OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quentin Roosevelt

Quentin Roosevelt (19 de novembre de 1897 - 14 de juliol de 1918) era el fill més jove de l'ex-president estatunidenc Theodore Roosevelt. Ell va formar part de l'Exèrcit de l'Aire dels Estats Units i esdevingué un pilot de lluita a la Primera Guerra Mundial. Era molt popular entre els altres pilots i fou mort durant un combat aeri sobre França.

## Biografia

Quentin Roosevelt, el fill petit de Theodore Roosevelt, només tenia 3 anys quan el seu pare va esdevenir president. Era el favorit del seu pare i era un nen molt pícar.
Quentin va estudiar els estudis primaris a l'escola Episcopal High, a Alexandria, Virgínia. Tenia una gran capacitat intel·lectual i el 1916 fou admès a la Universitat Harvard.
Durant la seva adolescència, es va enamorar de la jove Flora Payne Whitney, neta d'un dels homes més rics dels Estats Units. Però amb l'esclat de la Primera Guerra Mundial es va afiliar al servei militar, a l'aviació. Va anar a servir a França com pilot, a l'esquadró aeri 95. Allà, va ser abatut en una batalla. Els alemanys ho van aprofitar com a propaganda amb un gran funeral i el Govern Francès li va atorgar una Creu de Guerra. El cos de Quentin Roosevelt fou traslladat al Cementiri Americà de la Segona Guerra Mundial de Normandia, molt a prop del cos del seu germà Ted Theodore Roosevelt Jr. que també fou mort a la campanya francesa de la Gran Guerra.
El 1921, Kermit Roosevelt, el germà de Quentin, va editar i publicar el llibre Quentin Roosevelt: A Sketch with Letters que consisteix en les cartes que va enviar Quentin des de França i tributs que se li fan després de la seva mort.
El 14 de juliol de 2008 es va fer una commemoració a França sobre la mort de Quentin Roosevelt.

## A Internet

* Curt documental sobre la mort de Quentin
* Película de Quentin i el seu pare a la Gran Guerra
* Museu USAF Arxivat 2004-10-22 a Wayback Machine.
* Almanac fotogràfic de Quentin Roosevelt Arxivat 2018-07-20 a Wayback Machine.
* Commemoració del 14 de juliol de 2008
# Vicent Gisbert Miró

Vicent Gisbert Miró (Alcoi, 1940 - La Nucia, 2008) fou un fotògraf, polític i periodista valencià.
Gran amant de la Pilota valenciana, va fundar un portal web que ell mateix va gestionar sota el pseudònim de Tagarinet on va fer una important llavor de promoció de la Pilota, tant de base com a nivell aficionat i professional, introduint els avanços tècnològics a la informació sobre la Pilota. També va formar part del Comité de Llargues de la Federació de Pilota Valenciana.
Políticament va militar en el moviment nacionalista valencià, primer com a militant la l'antiga UPV, després BLOC i finalment a la coalició Per la República Valenciana amb la qual va concórrer a les eleccions generals de 2008 com a candidat per Alacant al Senat d'Espanya, rebent únicament 214 vots (0,01%).
Degut a la seua activa participació en el moviment valencianista, el portal d'internet Valencianisme.com, en el qual participava també, va instaurar un premi amb el nom de Tagarinet en homenatge a Vicent Gisbert.

## Referències

* ↑ Comentari$^[$Enllaç no actiu] al Fòrum de Pilotavalenciana.com.
* ↑ Mor Vicent Gisbert, "Tagarinet", a Levante-EMV de 5/05/2008.
* ↑ (castellà) Resultats electorals a Alacant, a ElMundo.es.
* ↑ Valencianisme.com recorda Vicent Gisbert, el nostre Tagarinet, un any després del seu traspàs, a Valencianisme.com del 4/05/2009.
# Patró fixat de conducta

Un patró fixat de conducta (de l'anglès, fixed action pattern o FAP) és un comportament instintiu seqüencial i molt estereotipat, que es dona de forma innata quan l'animal percep un estímul desencadenador. El terme original era, en alemany, erbkoordination, que es traduiria literalment com a coordinació hereditària.
# Brodnax

Brodnax és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 317 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brodnax tenia 317 habitants, 122 habitatges, i 80 famílies. La densitat de població era de 174,8 habitants per km².
Dels 122 habitatges en un 27,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,5% hi vivien parelles casades, en un 16,4% dones solteres, i en un 34,4% no eren unitats familiars. En el 30,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 18% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,29.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 21,1% de 45 a 60 i un 18,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.706 $ i la renda mediana per família de 38.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.045 $ mentre que les dones 19.250 $. La renda per capita de la població era de 14.785 $. Entorn del 10,8% de les famílies i el 18,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brodnax». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brodnax». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Schœlcher

Schœlcher és un municipi francès, situat a la regió de Martinica. El 2009 tenia 21.863 habitants. La ciutat es troba del costat Carib de l'illa. Antigament es va dir Case-Navire, però va ser rebatejada en honor de Victor Schoelcher, un fervent antiesclavista, el 1888.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1892-1900 | Jules Sévère | |
| 1900-1902 | Beaubrun Dufeal | |
| 1902-1907 | Georges Nadeau | |
| 1907-1910 | Tibériade Télémaque | |
| 1910-1941 | Emélius Lovince | |
| 1941-1945 | Robert Lodéon | |
| 1945-1964 | Rolland Janvier | |
| 1964-1995 | Eustache Bertrand | |
| 1995-2008 | Alfred Almont | Osons oser/UMP |
| 2008- | Luc-Louison Clémenté | Divers gauche |

## Agermanaments

* Fessenheim
* Houilles

## Enllaços externs

* Web oficial
# Steve Gaines

Steven Earl "Steve" Gaines (Seneca, Missouri, 14 de setembre de 1949 − Gillsburg, Mississipi, 20 d'octubre de 1977) fou un músic estatunidenc, bàsicament conegut com a guitarrista i compositor de la banda de southern rock Lynyrd Skynyrd. La seva germana gran Cassie Gaines també formà part del grup.
Gaines va néixer a Seneca, Missouri, però va créixer a Miami, Oklahoma. Va començar a tocar la guitarra després de veure tocar els The Beatles en un concert quan era adolescent. Durant aquesta etapa va tocar en diversos grups com The Ravens, ILMO Smokehouse, Rusty Day, Detroit i Crawdad, amb els quals va enregistrar algunes cançons.
Al desembre de 1975, la seva germana Cassie va entrar a formar part del grup Lynyrd Skynyrd, concretament en el grup de cantants femenines d'acompanyament anomenades The Honkettes. Durant aquesta època, el grup estava buscant un guitarrista per substituir la baixa d'Ed King i Cassie va recomanar el seu germà. Després d'un període de proves, la banda va permetre a Steve Gaines participar en un concert el maig de 1976. La seva actuació fou interessant pel grup, així que va participar en un parell de concerts més i el van convidar a participar en la gravació de l'àlbum en directe One More From The Road. Les seves habilitats en la guitarra i en la composició de cançons van sorprendre satisfactòriament la resta de membres del grup i van decidir incloure'l en la preparació del següent treball d'estudi, Street Survivors (1977). Ronnie Van Zant estigué meravellat de la nova incorporació i ràpidament van compartir la composició d'algunes cançons i també cantar conjuntament.
El 20 d'octubre de 1997, tres dies després de la publicació de Street Survivors, l'avió on viatjava el grup per realitzar una petita gira per promocionar l'àlbum es va estavellar a la localitat de Gillsburg, Mississipi. Gaines, amb 28 anys, fou una de les víctimes mortals de l'impacte junt a Van Zant, la seva germana Cassie, l'assistent Dean Kilpatrick i els dos pilots de l'avió. Fou incinerat i enterrat a Orange Park, Florida, però posteriorment fou traslladat a un altre lloc no revelat després que uns vàndals destrossessin la seva tomba i la de Van Zant el 29 de juny de 2000. El seu mausoleu continua al mateix lloc perquè els seguidors puguin visitar-lo.
La seva mare va morir dos anys després de l'accident d'avió a causa d'un accident automobilístic prop del cementiri on estaven enterrats Cassie i Steve, i fou enterrada prop seu.
Steve Gaines és el tema principal de la cançó "Cassie's Brother" composta pel grup Drive-By Truckers l'any 2001.

## Referències

* ↑ «The 'Lynyrd Skynyrd' Crash» (en anglès). [Consulta: 14 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial de Lynyrd Skynyrd (anglès)
# Grup de la joaquinita

El grup de la joaquinita és un grup de minerals que pertanyen a la classe dels silicats. Està format per vuit espècies minerals: barioortojoaquinita, bielorussita-(Ce), dutkevichita-(Ce), joaquinita-(Ce), ortojoaquinita-(Ce), ortojoaquinita-(La), estroncioortojoaquinita i estronciojoaquinita. De totes aquestes espècies només l'ortojoaquinita-(Ce) i l'estronciojoaquinita cristal·litzen en el sistema monoclínic; la resta de minerals ho fan en el sistema ortoròmbic.
| Espècie | Fórmula |
| Barioortojoaquinita | Ba₄Fe2+ 2Ti₂O₂(SiO₃)₈·H₂O |
| Bielorussita-(Ce) | NaBa₂Ce₂MnTi₂[Si₄O₁₂]₂O₂(F,OH)·H₂O |
| Dutkevichita-(Ce) | NaZnBa₂Ce₂Ti₂Si₈O$_{26}$F·H₂O |
| Joaquinita-(Ce) | NaBa₂Fe$^{2+}$Ti₂Ce₂(Si₄O₁₂)₂O₂(OH)·H₂O |
| Ortojoaquinita-(Ce) | NaBa₂Ce₂FeTi₂[Si₄O₁₂]₂O₂(O,OH)·H₂O |
| Ortojoaquinita-(La) | NaBa₂La₂Fe$^{2+}$Ti₂[Si₄O₁₂]₂O₂(O,OH)·H₂O |
| Estroncioortojoaquinita | (Na,Fe)₂Sr₂Ba₂Ti₂[Si₄O₁₂]₂O₂(O,OH)₂·H₂O |
| Estronciojoaquinita | Sr₂Ba₂(Na,Fe)₂Ti₂[Si₄O₁₂]₂O₂(O,OH)₂·H₂O |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals d'aquest grup pertanyen a "09.CE - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 4 [Si₄O₁₂]$^8$- (vierer-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: papagoïta, verplanckita, baotita, nagashimalita, taramel·lita, titantaramel·lita, labuntsovita-Mn, nenadkevichita, lemmleinita-K, korobitsynita, kuzmenkoïta-Mn, vuoriyarvita-K, tsepinita-Na, karupmøllerita-Ca, labuntsovita-Mg, labuntsovita-Fe, lemmleinita-Ba, gjerdingenita-Fe, neskevaaraïta-Fe, tsepinita-K, paratsepinita-Ba, tsepinita-Ca, alsakharovita-Zn, gjerdingenita-Mn, lepkhenelmita-Zn, tsepinita-Sr, paratsepinita-Na, paralabuntsovita-Mg, gjerdingenita-Ca, gjerdingenita-Na, gutkovaïta-Mn, kuzmenkoïta-Zn, organovaïta-Mn, organovaïta-Zn, parakuzmenkoïta-Fe, burovaïta-Ca, komarovita i natrokomarovita.

## Referències

* ↑ «Joaquinite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 març 2022].
# Ériu

Ériu (/ˈeːrʲu/), també coneguda com Éire o Erin en la mitologia irlandesa, filla d'Ernmas dels Tuatha Dé Danann, era la llevadora epònima deessa d'Irlanda. El seu marit era Mac Gréine (fill del sol). Amb el príncep Elatha dels Fomorians va ser la mare de Bres. El nom anglès per a Irlanda ve del nom Ériu i « land » que procedeix del germànic, l'antic noruec o l'anglosaxó.

## Paper i representació mítica

Al costat de les seves germanes, Banba i Fódla, era part d'un triumvirat important de deesses. Quan els milesians van arribar de Galícia cadascuna de les tres germanes va demanar que el seu nom fos donat al país. Els va ser concedit, encara que Ériu (Éire) es va convertir en el més usat (Banba i Fodla encara s'utilitzen de vegades com a noms poètics per a Irlanda, així com Albió ho és per a Gran Bretanya).
Ériu, Banba i Fodhla es consideren deesses de la sobirania. Segons Seathrún Céitinn, les tres deesses irlandeses van ser les mateixes Badb, Macha i Móirríoghan (Mórrigan). Igual que Ériu, es diu que Badhbh és filla d'Ernmas, és possible que ambdues deesses siguin, per tant, equivalents.

## Etimologia

El lèxic reconstruït protocelta de la Universitat de Gal·les dona la paraula Φīwerjon (nominatiu singular Φīwerjō) com l'etimologia del nom Ériu. Aquesta forma cèltica implica el terme proto-indoeuropeu piHwerjon, relacionat amb piHwer, «gros». Aquesta paraula piHwer ve del sànscrit pīvan, pīvari (femení) o pīvara que signifiquen «gros», «ple», «abundant». Això significaria «terra d'abundància».

## Al·legoria d'Irlanda

Erin es considera una de les personificacions nacionals d'Irlanda. Com que Hibernia va ser molt emprada pels diaris unionistes. Les publicacions nacionalistes d'Irlanda van preferir usar la imatge d'Erin i de Kathleen Ni Houlihan.
* Erin apareix desolada en descobrir que ha perdut més de tres milions de fills (irlandesos) en quaranta anys.
* Charles Stewart Parnell protegint Erin.
* Lord Salisbury mostra a la seva presa —Erin— un bust de la Reina Victòria.
* Erin ofereix a Charles Stewart Parnell un tribut del poble.
* Erin fa un pudding mentre que Pat porta ingredients d'«ajuda internacional».
* Erin convida els anglesos a visitar Irlanda.

## Referències

* ↑ Lebor Gabála Érenn. Online translation at www.ancienttexts.org
* ↑ Astro-Theology and Sidereal Mythology
* ↑ Proto-celta (en anglès) English Lexicon.
# Vichai Srivaddhanaprabha

Vichai Srivaddhanaprabha (en tailandès วิชัย ศรีวัฒนประภา), abans conegut com a Vichai Raksriaksorn (วิชัย รักศรีอักษร) (Tailàndia, 4 d'abril de 1958 - Leicester, 27 d'octubre de 2018) va ser un empresari multimilionari tailandès, conegut principalment per ser el fundador i director de l'empresa King Power Duty Free.

## Biografia

Srivaddhanaprabha va néixer en una família tailandesa d'origen xinès. Fou el fundador i dirigent de l'empresa King Power Duty Free, operadora de botigues duty-free. El desembre de 2009 l'empresa King Power va rebre la Reial Ordre de Nomenament de part del rei de Tailàndia en una cerimònia on hi assistí Raksriaksorn. Segons la revista Forbes va ser el novè individu més ric del seu país.
Vichai va comprar el Leicester City, un equip de futbol anglès, l'agost de 2010, després d'haver signat un acord de patrocini amb el club pels següents tres anys. El 10 de febrer de 2011 va ser nomenat com el nou president del Leicester City, a més de ser-ne el propietari. Va nomenar el seu fill, Aiyawatt Srivaddhanaprabha, com a vicepresident.
A nivell personal, l'empresari tailandès es va casar, matrimoni amb el qual va tenir quatre fills. El febrer de 2013, la família va rebre el cognom Srivaddhanaprabha de part del rei tailandès. "És el més gran honor de la nostra família rebre aquest cognom de la reialesa", digué. "El cognom 'Srivaddhanaprabha' aglutina atributs positius a la indústria i aporta prosperitat a la nostra família. Actualment hem canviat oficialment el nostre cognom, des que fou publicat a la Gaseta Reial".

## Mort

El 27 d'octubre del 2018, després d'assistir al partit de la Premier League que enfrontava al Leicester City FC, club del qual era propietari, contra el West Ham United FC, va patir un accident amb el seu helicòpter que acabà amb la seva vida i la de la resta de passatgers. L'endemà el club confirmà la seva mort.

## Referències

* 1 2 3 «Vichai Srivaddhanaprabha». Forbes [Consulta: 11 juny 2015].
* ↑ Sandy Macaskill «Leicester announce takeover details». The Telegraph, 12-08-2015.
* ↑ Watcharapong Thongrung «King Power banks on stable politics». The Nation [Bangkok], 03-12-2009 [Consulta: 19 març 2016]. Arxivat 3 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 19 març 2016].
* ↑ Graham Hill «Foxes make the Vich list». The Sun, 07-08-2010.
* ↑ Vichai Raksriaksorn Named As Chairman Arxivat 2011-09-23 a Wayback Machine., LCFC.com, 10 Feb 2011
* ↑ «El Leicester confirma la muerte de su dueño en el accidente de helicóptero», 28-10-2018. [Consulta: 28 octubre 2018].
# Brodsky

Brodsky és el nom dels següents personatges:
* Adriana Brodsky (Buenos Aires, 1955), actriu argentina
* Aleksandr Sàvitx Brodski (Moscou, 1955), arquitecte rus
* Issaak Brodski (1884 - 1939), pintor soviètic
* Joseph Brodsky (Leningrad, 1940 - Nova York, 1996), poeta nord-americà, d'origen soviètic, guardonat amb el Premi Nobel de Literatura l'any 1987
* Stanley Brodsky (Minnesota, 1940) és un físic teòric estatunidenc
# Sent Antòni de Bruelh

Sent Antòni del Bruèlh (en francès Saint-Antoine-de-Breuilh) és un municipi situat al departament de la Dordonya, a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.287 | 1.415 | 1.534 | 1.523 | 1.756 | 1.843 | 2.035 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2008 | François Borde | PS |
| 2008- | Christian Gallot | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 28 novembre 2010].
# Soló (artista)

Soló (en llatí Solon, en grec antic Σόλων) fou un gravador de joies i pedres precioses, que probablement va viure en temps de l'emperador August, al mateix temps que el també gravador Dioscúrides.
Les seves fines obres i les de Dioscúrides van encetar una llarga escola de gravadors de joies que van florir en temps de l'Imperi, i que van passar en temps posteriors a diverses cases reials europees. No l'esmenta cap escriptor antic, però el seu nom apareix a algunes pedres precioses. Les seves obres conegudes són descrites a la Neues Allgemeines Künstler-Lexicon, vol XVII de Georg Kaspar Nagler.

## Referències

* ↑ Solon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 863
# Gresol de cultures

El gresol de cultures (en anglès The melting pot) és una metàfora monocultural per a designar una societat heterogènia esdevinguda més homogènia. Històricament s'usa sovint per descriure la integració cultural dels immigrants als Estats Units

## Referències

* ↑ United States Bureau of the Census. Celebrating our nation's diversity: a teaching supplement for grades K–12. U.S. Dept. of Commerce, Economics and Statistics Administration, Bureau of the Census, 1995, p. 1–.
# Vicepresidència del Govern de les Illes Balears

La Vicepresidència del Govern de les Illes Balears és un càrrec del Govern de les Illes Balears i és el segon membre més important de l'executiu. Té la tasca de suplir i substituir el President del Govern.

## Llista de Vicepresidents

En el passat el càrrec ha quedat vacant, deixant així períodes sense vicepresident com en el segon mandat de Francesc Antich. També és comú que el vicepresident assumeixi un altre càrrec a part de la vicepresidència.
| # | Imatge | Nom (Naixement–Mort) | Mandat | Mandat | Mandat | Partit | Altres càrrecs | Gabinet | Gabinet |
| # | Imatge | Nom (Naixement–Mort) | Inici | Fi | Durada | Partit | Altres càrrecs | Gabinet | Gabinet |
| 1 | | Joan Huguet i Rotger (1954–) | 9 de juny 1983 | 22 de setembre 1991 | 8 anys, 105 dies | AP-IB (fins 1989) PP (1989–) | | | Cañellas I • II • III |
| 2 | | Rosa Estaràs Ferragut (1965–) | 18 de juny 1993 | 18 de juny 1996 | 3 anys, 0 dies | PP | Portaveu del Govern | | Cañellas III • IV |
| 3 | | Pere Sampol Mas (1951–) | 28 de juliol 1999 | 1 de juliol 2003 | 3 anys, 338 dies | PSM | Economia, Comerç i Indústria | | Antich I |
| 4 | | Rosa Estaràs Ferragut (1965–) | 1 de juliol 2003 | 9 de juliol 2007 | 3 anys, 357 dies | PP | Relacions Institucionals | | Matas II |
| 5 | | José Ignacio Aguiló Fuster (1962–) | 7 de setembre 2011 | 2 de maig 2013 | 1 any, 237 dies | PP | Economia, Promoció Empresarial i Ocupació | | Bauzá I |
| 6 | | Antonio Gómez Pérez (1958–) | 2 de maig 2013 | 3 de juliol 2015 | 2 anys, 62 dies | PP | Presidència | | Bauzá I |
| 7 | | Gabriel Barceló Milta (1967–) | 3 de juliol 2015 | 13 de desembre 2017 | 2 anys, 163 dies | MÉS | Innovació, Recerca i Turisme | | Armengol I |
| 8 | | Isabel Busquets Hidalgo (1973–) | 18 de desembre 2017 | 2 de juliol 2019 | 1 any, 196 dies | MÉS | Innovació, Recerca i Turisme | | Armengol I |
| 9 | | Juan Pedro Yllanes Suárez (1960–) | 2 de juliol 2019 | 10 de juliol 2023 | 4 anys, 8 dies | Independent | Transició Energètica, Sectors Productius i Memòria Democràtica | | Armengol II |
| 10 | | Antonio Costa Costa (1976–) | 10 de juliol 2023 | En el càrrec | 1 any, 93 dies | PP | Economia, Hisenda i Innovació | | Prohens |

## Notes

* ↑ A proposta de Podem.

## Referències

* ↑ «Historial electoral». [Consulta: 25 gener 2022].
# Cafè Central

Cafè Central és un projecte editorial independent al servei de la poesia, creat l'any 1989 per Antoni Clapés i actualment dirigit per ell mateix juntament amb Víctor Sunyol.

## El catàleg

* Col·lecció plaquetes: Col·lecció multilingüe i interdisciplinar de noranta-nou títols d'unes vuit pàgines amb un tiratge de noranta-nou exemplars (1989-1999). Va ser a l'inici de Cafè Central
* Col·lecció Els ulls de Tirèsies: Plaquettes de poesia
* Col·lecció Black Mountain: Llibres en coedició amb Emboscall Editorial
* Col·lecció Jardins de Samarcanda: Llibres de poesia, en coedició amb Eumo Editorial
* Col·lecció Balbec: Textos en la frontera
* Col·lecció Altazor: Poesia en llengua castellana
* Col·lecció Paisatge involuntari: Narrativa
* Col·lecció Cop de daus: Llibres de poesia i dibuix
* Col·lecció Poètiques: Col·lecció de textos poètics d'unes dotze pàgines

## Premi Jordi Domènech de Traducció de Poesia

Per tal d'impulsar la difusió i renovació poètica en llengua catalana, Cafè Central convoca anualment el Premi "Jordi Domènech" de Traducció de Poesia, en homenatge a l'amic, poeta, traductor i col·laborador. El Jurat està format per professionals de la traducció i amics del poeta: Sam Abrams, Nathalie Bittoun-Debruyne, Feliu Formosa, Joaquim Sala-Sanahuja, Josep Maria Sala-Valldaura, Dolors Udina, Carlos Vitale i Víctor Sunyol (secretari).
Els guanyadors han estat:
* 2005. Joan Casas, per la traducció del llibre Tard, molt tard, de nit entrada, de Iannis Ritsos. Vic: 2005. Eumo Editorial i Cafè Central. Jardins de Samarcanda, 38.
* 2006. Desert.
* 2007. Josep Domènech Ponsatí, per la traducció de Rara mar, d'Armando Freita Filho. Vic: 2007. Eumo Editorial i Cafè Central. Jardins de Samarcanda, 45.
* 2008. Eusebi Ayensa, per la traducció de Poemes inacabats, de Konstandinos Petru Kavafis.
* 2009. Isidor Marí, per la traducció de Vents, de Saint-John Perse. Eumo Editorial i Cafè Central. Jardins de Samarcanda, 54.
* 2010. Txema Martínez Inglés, per la traducció de Sonnets, de William Shakespeare. Vic: 2010. Eumo Editorial i Cafè Central. Jardins de Samarcanda, 58.
* 2011. Antoni Xumet, per la traducció de Gravitacions, d'António Ramos Rosa. Vic: 2011. Eumo Editorial i Cafè Central. Jardins de Samarcanda, 61.
* 2012. Gemma Gorga, per la traducció de Vint esmorzars cap a la mort, de Dilip Chitre. Vic: 2012. Eumo Editorial i Cafè Central. Jardins de Samarcanda, 65.

## Medalla FAD

Cafè Central va ser distingit l'any 2007 amb la medalla FAD.

## Referències

* ↑ «Vint anys de Cafè Central». Avui, 16-03-2010. [Consulta: 6 abril 2011].
* 1 2 «Cafè Central, Vint anys». Biblioteca de Catalunya, 2010. [Consulta: 6 abril 2011].
* ↑ «Nova convocatòria del Premi Jordi Domènech de Traducció de Poesia». UAB, 17-12-2010. [Consulta: 6 abril 2011].

## Enllaços externs

* Vilaweb.Salvatore Quasimodo i Nicole Brossard traduïts al català Arxivat 2022-05-16 a Wayback Machine.
* Cafè Central: una aventura literària
* La vanguardia catalana y Cafè Central Arxivat 2009-05-07 a Wayback Machine.