OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El visitante

El visitante és una pel·lícula argentina filmada en color dirigida per Javier Olivera sobre el seu propi guió, escrit en col·laboració amb José Pablo Feinmann segons l'argument d'Axel Nacher i Fernando Schmidt Bescio, que es va estrenar el 8 d'abril de 1999 i que va tenir com a actors principals a Julio Chávez, Valentina Bassi, Mariano Bertolini i Elsa Berenguer.

## Sinopsi

A Pedro, excombatent de la Guerra de les Malvines, se li apareix l'esperit de Raúl, el seu company de trinxera mort, i li manlleva el cos.

## Repartiment

Col·laboraren a la pel·lícula els següents intèrprets:
* Julio Chávez…com Pedro Marín
* Valentina Bassi
* Mariano Bertolini
* Elsa Berenguer
* Alejandro Awada
* Silvina Bosco
* Roly Serrano
* Tony Lestingi
* Leandro Regúnaga
* Luisina Cicerchia
* Ricardo Iorio
* Claudio Marciello
* Walter Martínez
* Minoru Tajima
* Omar Fantini
* Karin Mollet
* Miguel Ángel Paludi
* Cecilia Peluffo
* Gabriel Cicerchia
* Fernando Sena
* Rafael Morales
* José Paap Miola

## Comentaris

Quintín a El Amante del Cine va escriure:
| « | «Fracassa en tots els terrenys, no sols per falta de destresa sinó perquè tanta ambició aparent recorre massa a la còpia, es resol amb ambigüitat i es revela calculadora i insincera.» | » |
Hugo Salas a El Amante del Cine va opinar:
| « | «Javier Olivera, al mateix temps que s'inscriu en un llegat que li atorga diverses habilitats, rep amb l'herència també els seus grans defectes: el costumisme matusser amb la seva tendència al clisé dels personatges i, per sobretot, un classicisme irreflexiu que deriva en l'anquilosament dels mitjans expressius.» | » |
Paraná Sendrós a Ámbito Financiero va escriure:
| « | «A Olivera se li nota l'herència en l'ofici, en la pintura de caràcters nacionals, en la inquietud temàtica.» | » |
Osvaldo Quiroga a El Cronista Comercial va dir:
| « | «Un film de visió imprescindible i enorme noblesa.» | » |

## Premis i candidatures
### Asociación de Cronistas Cinematográficos de la Argentina Premis Cóndor de Plata 2000

* El visitante, seleccionada com a candidata al Premi a la Millor Opera Prima.
* Julio Chávez, seleccionado com a candidat al Premi al Millor Actor .
* Roly Serrano, seleccionado com a candidat al Premi al Millor Actor de Repartiment.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos II 1996-2002. Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2003, p. 257-258.

## Enllaços externs

* Informació sobre El visitante a cine nacional
* Almafuerte a El Visitante a YouTube
# Andana Editorial

Andana Editorial (o Andana Edicions) és una editorial algemesinenca dedicada a la literatura infantil i juvenil fundada el 2009. El 2016 arribà a publicar uns 150 títols. El 2017 col·laborà en l'organització del certamen XXII Premis de la Rosa de Paper.
L'any 2018 amb el suport de l'Ajuntament d'Algemesí i la Fundació Caixa-Cooperativa va convocar els Premis Literaris Ciutat d'Algemesí, essent la guanyadora en la modalitat de narrativa Purificació Mascarell i Teresa Broseta en poesia infantil.

## Premis

* Premi al llibre infantil millor editat per La vida contada a un nen del veïnat, una antologia de Vicent Andrés Estellés, el 2013.
* Premi al llibre juvenil millor editat per El meu nom no és Irina, de Xavier Aliaga, el 2014.
* Premi per l'edició de l'àlbum La balena, el 2015.
* Premi al llibre millor editat per Això era un alfabet d'Oliver Jeffers, el 2016. Atorgat per la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport de la Generalitat Valenciana.

## Referències

* ↑ Fluixà, Josep Antoni «Panorama de la literatura infantil i juvenil al País Valencià». L'Aiguadolç, 39, 2011, pàg. 17.
* 1 2 Serra, Montserrat «Mapar les editorials del País Valencià». VilaWeb, 21-11-2014 [Consulta: 14 juliol 2017].
* 1 2 «Andana Editorial torna a guanyar amb La Balena un dels premis al millor llibre valencià». Diari la Veu, 14-11-2015 [Consulta: 14 juliol 2017].
* 1 2 «Los mejores libros se editan en la comarca». Levante-EMV, 05-11-2016 [Consulta: 14 juliol 2017].
* ↑ «Florida Grup Educatiu lliura els XXII premis de la Rosa de Paper». Levante-EMV, 09-06-2016 [Consulta: 14 juliol 2017].
* ↑ Prats Ripoll, Margarida. «Edició de llibres infantils i juvenils: la poesia». A: Anuari de l'Observatori de Biblioteques, Llibres i Lectura 2010-2011. Observatori de Biblioteques, Llibres i Lectura, 2012, p. 85.
* ↑ «Teresa Broseta i Purificació Mascarell guanyen els Premis Literaris d'Algemesí». Diari la Veu.
* ↑ Tomàs Garcia, Maria «El Dia del Llibre Valencià reviscola el món editorial de la mà del Tirant». Levante-EMV, 22-11-2016.
# Museu diocesà sorrentí-estabià

El Museu diocesà sorrentí-estabià és un museu arqueològic, situat a Castellammare di Stabia i anomenat així perquè va ser creat per instàncies de l'arquebisbat de Sorrento-Castellammare di Stabia juntament amb un equip d'arqueòlegs.

## Història i estructura

El museu es va inaugurar el juny de 2008 a instàncies de l'arquebisbe de l'arquebisbat de Sorrento-Castellammare di Stabia, Felice Cece, als locals de l'antiga església de l'Oratori, abandonada durant anys i accessible només després d'una acurada i llarga restauració. Aviat va obtenir un èxit moderat de públic, sumant més de 2.000 visites en pocs mesos.
* L'entrada a l'església de l'Oratori, que acull el recinte del museu
Malgrat les seves reduïdes dimensions, el museu acull nombroses troballes arqueològiques que es remunten a l'època romana, procedents de les excavacions arqueològiques realitzades a l'anomenada Area Christianorum, és a dir, una zona sota la Cocatedral de la Santíssima Maria Assunta i Sant Catello de Castellammare di Stabia, descoberta durant la construcció de la capella de Sant Catello a finals del segle xix. Es tracta principalment de restes d'una necròpolis però també de fragments de carrers, cases i antigues botigues. Abans de l'obertura del museu, les troballes es guardaven a l'interior de l'Antiquarium stabiano, que també recullia les procedents de les excavacions arqueològiques d'Estàbia al turó de Varano, però tancades al públic durant molt de temps a l'espera d'una millor ubicació.
Entre les troballes, làpides, columnes (com el famós mil·liari col·locat a Stabiae, a la carretera que unia Nuceria Alfaterna i Sorrentum, immediatament després de l'erupció del Vesuvi del 79), capitells i sarcòfags (com el de Caio Longinio), així com un gran nombrosos mobles diversos, inclòs un fermall de llibre fet d'os que representa una abraçada entre sant Pere i sant Pau. A més de les restes de l'època romana, també d'altres que es remunten a l'època renaixentista o provenen de la tercera catedral de Castellammare di Stabia o de l'antiga església de San Francesco, a més d'una petita estatueta de terracota que representa a San Biagio i que es troba a l'homònima cova. A més, uns forats a l'interior del terra, coberts per plaques de vidre, permeten observar la cripta sota l'antiga església, mentre que a la part principal es projecten imatges que representen la zona d'excavació de l'Àrea Christianorum de la catedral, actualment inaccessible.

## Referències

* 1 2 «Libero Ricercatore visita il museo diocesano sorrentino-stabiese» (en italià). Libero Ricercatore. Arxivat de l'original el 2008-09-26. [Consulta: 4 març 2022].
* 1 2 «Descrizione museo diocesano sorrentino-stabiese» (en italià). Comune di Castellammare di Stabia. Arxivat de l'original el 2010-04-06. [Consulta: 4 març 2022].

## Enllaços externs

* «Pàgina oficial de la comune di Castellammare di Stabia» (en italià).
* «Pàgina oficial de l'arxidiòcesi de Sorrento-Castellammare di Stabia» (en italià). Arxivat de l'original el 2010-07-08. [Consulta: 4 març 2022].
# Razdolni (Rostov)

* Per a altres significats, vegeu «Razdolni».
Razdolni (en rus: Раздольный) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 238 habitants, pertany al districte de Remóntnoie.

## Referències

* ↑ Летопись с. Богородского — Мои файлы — Каталог файлов — Сайт Администрации Калининского сельского поселения
* ↑ Вся Астрахань и весь Астраханский край. Памятная книжка Астраханской губернии на 1914 год : 31-й год изд. / Изд. Астрахан. Губ. Стат. Комитета . - Астрахань: Тип. Губ. правл., 1914. - 479 с. Колонка 134
# Florida Universitària

Florida Universitària és una universitat privada i una cooperativa amb seu a Catarroja. Fou fundada el 1977. Té un sol campus i ofereix formació en graus universitaris i cicles formatius.
Durant la seua història ha cooperat amb diverses entitats (Consum, FSC Inserta, Asociación de empresarias y profesionales de Valencia (EVAP), Vossloh, Universitat Politècnica de València i la Universitat de València) i així ho celebrà reconeixent amb un premi a aquestes l'any 2014.
El 2015 era sòcia de la Caixa Popular i obrí laboratori, ValenciaLAB, el mes de setembre.

## Referències

* 1 2 «Florida Universitaria es diferente». Las Provincias, 06-04-2008 [Consulta: 13 gener 2017].
* 1 2 «Benet Delcán, elegido nuevo presidente de Caixa Popular». EMV Levante, 26-06-2015 [Consulta: 13 gener 2017].
* ↑ «Florida Universitaria ofrece un amplio abanico de titulaciones». Las Provincias, 09-01-2014 [Consulta: 13 gener 2017].
* ↑ «FSC Inserta, EVAP, Consum y Vossloh, premiados por su cooperación con la universidad en el 20 aniversario de Florida». 20minutos, 10-07-2014 [Consulta: 14 gener 2017].
* ↑ «ValenciaLAB abre sus puertas en el centro de la ciudad». EMV Levante, 29-09-2015 [Consulta: 13 gener 2017].
# Mongiardino Ligure

Mongiardino Ligure és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Cabella Ligure, Carrega Ligure, Isola del Cantone, Roccaforte Ligure, Rocchetta Ligure i Vobbia.
Pertanyen al municipi les frazioni de Borneto, Camere Nuove, Canarie, Casa di Ragione, Casalbusone, Castellaro, Cavanna, Cerendero, Correio, Fubbiano, Ghiare, Gordena, Gorreto, Lago Cerreto, Lago Patrono (seu de l'ajuntament), Maggiolo, Mandirola, Montemanno, Mulino Cascè, Peio, Piansuolo, Prato, Rovello Inferiore, Rovello Superiore, Salata i Vergagni.

## Galeria fotogràfica

* Església de Sant Rufino
# Mompeo

Mompeo és un comune (municipi) de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 45 km al nord-est de Roma i a uns 20 km al sud-oest de Rieti. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 498 habitants.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january». ISTAT. [Consulta: 23 gener 2020].
# Montagu Slater

Charles Montagu Slater (Millom, Cumberland, 23 de setembre de 1902 — Londres, 19 de desembre de 1956) va ser un poeta, novel·lista, dramaturg, guionista cinematogràfic i llibretista d'òpera anglès.

## Peter Grimes i relació amb Britten

Va escriure per a Benjamin Britten el llibret de la seva òpera Peter Grimes, basat en una part del poema The Borough de George Crabbe. Per a això, va modernitzar la mida i el ritme dels versos del poeta i va introduir nombroses modificacions per adaptar el poema a les necessitats dramàtiques i musicals de l'òpera i al gust de l'espectador contemporani. Va afegir, a més, nombrosos suggeriments aportats pel mateix compositor i pel tenor Peter Pears. Amb el consentiment de Britten, Slater va publicar el llibret de la seva òpera en tres actes; en aquesta edició s'ometen del text les repeticions necessàries en l'òpera.
Britten va dedicar a Montagu Slater els seus Temporal Variations per a oboè i piano. Una altra obra seva, Ballad of Heroes, està dedicada al matrimoni Slater.

## Col·laboracions cinematogràfiques

Slater, al costat de Britten i W. H. Auden, va col·laborar amb el documentalista i productor John Grierson en els seus documentals, com en Coal Face (1935), dirigida per Alberto Cavalcanti.
Va escriure nombrosos guions, entre altres el de The Brave Don't Cry (1952), que tractava sobre un accident miner ocorregut a Escòcia el 1950 conegut com «la catàstrofe de Knockshinnoch». Philip Leacock va ser el director de la pel·lícula, que va ser candidata al Lleó d'Or del Festival de Venècia de 1952.

## Ideologia i obres literàries

Montagu Slater va escriure textos en els quals va defensar les seves idees polítiques, de caràcter comunista. En la seva literatura també va fer crítica social, com en el drama sobre una vaga de miners Stay Down, Miner (1937).
La correspondència i els documents literaris de Slater estan dipositats a la Universitat de Nottingham.

## Notes

* ↑ Fitxa de Coal Face a IMDB.
* ↑ Fitxa de The Brave Don't Cry en la página Screen on line.
* ↑ IMDb
# Mosterià

El mosterià és una cultura o període que es desenvolupa a partir del 70.000 aC aproximadament, a la part final del paleolític inferior, durant els períodes glacials Würm I i Würm II i el període interglacial entre ambdós. Rep aquest nom pel jaciment a la cova de Lo Mostièr, situada a Paisac lo Mostièr (Peyzac-le-Moustier), al Perigord (departament de Dordonya, Aquitània).
Deriva directament, amb tota probabilitat, de la cultura anomenada acheulià i les seves contemporànies.
Apareixen destrals bifacials, triangulars o cordiformes, puntes, peces amb mosques, rascadors, peces denticulades, ganivets de dors rebaixat tallats en amples ascles de pedra, burins, raspadors i perforadors.
Els investigadors Henri Breuil, Denis Peyrony, François Bordes, L. i S. Binford, P. Mellars, N. Rolland, H. Dibble i E. Böeda van analitzar aquest període i, finalment, es va establir una classificació del mosterià en els cinc tipus següents: de tradició aucheliana (A i B), mosterià típic, charentià o Quina Ferrassie, mosterià de denticulats i basconià o Olha.
El mosterià evolucionat és un model cultural avançat del mosterià, desenvolupat ja al paleolític superior, i que es confon i es classifica dins el solutrià.

## De tradició aucheliana

* Tipus A: arcaic. Bifaços cordiformes i triangulars en proporció entre el 5 i el 40%, índex de rascadors entre 20 i 45%, baix percentatge de ganivets de dors.
* Tipus B: evolucionat. Pocs bifaços, gran desenvolupament de ganivets de dors, làmines, descens d'eines mosterianes llevat els denticulats.

## Mosterià típic

Caracteritzat per l'escassetat de rascadors i peces bifacials, i l'abundància de puntes.

## Charentià o de La Quina-La Ferràssie

Caracteritzat per l'escassetat de destrals bifacials, i amb rascadors convexos grossos i d'altres d'ampli retoc bifacial.

## Mosterià de peces denticulades

Caracteritzat per l'escassetat de rascadors i puntes. Abunden les peces amb mosques i denticulades. Absència de bifaços.

## Basconià o Olha

El va proposar Bordes per explicar la presència abundant de tallants al País Basc i Cantàbria. Es caracteritza per uns conjunts de tipus Quina o charentià evolucionat.
A Catalunya, el que es presenta és el mosterià amb peces denticulades.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.108. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].
* ↑ Alimen, Maria-Henriette; Marie-Joseph, Steve. Prehistoria (en castellà). Mexico DF, Madrid i Buenos Aires: Siglo XXI, 1970 (Historia universal, volum 1). ISBN 84-323-0034-9.

## Vegeu també

* Tècnica Levallois.

## Bibliografia

Alimen, Maria-Henriette; Marie-Joseph, Steve. Prehistoria (en castellà). Mexico DF, Madrid i Buenos Aires: Siglo XXI, 1970 (Historia universal, volum 1). ISBN 84-323-0034-9.
# Monument Nacional de Chiricahua

El Monument Nacional de Chiricahua (Chiricahua National Monument) és a l'extrem sud-est d'Arizona (Estats Units) a les muntanyes Chiricahua, una de diverses illes del cel de l'arxipèlag Madrense envoltades d'extensos pasturatges desèrtics. Les fantàstiques formacions rocoses de la zona van ser creades fa milions d'anys per activitat volcànica, cosa que va resultar en un paisatge de rara bellesa. El Servei de Parcs Nacionals ha restaurat el Faraway Ranch, una estancia i estació turística establerta pels immigrants suecs Neil i Emma Erickson que es troba dins dels límits del monument nacional.

## Vegeu també

* Llista de les unitats oficials del National Park Service

## Referències

* ↑ «U.S. Board on Geographic Names». U.S. Geological Survey. [Consulta: 6 gener 2015].
* ↑ The National Parks: Index 2009–2011. GPO [Consulta: 6 gener 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès) (castellà)
# Maria Teresa Mestre

Maria Teresa Mestre (L'Havana, Cuba 1956) és l'esposa del gran duc Enric I de Luxemburg.
Va néixer a l'Havana, capital de Cuba, el dia 22 de març de l'any 1956. Filla d'un empresari del règim del dictador Fulgencio Batista de nom José Antonio Mestre i de Maria Teresa Batista-Falla de Mestre. Maria Teresa s'interessà des de ben aviat pel ballet i el cant.
L'any 1959, amb l'ocupació castrista de l'illa de Cuba, la família Mestre abandonà el país i s'establí a Nova York. Després se'n va anar cap a Santander i a Ginebra on es va establir definitivament.
Va estudiar ciències polítiques a la Universitat de Ginebra l'any 1980 i allà va conèixer el gran duc Enric I de Luxemburg. L'any 1980, Maria Teresa es va graduar amb un estudi sobre la situació de la dona i la maternitat als diferent països de la Unió Europea.
Al llarg de l'exili, la família Mestre es va dedicar al mecenatge cultural i a la filantropia social molt especialment a l'illa de Cuba i entre els exiliats cubans a Europa.
Parla el castellà, com a llengua materna, el francès, com a segona llengua, el luxemburguès i l'alemany, ja que són idiomes oficials al Gran Ducat, i l'anglès i l'italià.

## Núpcies i descendents

Es va casar el 14 de febrer de 1981 amb Enric de Luxemburg, fill del gran duc Joan I de Luxemburg i de Josepa Carlota de Bèlgica. Van tenir cinc fills: Guillem de Luxemburg (1981), Fèlix de Luxemburg (1984), Lluís de Luxemburg (1986), Alexandra de Luxemburg (1991) i Sebastià de Luxemburg (1992).
Es van casar a la Catedral de Luxemburg el dia 14 de febrer de l'any 1981. Llur vida conjugal no va ser exempte d'escàndols. Al constat de continus rumors d'infidelitat del gran duc Enric, cal destacar la manca de sintonia entre Maria Teresa i la gran duquessa Josepa Carlota de Luxemburg que va arribar al seu zenit durant una conferència televisiva en què Maria Teresa denuncià el patiment al qual la sometia la seva sogra.
Les nombroses temptatives de viatge a Cuba en contra de les directrius de la diplomàcia luxemburguesa van ser un problema. La paternitat del fill del príncep Lluís, resultat d'una relació amb una militar luxemburguesà de 21 anys va ser un altre escàndol. Es va casar pocs mesos després del naixement de Gabriel i el príncep va renunciar als seus drets successoris.

## Referències

* ↑ Zenthöfer, Jochen «Luxemburg: Großherzog Henri in der Kritik nach Prüfbericht» (en alemany). Der Spiegel, 04-02-2020. ISSN: 2195-1349.
# Educació a Egipte

Egipte té el sistema educatiu més gran d'Àfrica, i ha crescut ràpidament des de principis de la dècada de 1990. Els últims anys, el govern d'Egipte ha prioritzat la millora del sistema educatiu. Segons l'Índex de Desenvolupament Humà (IDH), Egipte es troba en el lloc 108 d'IDH, i va ser novè entre els deu països amb menys IDH a l'Orient Mitjà i a l'Àfrica del Nord el 2014. Amb l'ajuda del Banc Mundial i altres organitzacions multilaterals, Egipte intenta fomentar l'accés a l'educació a la infància, i la inclusió de les TIC en tots els nivells de l'educació, especialment a nivell terciari. El govern és responsable d'oferir educació gratuïta en tots els nivells. La despesa total en educació va ser d'aproximadament el 12,6% el 2007. La inversió en educació com a percentatge del PIB va créixer al 4,8 el 2008, però va caure al 3,7 el 2007. El Ministeri d'Educació també intenta canviar d'un model altament centralitzat a oferir més autonomia a institucions individuals.
El sistema d'educació públic a Egipte té tres nivells: la fase d'educació bàsica entre 4 i 14 anys: dos anys de parvulari, seguits de sis anys d'escola primària i tres d'escola preparatòria (Nivell 2 d'ISCED). Posteriorment, hi ha tres anys d'escola secundària (Nivell 3 d'ISCED) pels anys 15–17, i un nivell terciari. L'educació és obligatòria durant 9 anys acadèmics entre les edats de 4 i 14 anys. Tots els nivells d'educació són gratuïts en les escoles gestionades pel govern. Segons el Banc Mundial, hi ha grans diferències en els nivells d'assoliment de rics i pobres, també conegut com a "bretxa de riquesa". Tot i que els anys d'escola medians completats pels rics i els pobres és només d'un o dos anys, la bretxa de riquesa arriba als nou o deu anys. En el cas d'Egipte, la desigualtat econòmica era de 3 anys a mitjan dècada de 1990.

## Referències

* ↑ «Hamdy, A.(June 2007). "ICT in Education in Egypt" Survey for ICT and Education in Africa: Egypt Country Report Education in Egypt». [Consulta: 16 octubre 2017].
* ↑ UNESCO Institute of Statistics, 2008.
* ↑ «World Bank(2007). "Improving Our Quality, Equality, and Efficiency in the Education Sector: Fostering a Competent Generation of Youth." Education Sector Policy Note. Footnote 6» (PDF) p. 5. The World Bank, Washington, D.C.. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Andante

Andante és un terme músical que indica un tempo d'entre 76 i 108 ppm (pulsacions per minut), entre adagio i moderat. En el període romàntic, indicava un tempo més lent (gairebé adagio). El terme ve del verb italià andare (caminar o, en sentit més estricte, anar).
Viccionari
# Florida Ridge

Florida Ridge és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 15.217 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Florida Ridge tenia 15.217 habitants, 6.412 habitatges, i 4.437 famílies. La densitat de població era de 544 habitants/km².
Dels 6.412 habitatges en un 26,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,6% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 30,8% no eren unitats familiars. En el 25,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,6% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 25,3% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 26,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.608 $ i la renda mediana per família de 43.395 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.104 $ mentre que les dones 21.753 $. La renda per capita de la població era de 19.671 $. Entorn del 6,4% de les famílies i el 9,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Florida Ridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Florida Ridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.