OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Long Pine

Long Pine és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 341 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Long Pine tenia 341 habitants, 154 habitatges, i 95 famílies. La densitat de població era de 227 habitants per km².
Dels 154 habitatges en un 25,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,6% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 37,7% no eren unitats familiars. En el 32,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 4,1% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 25,8% de 45 a 60 i un 21,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.156 $ i la renda mediana per família de 26.979 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.625 $ mentre que les dones 15.972 $. La renda per capita de la població era de 12.863 $. Aproximadament el 13,9% de les famílies i el 17,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Long Pine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Long Pine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# New Paris

«New Paris» té aquests significats:
* New Paris (Indiana), ciutat dels EUA situada al comtat d'Elkhart, a l'estat d'Indiana
* New Paris (Ohio), població dels Estats Units a l'estat d'Ohio
* New Paris (Pennsilvània), població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània
# Ron Flowers

Ron Flowers (Doncaster, 28 de juliol de 1934 - 12 de novembre de 2021), Ronald Flowers, fou un futbolista anglès de la dècada de 1960.
Fou 49 cops internacional amb la selecció de futbol d'Anglaterra amb la qual participà a la Copa del Món de Futbol de 1962 i a la Copa del Món de Futbol de 1966.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Wolverhampton Wanderers FC.

## Referències

* ↑ «World Cup 1966 winners honoured». BBC Sport, 10-06-2009 [Consulta: 30 març 2019].
* ↑ «Ron's Delight At Bert Honour». Wolves Heroes, 13-06-2010. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 29 setembre 2014].
* ↑ «Wolverhampton Wanderers FC Profile». England Football Online. [Consulta: 29 setembre 2014].
* ↑ Ron Flowers a National-Football-Teams.com (anglès)
# Jorge Berlanga

Jorge García-Berlanga Manrique, conegut artísticament com a Jorge Berlanga (Madrid, 8 d'agost de 1958-Madrid, 9 de juny de 2011), va ser un escriptor i traductor espanyol. Era fill del cineasta Luis García Berlanga.

## Biografia

Va ser guionista de les últimes pel·lícules del seu pare. Va ser un dels promotors i assidus de la nit de la Movida madrilenya, amb el seu estil dandi. Va traduir també obra del poeta americà Charles Bukowski. Va ser gestor cultural de la Mostra de València. Va col·laborar com a columnista en ABC i, posteriorment, a La Razón. Va morir arran d'una llarga malaltia del fetge. En els mesos previs al seu òbit, estava preparant un musical en homenatge a la Movida anomenat "A quién le importa". Francisco Umbral va escriure sobre ell: «Sempre he vist clarament que Jorge Berlanga havia creat per ell el mite del columnista solitari i nocturn, a l'ombra d'una dona canviant i al sol de l'article matiner». Estava casat amb Guillermina Royo-Villanova des del 2 d'octubre de 2010. Federico Jiménez Losantos el va qualificar de «gran persona i gran periodista». El seu sepeli es va efectuar a Pozuelo de Alarcón.
Va ser besnet de l'advocat i polític Fidel García Berlanga (1859-1914), net de l'advocat i polític José García-Berlanga (1886-1952), fill del director de cinema Luis García Berlanga (1921-2010) i germà del músic Carlos Berlanga (1959-2002).
En 2009 va ser diagnosticat amb càncer de fetge. Va ser operat amb èxit però en 2010 se li va reproduir el càncer amb una metàstasi que li va causar la mort el 9 de juny de 2011 als 52 anys.

## Obres

Guionista
* Todos a la cárcel (1993), de Luis García Berlanga
* Villarriba y Villabajo (1994-1995) sèrie de TV
* París-Tombuctú (1999), de Luis García Berlanga
* Alas rotas (2002), de Carlos Gil
* Blasco Ibañez, sèrie de TV
Novel·les
* Un hombre en apuros

## Referències

* ↑ Jorge Berlanga se hace cargo de la Mostra de València con la idea de abrir el festival a diversas cinematografías, El País, 4 de maig de 2001
* ↑ Carlos Berlanga ya tiene su musical, El País, 28 de febrer de 2013
* ↑ Muere Jorge Berlanga a los 52 años, ABC, 9 de juny de 2911

## Enllaços externs

* Muere en Madrid el escritor Jorge Berlanga, El Mundo, 9 de juny de 2011
* Muere el escritor y columnista, Jorge Berlanga, El País, 9 de juny de 2011
* Notícies sobre Jorge Berlanga a El País
# Rudalt de Vannes

Rudalt de Vannes (segle X), fill d'Alan I de Bretanya, rei de Bretanya, comte de Vannes i de Nantes, va ser comte de Vannes vers 907- 913. És l'últim comte conegut de Vannes abans de les invasions vikingues i el lligament del comtat a l'àmbit ducal sota Conan I.

## Biografia
### Origen

Rudalt era un dels dos fills supervivents del rei Alan I de Bretanya. El seu nom «Rudalt» és una variant del nom « Hrodolt-Frouald » portat un segle abans per un comte de Vannes, germà del prefecte de la Marca de Bretanya Guiu de Nantes de la família dels Widònides. Aquesta última havia de tenir de manera versemblant un vincle familiar amb la d'Alan el Gran originari de la mateixa regió.
Vers el 907 després de la mort del rei de Bretanya la major confusió sembla haver regnat en la seva successió. Sens dubte a falta d'un acord entre els seus fills Rudalt i Derrià i els seus gendres Mathuedoï de Poher i el comte Tanki, la sobirania de Bretanya se'ls va escapar abans de ser assegurada per un anomenat Gourmaëlon que era comte de Cornualla.
Sembla que Rudalt es va haver de conformar amb el comtat de Vannes on regnarà «post mortem patri sui», abans de desaparèixer igual que el títol de comte de Vannes o Gwened de manera versemblant en el moment de la invasió dels normands de 913-919.

### Posteritat

La posteritat de Rudalt continua sent hipotètica; tanmateix sobre la base de l'onomàstica Noël-Yves Tonnerre considera que és versemblant que Rudalt sigui:
* el pare o l'avi d'Orscand de Vannes Bisbe de Vannes mort vers el 992 del qual el fill és igualment anomenat Rudalt.
* l'ancestre del llinatge dels senyors de Rieux on es registre sempre l'alternança regular dels noms Alan i Rudalt al segle xi.

## Bibliografia

* Noël-Yves Tonnerre, Naissance de la Bretagne. Géographie historique et structures sociales de la Bretagne méridionale (Nantais et Vannetais) de la fin du s. VIIIe à la fin du s. XIIe, Presses de l'Université d'Angers, Angers, 1994, ISBN 978-2-903075-58-3.
* Joëlle Quaghbeur La Cornouaille du IXe au S. XIIe. P.U.R Rennes (2002) ISBN 2 868477437.

## Notes i referències

* ↑ Noël-Yves Tonerre 'Naixement de Bretagne... «La descendència d'Alain el Gran en Vannetais» p.352
* ↑ Cartulari de Redon: Chartre Cclxxviii del 30 de novembre de 909
* ↑ Rudalt o Rodoald, vers 1021, que era "de manera versemblant" fill d'Alan i net de Rudalt que al seu torn era fill d'un altre Alan i net d'un altra Rudalt que era el comte de Vannes vers 907-913; aquest esta testificat com a fill del rei Alan I de Bretanya. Anotem que es tracta d'una reconstitució plausible de Le Mené que descansa sobre la utilització alternada dels patronímics Alain i Rudalt
# Pietro Paolo Virdis

Antonio Pietro Paolo Virdis (Sàsser, 26 de juny de 1957) és un futbolista italià i entrenador de futbol retirat.

## Trajectòria

El seu primer club important fou el Cagliari Calcio, amb el qual debutà a la Sèrie A el 6 d'octubre de 1974 en un partit enfront l'Udinese Calcio. El 1977 ingressà a la Juventus, on romangué fins al 1982, excepte la temporada 1980-81 en que jugà de nou al Cagliari. El 1982 deixà la Juve i ingressà a l'Udinese Calcio. El 1984 fou fitxat pel Milan, on gaudí del seu millor període com a jugador. En cinc temporades a l'equip rossoneri fou màxim golejador de la lliga italiana de futbol el 1987. L'any 1989, a l'edat de 32 anys, abandonà el Milan i fitxà pel Lecce, on jugà les seves dues darreres temporades com a professional.
Mai va jugar amb la selecció sènior d'Itàlia. En canvi si jugà a les seleccions sots 21 i olímpica. Disputà els Jocs Olímpics de Seül 1988 on marcà tres gols en sis partits, acabant en quarta posició. Anteriorment havia disputat el Campionat d'Europa sub-21 de 1982.
El novembre de 1998 començà la seva etapa d'entrenador al club de la Sèrie C1 Atletico Catania, essent acomiadat l'abril de 1999. El març de 2001 acceptà un oferiment del Viterbese de la Sèrie C1, però només romangué fins a maig, dos mesos després. L'abril de 2002 també dirigí breument l'Nocerina.

## Palmarès
### Juventus

* Lliga italiana de futbol: 1977-78, 1981-82
* Copa italiana de futbol: 1978-79

### Milan

* Lliga italiana de futbol: 1987-88
* Supercopa italiana de futbol: 1988
* Copa d'Europa de futbol: 1988-89
* Màxim golejador de la lliga italiana de futbol: 1986-87

## Estadístiques

| Temporada | Club | Campionat | Campionat | Campionat |
| Temporada | Club | Lliga | Partits | Gols |
| 1973-74 | Nuorese | D | 25 | 11 |
| 1974-75 | Cagliari Calcio | A | 19 | 0 |
| 1975-76 | Cagliari Calcio | A | 23 | 6 |
| 1976-77 | Cagliari Calcio | B | 33 | 18 |
| 1977-78 | Juventus FC | A | 10 | 1 |
| 1978-79 | Juventus FC | A | 23 | 6 |
| 1979-80 | Juventus FC | A | 12 | 1 |
| 1980-81 | Cagliari Calcio | A | 22 | 5 |
| 1981-82 | Juventus FC | A | 30 | 9 |
| 1982-83 | Udinese Calcio | A | 16 | 2 |
| 1983-84 | Udinese Calcio | A | 29 | 10 |
| 1984-85 | Milan | A | 28 | 9 |
| 1985-86 | Milan | A | 28 | 6 |
| 1986-87 | Milan | A | 28 | 17 |
| 1987-88 | Milan | A | 25 | 11 |
| 1988-89 | Milan | A | 26 | 10 |
| 1989-90 | Lecce | A | 25 | 4 |
| 1990-91 | Lecce | A | 21 | 4 |
| Total Sèrie A | Total Sèrie A | | 365 | 101 |

## Referències

* ↑ «Virdis allenatore dell'Atletico Catania» (en italià). Corriere della Sera, 28-11-1998 [Consulta: 10 juny 2009].
* ↑ «L' Atletico Catania esonera Virdis» (en italià). http://archiviostorico.corriere.it/2001/maggio/15/Viterbese_licenziato_Virdis_co_0_0105158527.shtml, 13-04-1999 [Consulta: 10 juny 2009].
* ↑ «Viterbese-Virdis, presentazione polemica» (en italià). La Gazzetta dello Sport, 14-03-2001 [Consulta: 10 juny 2009].
* ↑ «Viterbese-Virdis, presentazione polemica» (en italià). Corriere della Sera, 15-05-2001 [Consulta: 10 juny 2009].
* ↑ «Arezzo: promosso Pellicano' la Nocerina sceglie Virdis» (en italià). La Gazzetta dello Sport, 19-04-2002 [Consulta: 10 juny 2009].
# The Face on the Barroom Floor

The Face on the Barroom Floor és una pintura en el Teller House Bar a Central City, Colorado, Estats Units. Va ser pintada el 1936 per Herndon Davis.
The Face on the Barroom Floor va ser referenciada en el Three Stooges short "Movie Maniacs" el 1936

## Història de la pintura

Davis havia estat comissionat per la Central City Opera Association per pintar una sèrie de pintures per la Central City Opera House; també se li va demanar que fes algun treball en la Teller House. Una tarda en el bar es va embolicar en una acalorada discussió amb Ann Evans, el director del projecte, sobre la manera en què el seu treball havia de ser executat. El resultat de la baralla va ser que se li va dir a Davis que renunciés, o en cas contrari seria acomiadat.
Segons una versió de la història, la pintura era el suggeriment d'un cambrer anomenat Joe Libby; sabent que Davis seria acomiadat aviat, va suggerir que l'artista "els doni alguna cosa per recordar-lo".
En paraules de Davis,
   L'Associació de l'Òpera de la Ciutat Central em va contractar per fer una sèrie de pintures i esbossos de la famosa ciutat minera, que ara estava rejovenint com a centre d'òpera i atracció turística. Em vaig allotjar a la Teller House i mentre hi treballava, em va sorprendre el caprici de pintar una cara al terra de l'antic bar de la Teller House, com el poema de d'Arcy. Però el gerent de l'hotel i el cambrer no volien saber res d'aquestes ximpleries. Em van negar el permís per pintar la cara. Així i tot, la idea em perseguia, i en la meva última nit a Central City, vaig convèncer el grum Jimmy Libby perquè em donés un cop de mà. Passada la mitjanit, vam entrar-hi. Jimmy em va aguantar una espelma i vaig pintar tan de pressa com vaig poder. No obstant això, eren les 3 de la matinada quan vaig acabar.
Sigui quina fos la inspiració, Davis no va signar la seva obra, i aviat els propietaris del bar van optar per capitalitzar-la. Van anunciar el quadre com el del poema "La cara al pis del bar" d’Hugh Antoine D'Arcy. El tema real de la pintura és l'esposa de Davis, Edna Juanita (Cotter) Davis "Nita".

## Òpera de cambra

La pintura de Teller House va ser la inspiració per a una òpera de cambra titulada The Face on the Barroom Floor d'Henry Mollicone.

## Referències

* ↑ «Whose Face Is It?». Arxivat de l'original el 2006-05-11. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ People - Herndon Davis Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
# Luci Licini Lucul (pretor 67 aC)

Luci Licini Lucul (llatí: Lucius Licinius Lucullus) va ser un magistrat romà del segle i aC.
Va ser pretor urbà l'any 67 aC, i en aquest càrrec es va mostrar moderat i equilibrat. Un dia va ometre aixecar-se de la seva cadira al pas del cònsol Mani Acili Glabrió, que va ordenar als seus lictors la destrucció de la cadira curul del pretor, però Lucul, en lloc de sentir-se ofès va seguir administrant justícia sense cadira i els seus col·legues, per mostrar l'aprovació de la seva conducta, el van imitar.
Al final del seu període va refusar el govern de cap província com era el seu dret, ja que en general els governadors romans s'havien d'enfrontar amb els provincials.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 839.
# New Palestine

New Palestine és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 1.264 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Palestine tenia 1.264 habitants, 469 habitatges, i 364 famílies. La densitat de població era de 650,7 habitants/km².
Dels 469 habitatges en un 42,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 22,2% no eren unitats familiars. En el 20,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,7 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,5% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 35,4% entre 25 i 44, un 18,7% de 45 a 60 i un 11,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.875$ i la renda mediana per família de 71.667$. Els homes tenien una renda mediana de 50.156$ mentre que les dones 31.538$. La renda per capita de la població era de 27.821$. Entorn de l'1,7% de les famílies i el 2,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Palestine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Palestine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ron DeSantis

Ron DeSantis (Jacksonville, 14 de setembre de 1978) és un polític i advocat americà, 46è governador de Florida des del 2019.
És membre del Partit Republicà i va representar al 6è districte congressual de Florida en la Cambra de Representants dels Estats Units (del 2013 al 2018). Des del 2019 és governador de Florida i l'any 2022 va ser reelegit pel mateix càrrec.
El 2023 es va proposar com a candidat a la presidència, i als caucus d'Iowa del 15 de gener, Donald Trump va aconseguir una victòria contundent, amb Ron DeSantis superant per poc a Nikki Haley pel segon lloc i Vivek Ramaswamy en un llunyà quart. Després dels caucus d'Iowa, Ramaswamy i DeSantis van abandonar la carrera i van donar suport a Trump, que després de les aclaparadores victòries el superdimarts va quedar com a únic candidat.

## Referències

* ↑ García, Fernando. «El jove rival que fa que Trump es posi nerviós» p. 8. La Vanguardia, 18-01-2022. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «El governador trumpista Ron DeSantis elimina l'estatus de municipi propi que té el megaparc d'entreteniment a Orlando». 324cat. CCMA, 25-04-2022. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «Ron DeSantis, el gran ganador en Florida a quien Trump advierte que no se postule a presidente» (en castellà). BBC News Mundo.
* ↑ Stephen Gruber-Miller, F. Amanda Tugade. «Nikki Haley takes third in Iowa Caucuses but says Iowans have made it a '2-person race'» (en anglès). Des Moines Register, 15-01-2024. [Consulta: 31 maig 2024].
* ↑ Steve Peoples, Meg Kinnard. «Nikki Haley suspends her campaign and leaves Donald Trump as the last major Republican candidate». Associated Press, 07-03-2024. [Consulta: 31 maig 2024].
# Juan de Aranda Salazar

Juan de Aranda Salazar (Castillo de Locubín, 1605 - Jaén? 1654) fou un mestre d'obres espanyol.
El seu aprenentatge va ser al costat del seu oncle i mestre Ginés Martínez de Aranda, mestre d'obra de la catedral de Santiago de Compostel·la i amb treballs a la província de Jaén, entre d'altres també la catedral de Jaén. A l'església de Sant Pere Apòstol de Castillo de Locubín, van treballar ambdós arquitectes.
Nomenat mestre d'obres a les catedrals de Granada i Còrdova, va ser cridat pel bisbe de Jaén, Baltasar Moscoso y Sandoval l'any 1634, per a encarregar-li la continuació de les obres de la catedral, projectada per Andrés de Vandelvira. Això li va valer gran renom i la intervenció a nombroses construccions, sobretot a Andalusia. Està enterrat a la catedral de Jaén.

## Obres en les quals va intervenir

* Església de Sant Miquel. Andújar
* Església de la Consolació. Alcalá la Real Santuari dels Sants Bonoso i Maximià. Arjona
* Església Parroquial de Cabra del Santo Cristo
* Església del Senyor Santiago. Castellar
* Porta de Sant Pere de l'església de Santa Maria de l'Assumpció. Linares
* Església de Nostra Senyora de l'Assumpció. Luque
* Façana principal de l'església de Sant Joan Baptista. Mancha Real
* Església de l'Hospital. Villacarrillo
* Església del Puerto de Santa María

## Referències

* ↑ Herrador, Rosario Anguita. El arte barroco español (en castellà). Encuentro, 2010-05-20. ISBN 978-84-9920-503-8.
* ↑ Noticias de los arquitectos y arquitectura de España desde su restauracion, por el excmo. señor d. Eugenio Llaguno Y Amirola, illustradas y acrecentadas con notas, adiciones y documentos por d. Juan Agustin Cean-Bermudez, censor de la Real Academia de la historia, ..: Tomo 4 (en castellà). en la Imprenta Real, 1829, p. 18.
* ↑ Casas, Narciso. Historia y Arte en las Catedrales de España (en castellà). Bubok, 2013-02-04. ISBN 978-84-686-3201-8.
* ↑ Bravo, Miguel Cabañas; López-Yarto, Amelia; García, Wifredo Rincón. Arte, poder y sociedad en la España de los siglos XV a XX (en castellà). Editorial CSIC - CSIC Press, 2008. ISBN 978-84-00-08637-4.
* ↑ Carmona, Jesús Rivas. Estudios de plateria: San Eloy 2010 (en castellà). EDITUM, 2010, p. 390. ISBN 978-84-8371-644-1.
# Rossomori

Rossomori és un partit polític independentista d'esquerra de Sardenya. Sorgit l'any 2009 a partir d'una escissió del Partit Sard d'Acció després que aquest pactés amb el dretà Poble de la Llibertat de Silvio Berlusconi. Reivindica el "sobiranisme" a Sardenya.
En les eleccions regionals de 2009 assolí el 2.5% dels vots, presentant-se només en 5 de les 8 circumscripcions electorals, i Claudia Zuncheddu obtingué 1 escó. El millor resultat l'obtingué a Sassari (4.2%) i a Nuoro (3.3%).
En les eleccions provincials de 2010 els Rossomori augmentaren el seu resultat, sobretot a Medio Campidano (7.1%), Nuoro (4.2%) i Càller (3.1%).
En les eleccions regionals de 2014 obtingué el 2,6% dels vots i 2 escons, per a Paolo Flavio Zedda i Emilio Usula.
L'any 2015 creà una alinaça conjuntament amb els partits Indipendentzia Repubrica de Sardigna, i Sinistra Ecologia e Libertà. El mateix any participà en les mobilitzacions contra la presència de forces militars de l'OTAN a Sardenya que causaren la suspensió de les maniobres el mes de novembre.
A les eleccions regionals del 2019 el partit va formar, fora de grans coalicions, una llista conjunta amb l'iRS i Sardigna Natzione Indipendentzia (SNI) anomenada "Autodeterminazione", la llista va obtenir 13,955 vots (1,9%).
El maig de 2021, el congrés del partit escollí Lucia Chessa, mestra i exalcaldessa d'Austis, com a secretària, i Natascha Lampis, mestra i exregidora de L'Alguer, com a presidenta.
En les eleccions regionals de Sardenya de 2024 impulsà un mes abans dels comicis la llista Sardegna R-esiste, encapçalada per Lucia Chessa, obtingué 7.158 vots (1%) i quedà sense representació. Tanmateix, ni a les circumscripcions de Sàsser ni Ogliastra no es van poder presentar llistes..

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2010-04-12 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «2014: la Primavera Sarda?». Vilaweb, 10-02-2014.
* ↑ «2014, l'anno zero dell'indipendenza?» (en italià). Sardinia post, 21-07-2013.
* ↑ «Sel ‘scarica’ Maninchedda e Capelli per allearsi con RossoMori e iRs» (en italià). Sardinia Post, 17-11-2015.
* ↑ «Trident, l'isola dice no alla guerra: oggi la protesta al poligono di Teulada» (en italià), 03-11-2015.
* ↑ «No a Trident Juncture, scontri tra le forze dell'ordine e gli antimilitaristi. Esercitazioni sospese» (en italià). Nuova Sardegna, 03-11-2015.
* ↑ «I CANDIDATI DI AUTODETERMINAZIONE. ECCO TUTTI I NOMI.» (en italià). Sardegna Live, 22-01-2019. [Consulta: 4 març 2024].
* ↑ «La guida del partito è tutta femminile» (en italià). La Nuova Sardegna, 03-06-2021. [Consulta: 4 març 2024].
* ↑ «Congrés extraordinari ROSSOMORI 2021. Nota de premsa» (en italià). Rossomori, 01-05-2021. [Consulta: 4 març 2024].
# Placocheilus bibarbatus

Placocheilus bibarbatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al Vietnam.

## Referències

* ↑ Wu H.-W., Lin R.-D. & Q.-X. Chen, X.-L. Chen & M.-Q. He 1977. Barbinae. Pp. 229-394. A: Wu, H.-W. (ed.) Zhongguo like yulei zhi. [The cyprinid fishes of China] Volum 2. People's Press, Shanghai [ref. 12558]. Cyprinids China.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Nguyen, V. H. & S. V. Ngo. 2001. Ca nuoc ngot Viet Nam. Tap I. Ho ca chep (Cyprinidae). [Freshwater fishes of Viet Nam. Volum I. Family Cyprinidae]. Ca Nuoc Ngot Viet Nam v. 1: 1-622.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.