinc anys amb un èxit notable (1575-1580). El 1581 fou designat tercer visir i cridat a Istanbul. Özdemiroğlu Osman Pasha, el gran visir (1584-1585) va sortir en campanya el 28 de juliol de 1584 com a serdar o comandant en cap i Mesih fou elevat a segon visir i caimacan.
El gran visir va morir el 29 d'octubre de 1585 i el va succeir quan ja quasi tenia 90 anys, però al cap de cinc mesos i mig va dimitir (14 d'abril de 1586) per un desacord amb el sultà el qual refusava nomenar reis ul-kuttub a Küçuük Hasan Bey (candidat de Mesih) en el lloc de Hamza Efendi.
Es va retirar a la vida privada i va morir al cap de tres anys (1589), sent enterrat al barri de Karagümrük a Istanbul.

## Referències

* Histoire de l'Empire ottoman, depuis son origine jusqu'à nos jours, par J. von Hammer; traduit de l'allemand par J. J. Hellert, Volum 1 a 18
Gran visir otomà :
# Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1949

Els novens Premis Nacionals de Cinematografia concedits pel Sindicat Nacional de l'Espectacle corresponents a 1949 es van concedir el 1950. Es va concedir únicament a les pel·lícules i no pas al director o als artistes, i es va distingir per la seva dotació econòmica. Es van repartir un total de 2.250.000 pessetes, repartits en un premi de 500.000 pessetes, un de 450.000 pessetes, un de 400.000 pessetes, un de 350.000 pessetes, un de 300.000 pessetes i un altre de 250.000 pessetes. En aquesta edició, a més, es va entregar un accèssit especial de 250.000 pessetes. Algunes d'elles havien estat declarades "d'interès nacional".

## Guardonats de 1949

| Categoria | Premi | Pel·lícula premiada | Director |
| 1r. lloc | 500.000 pts | La mies es mucha | José Luis Sáenz de Heredia |
| 2n lloc | 450.000 pts | El santuario no se rinde | Arturo Ruiz Castillo |
| 3r lloc | 400.000 pts | Currito de la Cruz | Luis Lucia Mingarro |
| 4t lloc | 350.000 pts | La niña de Luzmela | Ricardo Gascón |
| 5è lloc | 300.000 pts | Una mujer cualquiera | Rafael Gil |
| 6è lloc | 250.000 pts | Mi adorado Juan | Jerónimo Mihura Santos |
| Accèssit | 250.000 pts | Neutralidad | Eusebio Fernández Ardavín |

## Referències

* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 57-58
* ↑ Se han concedido los premios de Cinematografía, ABC, 29 de gener de 1950
* ↑ Las actrices en el cine español de los cuarenta, p. 106-107

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1948
# Wilhelm Stuckart

El doctor Wilhelm Stuckart (16 de novembre de 1902 – 15 de novembre de 1953) va ser un advocat del Partit Nazi, Secretari d'Estat del Ministeri de l'Interior del Reich.
Nascut a Wiesbaden. S'afilià al NSDAP el 1922. Va estar molt involucrat a les primeres aproximacions nazis cap als jueus, sent coautor de les "Lleis de Núremberg" (per les que es privava de la ciutadania alemanya als jueus), el 1935, en el si d'un Reichstag controlat pels nazis.
Stuckart va ser el representant del Ministre de l'Interior, Wilhelm Frick, a la Conferència de Wannsee el 20 de gener de 1942, on es discutí sobre la imposició de la "Solució Final de la Qüestió Jueva a l'esfera d'influència alemanya a Europa".
Ha estat motiu d'especulació que Stuckart objectà sobre que les lleis estaven sent ignorades per la SS durant el progrés de la "Solució Final", assenyalant els problemes burocràtics d'una aplicació radical, insistint que l'esterilització obligatòria seria una opció millor per a preservar l'esperit de les lleis. No obstant això, el president de la conferència, SS-Obergruppenführer Heydrich, l'informà que la decisió d'exterminar als jueus havia estat presa per Hitler en persona, i que d'acord amb el Führerprinzip, la paraula de Hitler estava per damunt de tota llei escrita (Stuckart, així com altres dels presents a la conferència, assenyalaren que aquella ordre no s'havia donat per escrit)
Stuckart serví algú temps com a Ministre de l'Interior, després de l'ocàs de Himmler el 1945.
Després de la guerra, Stuckart va ser detingut pels aliats per crims de guerra i passà 4 anys a presó, fins a ser alliberat per manca de proves el 1949.
Morí al novembre de 1953 a Hannover després d'un accident de trànsit (accident que se sospita que va ser provocat per grups contraris al fet que criminals nazis estiguessin en llibertat).
Stuckart ha aparegut dins la cultura popular:
* A la pel·lícula del 1984 "Wannseekonferenz" interpretat per l'actor Peter Fitz
* A la pel·lícula del 2001 "La Solució Final" va ser interpretat per Colin Firth
* A la novel·la d'història alternativa "Pàtria", de Robert Harris, Stuckart és un dels assistents a Wannsee que és acorralat pel règim nazi del 60.
# Cuaespinós rogenc

El cuaespinós rogenc (Synallaxis unirufa) és una espècie d'ocell sud-americana pertanyent a l'ordre dels Passeriformes i a la família Furnariidae. Habita en zones selváticas del Perú, l'Equador, Colòmbia i Veneçuela.
# Churchill (Pennsilvània)

Churchill és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 3.566 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Churchill tenia 3.566 habitants, 1.519 habitatges, i 1.136 famílies. La densitat de població era de 625,8 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 1.519 habitatges en un 23,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,2% hi vivien parelles casades, en un 5,7% dones solteres, i en un 25,2% no eren unitats familiars. En el 21,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,73.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,1% tenia menys de 18 anys, un 3,6% entre 18 i 24, un 22,9% entre 25 i 44, un 31,7% de 45 a 60 i un 23,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 67.321 $ i la renda mediana per família de 74.969 $. Els homes tenien una renda mediana de 52.259 $ mentre que les dones 35.464 $. La renda per capita de la població era de 37.964 $. Entorn de l'1,8% de les famílies i el 3,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Churchill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Churchill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Capella de Santo António (Budens)

La Capella de Santo António (Budens) és un edifici religiós del municipi de Vila do Bispo, al districte de Faro, a Portugal.
Situada junt a la localitat de Budens, al municipi de Vila do Bispo, fou construïda als segles XVI o XVII, en estil àrab. L'altar, parcialment folrat amb taulells del segle xviii, conté una imatge de fusta de sant Antoni, de la mateixa data, i de talla daurada.

## Referències

* ↑ Vilas e Aldeias do Algarve Rural, 2003:39, 40
* ↑ «Igrejas e Capelas». Câmara Municipal de Vila do Bispo. [Consulta: 31 Dezembro 2010].

## Bibliografia

* Vilas e Aldeias do Algarve Rural. 2a. Faro: Globalgarve/Alcance/In Loco/Vicentina, 2003, p. 171. ISBN 972-8152-27-2.
# Puigdemont

«Puigdemont» té aquests significats:
* Biografies:
** Carles Puigdemont i Casamajó (Amer, 1962), President de la Generalitat de Catalunya
** Marc Puigdemont i Torramilans (Salt, 1972), pilot d'enduro
** Xavier Puigdemont i Torramilans (Salt, 1970), pilot d'enduro
** Pep Puigdemont (Olot, 1971), cantautor infantil
** Lluís Ferrer i Puigdemont (Caldes de Malavella, 1924 - 1980), instrumentista i director de cobla
* Toponímia: Can Puigdemont, casa d'Amer (Selva)
# Quercus grisea

Quercus grisea, conegut amb el nom anglès gray oak (roure gris), shin oak (roure canella) o scrub oak (roure de matoll), és un arbre caducifoli o perennifoli de grandària mitjana o que pertany al grup dels roures blancs i és endèmica en les regions muntanyoses centrals del sud d'Amèrica del Nord. S'hibrida amb quatre espècies de roure on s'interposen les seves àrees d'influència, Quercus arizonica, Quercus gambelii, Quercus mohriana i Quercus pungens.

## Distribució

El roure gris creix a partir de Texas, cap a l'oest a les muntanyes del centre i sud de Nou Mèxic, el centre i el sud-est d'Arizona i el nord de Mèxic. Generalment són escassos, és comú a la Trans-Pecos, regió de Texas.

## Descripció

Aquest tipus de roure pot créixer com a forma arbustiva, amb múltiples tiges en situacions més seques, però on la precipitació és suficient, es converteix en un arbre de mida mitjana de fins a 20 metres amb una corona irregular de branques retorçades. El tronc és de fins a 60 centímetres de diàmetre. L'escorça és de color gris clar, fissurada i esquerdada en plaques petites. Les branques són fortes i de color marró vermellós, cobert de plomissol grisenc. Les fulles són alternes, ovals coriàcies, llargues, senceres o amb dents poc gruixudes. Les fulles són de color gris-verdós per sobre i per sota de feltre i pot caure en temps de sequera hivernal. Els aments masculins són de color groc-verd i les flors femenines es troben en petites espigues que creixen en les aixelles de les fulles i apareixen a la primavera, a la vegada que les fulles noves. Les glans són escamoses, cobertes de pèl fi, i l'altra meitat, sempre que les glans que creixen sols o en parelles i són de color marró clar.

## Hàbitat

El roure gris creix a les valls i als cims, vessants rocoses i als marges dels rierols, als 1500-2500 metres. Floreix en condicions semiàrides caracteritzades per hiverns suaus, primaveres i estius secs i calorosos. Es pot propagar asexualment a través l'aparició de brots d'arrel i poden formar matolls. Creix en associació amb altres roures, espècies de Juniperus, Pinus cembroides, Pinus edulis, Fendlera rupicola, Salvia ramosissima, Arbutus xalapensis, Mahonia fremontii, Artemisia ludoviciana i Yucca elata.

## Referències

* ↑ Flora of North America
* 1 2 3 4 US Forest Service Fire Ecology
* ↑ «Virginia Tech: Gray oak». Arxivat de l'original el 2011-05-09. [Consulta: 18 febrer 2013].