OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Michel Roquebert

Michel Roquebert (Bordeus, 7 d'agost de 1928 - Tolosa, 15 de juny de 2020) fou un escriptor francès, especialista en el catarisme.
Filòsof de formació, va treballar com a crític d'art pel diari La Dépêche du Midi a Tolosa de Llenguadoc. Va publicar el seu primer treball històric el 1966 amb Citadelles du vertige, i va ser aquest mateix any que començà l'elaboració de la seva obra magna L'Epopée cathare. Aquesta obra consta de cinc volums (el primer va veure la llum el 1970 i el darrer el 1998) i és una reconstrucció fil per randa de la història del catarisme occità. El primer d'aquests cinc volums, L'Invasion, li valgué a Michel Roquebert el Grand Prix d'Histoire (Grand Prix Gobert) de l'Académie Française. En un altre format, però sense deixar el tema dels càtars, va realitzar els anys 1978 i 1981 els guions dels còmics Aymeric et les Cathares i Aymeric à Montségur, amb dibuixos de Gérald Forton i publicats per Éditions Loubatières. També de 1985 a 1992, Michel Roquebert va presidir el Groupe de Recherches Archéologiques de Montségur et ses Environs (GRAME).

## Bibliografia

* L'épopée cathare
** 1 - L'invasion (1970)
** 2 - Muret ou la dépossession (1977)
** 3 - Le lys et la croix (1981)
** 4 - Mourir à Montségur (1989)
** 5 - De la chute de Montségur aux derniers bûchers (1998)
* Citadelles du vertige (1966)
* Montségur les cendres de la liberté (1981)
* Récits et légendes de l'Antiquité toulousaine (1986)
* Rues tolosanes (1988)
* Les Cathares et le Graal (1994)
* Cathares la terre et les hommes (2001)
* La religion cathare (2001)
* Histoire des Cathares (2002)
* Saint Dominique : la légende noire. (2003)
* Simon de Montfort bourreau et martyr (2005)

## Referències

* ↑ «Mòrt de l'istorian Michel Roquebert» (en occità). Jornalet, 16-06-2020. [Consulta: 27 desembre 2020].
* 1 2 «Michel Roquebert». Babelio. [Consulta: 23 maig 2015].
* ↑ «Michel ROQUEBERT» (en francès). Académie française. [Consulta: 30 juliol 2019].
* ↑ «Aymeric, tome 1 : Aymeric et les Cathares» (en francès). Coin BD. Arxivat de l'original el 2019-07-30. [Consulta: 30 juliol 2019].
* ↑ «Aymeric à Montségur» (en francès). BDthèque. [Consulta: 30 juliol 2019].
# Model-Vista-Controlador

L'arquitectura Model–Vista–Controlador (MVC) és un patró de disseny utilitzat per a la implementació d'interfícies d'usuari. Aquest patró de desenvolupament de programari divideix l'aplicació en tres parts interconnectades: el model de dades, la interfície usuari i la lògica de control. El patró MVC es veu freqüentment en aplicacions web, on es pot visualitzar una pàgina HTML i el codi que proveïx de dades dinàmiques a la pàgina, el controlador és el sistema de gestió de bases de dades i el model és el model de dades.

## Descripció

Tradicionalment MVC s'ha emprat per a interfícies gràfiques d'usuari (GUIs), aquesta arquitectura ha esdevingut popular per al disseny d'aplicacions web.
Es poden definir els components de MVC de la següent forma:
* El Model: és la representació de la informació amb la qual el sistema opera, per tant gestiona tots els accesos a aquesta informació, tant consultes com actualitzacions, implementant també els privilegis d'accés que s'hagin descrit en les especificacions de l'aplicació (lògica del negoci). Envia a la 'vista' aquella part de la informació que en cada moment li sol·licita perquè sigui mostrada (típicament a un usuari). Les peticions d'accés o manipulació d'informació arriben al 'model' a través del 'controlador'.
* El Controlador: respon a esdeveniments (usualment accions de l'usuari) i invoca peticions al 'model' quan es fa alguna sol·licitud sobre la informació (per exemple, editar un document o un registre en una base de dades). També pot enviar comandes a la 'vista' associada si es sol·licita un canvi en la forma en què es presenta el 'model' (per exemple, desplaçament o scroll per un document o per diferents registres d'una base de dades), per tant es podria dir que el 'controlador' fa d'intermediari entre la 'vista' i el 'model' (vegeu Programari intermediari (Middleware)).
* La Vista : presenta el 'model' (informació i lògica de negoci) en un format adequat per a interactuar (usualment la interfície d'usuari) per tant cal que proveeixi la informació de sortida del 'model'.

## Vegeu també

* Model-vista-vista model
* Model-vista-presentador

## Referències

* ↑ «Model-View-Controller» (en anglès). https://msdn.microsoft.com.+[Consulta: 20 juny 2017].
* ↑ «Understanding Model-View-Controller» (en anglès). https://blog.codinghorror.com.+[Consulta: 20 juny 2017].
* ↑ «Trygve/MVC» (en anglès). http://heim.ifi.uio.no.+[Consulta: 20 juny 2017].
# Między Wrocławiem a Zieloną Górą

Między Wrocławiem a Zieloną Górą (Entre Wrocław i Zieloną Górą) és un curtmetratge documental polonès dirigit l'any 1972 per Krzysztof Kieślowski..

## Argument

Pel·lícula per encàrrec sobre la mina de coure Lyubin.

## Referències

* ↑ Kieślowski on Kieślowski, 1993, p. 242.
* ↑ «Między Wrocławiem a Zieloną Górą» (en polonès). Сайт «FilmPolski.pl». Arxivat de l'original el 2022-12-13. [Consulta: 15 desembre 2022].
* ↑ Kieślowski a Kieślowski, 1993, p. 242.

## Bibliografia

Krzysztof Kieślowski, Danusia Stok. Kieślowski on Kieślowski / Edited by Danusia Stok. — London: Faber and Faber, 1993. — xxiii, 268 p. — ISBN 0-571-16733-0.

## Enllaços externs

* Między Wrocławiem a Zieloną Górą a YouTube
# Molí de Boixeda

El Molí de Boixeda és una obra de Fonollosa (Bages) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de grans dimensions, actualment en desús, en els darrers temps el molí funcionava amb turbina. La bassa encara es pot veure plena d'aigua però el nivell de degradació és alt. El vint per cent de la seva superfície està cobert per vegetació.
Al costat de les edificacions es troba el restaurant Molí de Boixeda.

## Referències

* 1 2 «Molí de Boixeda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
# Molí de Bor

Molí de Bor, o també conegut com la central de Bor, és un antic molí de Bellver de Cerdanya (Baixa Cerdanya) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici s'utilitza actualment com a habitatge particular. Es manté encara l'antic rec que portava l'aigua fins al molí, tot i que l'antiga resclosa on es recollia aquesta aigua va quedar molt malmesa pels aiguats de 1982. Fins a aquesta data, encara es conservava l'antic "estampador" o pedra que feina la funció que canalitzar l'aigua del torrent cap el rec. Es distingeixen a l'edifici 2 arcs de mig punt a través dels quals l'aigua accedia al cacau.
En aquest edifici, durant bona part del segle xx, s'hi generava corrent elèctric. Segons Esteve Vicente, fins a l'any 1957.

## Referències

* 1 2 3 4 «Molí de Bor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Molí de Boixons

El Molí de Boixons és una obra del municipi de Vallcebre (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Del molí fariner de Boixons en queda ben poca cosa, car va ser abandonat després de la guerra civil i la seva proximitat al riu de Saldes l'ha malmès repetidament.
El casal moliner és una estructura clàssica coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana de ponent.
A la planta baixa del casal hi havia unes dependències pròpies del molí, i l'habitatge ocupava el primer pis.

## Història

Fou construït a final del segle xvii, el molí fariner es va mantenir actiu fins després de guerra civil que fou abandonat.
La proximitat als Hostalets i a l'estació del telefèric miner que feia el trajecte que va de l'Espà a Vallcebre, expliquen la vitalitat del molí als primers anys del segle xx.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Molí de Boixons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2015].
# Erika Vázquez Morales

Erika Vázquez Morales (Pamplona, 16 de febrer de 1983) és una exfutbolista i entrenadora de futbol navarresa.
Davantera, ha jugat l'Eurocopa 2013 i el Mundial 2015. Al maig de 2022 anuncia la seva retirada del futbol, havent-se convertit en la futbolista amb més partits jugats en l'Athletic Club, i la segona golejadora, amb 264 gols, per darrere de Zarra. Internacional amb la selecció espanyola de futbol en quaranta-set ocasions entre 2003 i 2016, participà a l'Eurocopa de 2013 i a la Copa del Món de 2015.

## Referències

* ↑ FIFA
* ↑ Ficha de la jugadora a Laliga.es
* ↑ «Erika cuelga las botas» (en castellà). https://www.athletic-club.eus/,+10-05-2022.+[Consulta: 10 maig 2022].
* ↑ Rivas, Jon. «Erika Vázquez se despide del Athletic: “Me pagaban el bus y el alojamiento, y era feliz”». Bilbao: El Pais, 10-06-2022. [Consulta: 5 agost 2023].
* ↑ Griñán, Marta. «La leyenda Erika Vázquez será segunda de Vera en el Levante» (en castellà). As, 01-07-2022. [Consulta: 19 agost 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Erika Vázquez Morales - Athletic Club
# Monson (Massachusetts)

Monson és una població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts. Segons el cens del 2000 tenia 8.359 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Monson tenia 8.359 habitants, 3.095 habitatges, i 2.203 famílies. La densitat de població era de 72,9 habitants/km².
Dels 3.095 habitatges en un 34,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,9% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 28,8% no eren unitats familiars. En el 22,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 31,3% entre 25 i 44, un 25,8% de 45 a 60 i un 10,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.030 $ i la renda mediana per família de 58.607$. Els homes tenien una renda mediana de 41.373 $ mentre que les dones 30.545$. La renda per capita de la població era de 22.519$. Entorn del 5,2% de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Monson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Monson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Rasa del Clot de la Roca

La rasa del Clot de la Roca és un afluent del Riard (el qual, ensems, ho és de la Ribera Salada).
Neix a 905 m d'altitud, 60 m al sud de la parròquia de Timoneda, deixa a l'esquerra la masia de Puigpinós, travessa el Clot de la Roca que li dona nom i desguassa al Riard a 635 m d'altitud just després d'haver travessat la carretera del Pla de Cirera a Montpol
# Eleccions legislatives belgues de 1925

Les Eleccions legislatives belgues de 1925 se celebraren el 15 d'abril de 1925, poc abans de començar la Segona Guerra Mundial. Guanyaren els catòlics, que formaren un govern presidit per Georges Theunis, Aloys Vande Vivere, Prosper Poullet i Henri Jaspar.
| Partit | Partit | Cambra de Representants | Cambra de Representants | Cambra de Representants | Senat | Senat | Senat |
| Partit | Partit | Vots | % | Escons | Vots | % | Escons |
| | Socialistes | 821,116 | 39,48% | 79 | 828,854 | 40,87% | 39 |
| | Catòlics | 778,366 | 37,42% | 86 | 757,804 | 37,36% | 38 |
| | Liberals | 304,757 | 14,65% | 23 | 324,823 | 16,02% | 13 |
| | Altres | 176,414 | 8,48% | 8 | 116,716 | 5,75% | 3 |
| Total | Total | 2,080,047 | 100% | 196 | 2,028,197 | 100% | 93 |
# Els Masos de Dalt

Els Masos de Dalt és una obra de Falset (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt d'edificis. El més gran està format per dos edificis junts d'una altura desigual i que integren dos habitatges. A la façana només es distingeix un sol pis, a la part baixa hi ha els estables. A l'altra edifici hi trobem les instal·lacions per a la fabricació del vi: trulls i trulloles. Ambdues construccions són cobertes per teulades a dues vessants. A les façanes s'hi obren, a més a més les porte i petites finestres i espitlleres. Els interiors eren condicionats per a viure-hi en perfectes condicions.
Ambdues construccions eren separades per una mena de carrer empedrat amb còdols. A les façanes hi ha pedrissos.

## Referències

* 1 2 «Els Masos de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].
# Creagrutus lassoi

Creagrutus lassoi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Aroa i Yaracuy (Veneçuela).

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Vari, R. P. & A. S. Harold. 2001. Phylogenetic study of the neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with revision of the Cis-Andean species. Smithson. Contrib. Zool. Núm. 613: i-v + 1-239.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R.P. i A.S. Harold 2001. Phylogenetic study of the Neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with a revision of the Cis-Andean species. Smith. Cont. Zool. 613:1-239.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Éringes

Éringes és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 66 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Éringes era de 66 persones. Hi havia 28 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 39 habitatges, 28 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 39 habitatges eren cases. Dels 28 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 1 en tenia dues, 5 en tenien tres, 4 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Éringes el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 12 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 42 persones, 29 eren actives i 13 eren inactives. De les 29 persones actives 27 estaven ocupades (17 homes i 10 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 13 persones inactives 6 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de transport, 3 d'empreses de serveis i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Éringes hi havia 6 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.398 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Éringes a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Éringes a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Érika Miranda

Érika de Souza Miranda (Brasília, 4 de juny de 1987) és una esportista brasilera que competeix en judo.
Va guanyar tres medalles al Campionat Mundial de Judo entre els anys 2013 i 2015, i nou medalles al Campionat Panamericà de Judo entre els anys 2006 i 2016. Als Jocs Panamericans va aconseguir tres medalles entre els anys 2007 i 2015.

## Palmarès internacional

Campionat Mundial :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2013 | Rio de Janeiro ( Brasil) | 2 | –52 kg |
| 2014 | Txeliàbinsk ( Rússia) | 3 | –52 kg |
| 2015 | Astanà ( Kazakhstan) | 3 | –52 kg |
| Jocs Panamericans ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2007 | Rio de Janeiro ( Brasil) | 2 | –52 kg |
| 2011 | Guadalajara ( Mèxic) | 2 | –52 kg |
| 2015 | Toronto ( Canadà) | 1 | –52 kg |
| Campionat Panamericà ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2006 | Buenos Aires ( Argentina) | 3 | –52 kg |
| 2007 | Mont-real ( Canadà) | 3 | –52 kg |
| 2008 | Miami ( Estats Units) | 2 | –52 kg |
| 2011 | Guadalajara ( Mèxic) | 3 | –52 kg |
| 2012 | Mont-real ( Canadà) | 1 | –52 kg |
| 2013 | San José ( Costa Rica) | 3 | –52 kg |
| 2014 | Guayaquil ( Equador) | 1 | –52 kg |
| 2015 | Edmonton ( Canadà) | 1 | –52 kg |
| 2016 | l'Havana ( Cuba) | 1 | –52 kg |

## Referències

* ↑ Érika Miranda Arxivat 2012-12-16 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ Érika Miranda en Judoinside.com (anglès)
# Última nit a Milà

Última nit a Milà (italià: L’ultima notte di Amore) és una pel·lícula italiana de thriller policíac del 2023 escrita i dirigida per Andrea Di Stefano. La pel·lícula és protagonitzada per Pierfrancesco Favino, Linda Caridi, Antonio Gerardi, Francesco Di Leva i Camilla Semino Favro. Narra la història d'en Franco Amore, que escriu el seu discurs de comiat la nit de la seva jubilació, encara que ningú sap que aquella nit serà la més llarga i difícil de tota la seva vida professional. S'ha doblat i subtitulat al català.
Va ser seleccionada per al 73è Festival Internacional de Cinema de Berlín, a la Gala Especial de la Berlinale, on es va projectar el 24 de febrer de 2023. Es va estrenar als cinemes el 9 de març de 2023. La pel·lícula va ser preseleccionada per presentar-se als 96è Premis Oscar com a candidata italiana a la millor pel·lícula de parla no anglesa el setembre de 2023.

## Referències

* ↑ Marshall, Lee. «'The Last Night Of Amore': Berlin Review». Screen Daily. [Consulta: April 25, 2023].
* ↑ «L'ultima notte di Amore» (en italià). Cinecittà SpA, 12 December 2022. [Consulta: 9 febrer 2023].
* ↑ «Última nit a Milà». Goita què fan, ara!. [Consulta: 15 juny 2024].
* ↑ Barraclough, Leo. «Berlin Film Festival Adds Eight Titles to Berlinale Special Lineup, Including 'Golda,' 'Last Night of Amore,' 'Kill Boksoon'». Variety, 13-01-2022. [Consulta: 9 febrer 2023].
* ↑ «L'ultima notte di Amore» (en italià). Vision Distribution, 16-01-2023. [Consulta: 9 febrer 2023].
* ↑ «Oscars®: 12 film in corsa per rappresentare l’Italia alla 96^ edizione degli Academy Awards®» (en italià). ANICA, 15-09-2023. [Consulta: 17 setembre 2023].
# Zenodor (escultor)

Zenodor (grec antic: Ζηνόδωρος, llatí: Zenodorus) fou un artista i escultor grec del segle i, potser nadiu de Massília atès que va començar la seva carrera a la Gàl·lia, tot i que el seu lloc de naixement no el menciona cap font. Va florir durant el regnat de Neró.
Es va distingir per la delicadesa de les seves obres en plata i sobretot pels dos immensos colossos que va esculpir. Va fer pels arverns, a la Gàl·lia, un colós que representava el déu Mercuri, que superava en magnitud totes les obres similars, va costar quaranta milions de sestercis, i va trigar deu anys en construir-la. Mentre treballava en aquesta escultura també es va dedicar a fer petites obres de plata. Va copiar dues tasses de Calamis amb tal perfecció que no es distingien de les originals (ut vix ulla differentia esset artis).
Després de mostrar la seva habilitat amb el colós de Mercuri, Neró el va convidar a Roma perquè fes una estàtua colossal del mateix emperador, coneguda com el Colós de Neró, que va situar davant de la Domus Aurea, que mesurava 110 peus. Vespasià, després de l'incendi de la Domus Aurea, el va restaurar i va convertir-la en una estàtua dedicada al Sol). Plini el Vell diu que va veure l'obra a l'estudi de l'artista i es va sorprendre de la semblança amb l'emperador, no només en la maqueta en argila, sinó en el primer esbós fet amb pals, el marc o esquelet de l'obra posterior (Mirabamur in officina non modo ex argilla similitudinem insignem, verum et ex parvis admodum surculis, quod primum operis instaurati fuit). Segons Plini, el resultat final no va ser gaire bo, ja que s'havia perdut el coneixement de les tècniques antigues de fondre el bronze, que donaven bellesa i poder d'expressió a les estàtues. Aquesta afirmació de Plini, es refereix, segons sembla, a que no es va aplicar bé la tècnica d'aliatge del coure i el bronze amb metalls preciosos.

## Referències

* ↑ Zenodorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1311-1312

## Vegeu també

* Colós de Neró