OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Maria Fullola i Pericot

Josep Maria Fullola i Pericot (Barcelona, 1953) és un arqueòleg català.
És doctor en prehistòria per la Universitat de Barcelona (1978) amb la tesi titulada: La fase media del Paleolítico Superior en el Mediterráneo español. Des de l'any 1981 és professor numerari i des del 1985, catedràtic de Prehistòria de la Universitat de Barcelona, on ha fundat (1986) i dirigeix el Seminari d'Estudis i Recerques Prehistòriques (SERP), entitat que engloba la recerca en matèria de Prehistòria.
El seu camp de la recerca se centra principalment en l'estudi de les societats caçadores recol·lectores del Paleolític, i ha centrat la seva tasca en les fases finals d'aquest període a la conca mediterrània, on ha realitzat excavacions en jaciments arqueològics com ara la Cova del Parco (Alòs de Balaguer), Montlleó o a l'abric Filador (Margalef de Montsant) i ha estudiat materials de la cova del Parpalló (Gandia).
Entre les seves publicacions destaquen Las industrias líticas del Paleolítico Superior Ibérico (1979), La puerta del pasado (1998), 58 anys i 7 dies. Correspondència de Pere Bosch Gimpera a Lluís Pericot (2002), Introducción a la Prehistoria (2005) i Tal como éramos (2005).

## Referències

* 1 2 «Josep Maria Fullola i Pericot». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El jaciment de Montlleó, més antic del que es creia». El Periòdic, 24-08-2017.

## Enllaços externs

* «Josep Maria Fullola». Universitat de Barcelona.
* Tallon, Caterina. «El Fòrum Berger Balaguer acull l'exposició «Neandertals a Catalunya». RTV Vilafranca, 24-09-2018.
# Æthelric de Deira

Æthelric (també escrit Etelric) va ser el rei de Deira, després del seu pare Ælla.
En el manuscrit A de la Crònica anglosaxona es diu que Ælle, rei de Deira, va ser succeït per Æthelric l'any 588. Segons Beda, Deira va ser envaïda vers l'any 604 i el rei Etelfred de Bernícia en va prendre el control. Informació que contradiu el Cronicon ex cronicis, segons el qual el pare d'Etelfred, Etelric de Bernícia ja governava Deira des del 557, territori del qual va fer fora a Edwin, el seu rei.
Edwin, un fill d'Ælla i probablement germà d'Æthelric, va haver de marxar a l'exili,però és probable que Æthelric morís durant la conquesta efectuada pels bernicis i que la línia successòria no fos restaurada fins al retorn d' Edwin.

## Referències

* ↑ Crònica anglosaxona (MS A) s.a. 588
* ↑ Beda, Historia Ecclesiastica, llibre I, capítol 34, i III.6
* ↑ Historia Brittonum, capítol 61
* ↑ Worcester, 1853, p. 173.
* ↑ Kirby, 1992, p. 56—58.
* ↑ Yorke, 1990, p. 77.
* ↑ Miller, 1979, p. 35–61.

## Bibliografia

* Miller, M «The dates of Deira». Anglo-Saxon England, 8, 1979.
* Kirby, D.P.. The Earliest English Kings. Londres: Routledge, 1992. ISBN 0-415-09086-5.
* Worcester, Florence of. The Anglo-Saxon Chronicle: The Chronicle of Florence of Worcester, with a Continuation and Appendix. Seeleys, 1853.
* Venning, Timothy. The Kings & Queens of Anglo-Saxon England. Amberley Publishing Limited, 2014.
* Yorke, Barbara. Kings and Kingdoms in Early Anglo-Saxon England. Londres: Seaby, 1990. ISBN 1-85264-027-8.
# Miroslav Stevanović

Miroslav Stevanović —Мирослав Стевановић en serbi— (29 de juliol de 1990) és un jugador de futbol serbi de Bòsnia, que juga a la selecció de futbol de Bòsnia i Hercegovina.

## Sevilla FC

Cap a finals de desembre de 2012, el lloc SportSport.ba informar del possible fitxatge de Stevanovic pel Sevilla FC, fet que es va confirmar el 2 de gener de 2013 després que superés els exàmens mèdics i que paguessin poc més d'un milió d'euros pel traspàs del jugador, que firmà contracte fins al 2017. Amb el seu nou equip va debutar el 9 de gener del mateix any en la derrota contra el Mallorca per Copa del Rei.

## Elx CF

El juliol de 2013 es va fer oficial que el Sevilla el cedia a l'Elx CF per la temporada 2013-14, sense opció a compra.

## Deportivo Alavés

El 31 de gener de 2014, i davant la falta d'oportunitats al club il·licità, va trencar el contracte de cessió a l'Elx, i fou cedit al Deportivo Alavés fins a final de temporada.

## Referències

* ↑ A. Beganović. «Sevilla poslala ponudu: Stevanović se priključuje Spahiću?» (en croata). SportSport.ba, 29-12-2012. [Consulta: 16 febrer 2013].
* ↑ Rodríguez, Alejandro «Stevanovic pasa la revisión y Negredo se retira lesionado». marca.com, 02-01-2013 [Consulta: 16 febrer 2013]. (castellà)
* ↑ «Miroslav Stevanović, sevillista hasta 2017». Sevilla F. C., 02-01-2013. Arxivat de l'original el 2013-02-08. [Consulta: 16 febrer 2013]. (castellà)
* ↑ De Andrés, Rubén. «Stevanovic, la novedad hispalense». marca.com, 09-01-2013. [Consulta: 16 febrer 2013]. (castellà)
* ↑ Quintero, Fede. «Manu del Moral y Stevanovic llegan cedidos al Elche» (en castellà). Marca, 05-07-2013. [Consulta: 5 juliol 2013].
* ↑ http://www.deportivoalaves.com/stevanovic-llega-al-alaves-cedido-por-el-sevilla/ Arxivat 2014-02-01 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fitxa a Transfermarkt
* Estadístiques de Miroslav Stevanović a Utakmica.rs
# J.C.Staff

J.C.Staff Co.,Ltd. (株式会社ジェー・シー・スタッフ, Kabushiki-gaisha J C Sutaffu?) és un estudi d'animació japonesa fundat el gener de 1986.

## Produccions
### TV Anime

* Metal Fighter Miku (1994)
* Touma Kijinden ONI (1995)
* Revolutionary Girl Utena (1997)
* Maze (1997)
* Alice SOS (1998)
* Sorcerous Stabber Orphen (1998)
* Iketeru Futari (1999)
* Starship Girl Yamamoto Yohko (1999)
* Orphen: The Revenge (1999)
* Excel Saga (1999)
* Yami no Matsuei (2000)
* Daa! Daa! Daa! (2000-2002))
* Mahō Senshi Riui (2001)
* PaRappa Rappa (2001)
* Little Snow Fairy Sugar (2001)
* Ai Yori Aoshi (2002)
* Azumanga Daioh (2002)
* Spiral: Suiri no Kizuna (2002)
* Nanaka 6/17 (2003)
* Mahou Tsukai ni Taisetsu na Koto (2003)
* Gunparade March ~Aratanaru Kougunka~ (2003)
* Ikki Tousen (2003)
* R.O.D -THE TV- (2003)
* Shingetsutan Tsukihime (2003)
* Ai Yori Aoshi ~Enishi~ (2003)
* Maburaho (2003)
* Sensei no Ojikan: Doki Doki School Hours (2004)
* Hikari to Mizu no Daphne -Daphne in the Brilliant Blue- (2004)
* Bōkyaku no Senritsu (2004)
* Oku-sama wa Mahō Shōjo (2005)
* Karin (2005)
* Fushigiboshi no Futagohime (2005)
* Gokujou Seitokai (2005)
* Shakugan no Shana (2005)
* Starship Operators (2005)
* Honey and Clover (2005)
* Mahoraba ~ Heartful Days ~ (2005)
* LOVELESS (2005)
* Yomigaeru Sora - RESCUE WINGS - (2006)
* Fushigiboshi no Futagohime Gyu! (2006)
* Honey and Clover II (2006)
* Zero no Tsukaima (2006)
* Ghost Hunt (2006)
* Asatte no Houkou (2006)
* Winter Garden (2006)
* Nodame Cantabile (2007)
* Sky Girls (2007)
* Potemayo (2007)
* Zero no Tsukaima: Futatsuki no Kishi (2007)
* Shakugan no Shana Second (2007)
* KimiKiss Pure Rouge (2007)
* Shigofumi ~Stories of Last Letter~ (2008)

### OVA

* Yōtōden (1987)
* Earthian (1989)
* Ankoku Shinden Takegami (1990)
* Osu!! Karate Bu (1990-1992)
* Chō Bakumatsu Shōnen Seiki Takamaru (1991)
* The Super Dimension Century Orguss 02 (1992)
* Appleland Monogatari (1992)
* New Dominion Tank Police (1993-1994)
* Idol Defense Force Hummingbird (1993-1995)
* Arslan Senki (1995) (1995)
* Galaxy Fraulein Yuna (1995)
* Hurricane Polymar (1996-1997)
* Konpeki no Kantai (1997)
* Kyokujitsu no Kantai (1997)
* Detatoko Princess (1998)
* Yume de Aetara (1998)
* Nekojiru-so (2001)
* Alien Nine (2001)
* Eiken (2003)
* Sky Girls (2006)
* Shakugan no Shana Tokubetsuhen (2006)
# Línia de París-Lió a Marsella-Sant Carles

La línia de París-Lió a Marsella-Sant Carles, anomenada també "Línia PLM" a partir de les sigles d'antiga Companyia dels ferrocarrils de París a Lió i a la Mediterrània, o també "artèria imperial" o "línia imperial" perquè fou inaugurada per Napoleó III, és una línia de ferrocarril de 863 km que uneix les tres primeres aglomeracions urbanes franceses: París, Lió i Marsella. Operada des del 1857 pel PLM, i després, des del 1938 per la SNCF, és la principal artèria de la xarxa ferroviària francesa. Travessa quatre regions: Illa de França, Borgonya-Franc Comtat, Alvèrnia-Roine-Alps i Provença-Alps-Costa Blava.

## Història

Aquesta línia fou oberta en diverses etapes entre el 1847 i el 1856, quan es va obrir el tram final a través de Lió. Entre 1852 i 1857 les companyies que gestionaven els diferents trams es van anar fusionant fins a formar la companyia PLM. L'obertura de la línia d'alta velocitat LGV Sud-Est de París a Lió en 1981, la LGV Roine-Alps en 1992 i la LGV Mediterrani en 2001 van disminuir la seva importància per al trànsit de passatgers. Abans de la gran velocitat, el tren estrella d'aquesta línia era l'exprés de París a Marsella conegut com le Mistral, que el 1975 feia el recorregut en 6 hores i 40 minuts.
Del 1997 al 31 de desembre de 2014, era, com la resta de la xarxa nacional, la propietat de la xarxa nacional de França (RFF). L'1 de gener de 2015 va canviar de propietari, formant part de la SNCF, i l'1 de gener de 2020 va tornar de nou a l'estat.

## Referències

* ↑ Statistique centrale des chemins de fer. Chemins de fer français. Situation au 31 décembre 1869 (en francès). París: Direction Générale des Ponts et Chaussées et des Chemins de Fer, 1869, p. 146–160.
* ↑ May, Mathieu-Georges «L'histoire du chemin de fer de Paris à Marseille». Revue de Géographie Alpine, 19, 2, 1931, pàg. 473–493. DOI: 10.3406/rga.1931.4576.

## Vegeu també

* Estació de París-Lió

## Enllaços externs

* Documental De fils en aiguilles - Électrification de la ligne Paris-Lyon
# Josep Maria Gallart i Riera

Josep Maria Gallart i Riera (Molins de Rei, 2 d'octubre de 1961) és un exfutbolista català de les dècades de 1980 i 1990.

## Trajectòria

Jugava a la posició de defensa central o de defensa lliure. Fou un dels grans exponents de la política de suport al futbol base endegada pel RCD Espanyol durant la dècada de 1980. Ingressà al primer equip el 1982 i hi romangué fins al 1989. En aquestes set temporades al club disputà 124 partits de lliga en els quals marcà 4 gols. També disputà 10 partits a la Copa de la UEFA 1987-88. Destacava com a marcador. En aquest sentit fou molt destacat el marcatge que li feu durant la Copa de la UEFA 1987-1988 a l'estrella de l'AC Milan Ruud Gullit. El 1989 fitxà pel CE Sabadell, que jugava a la Segona Divisió, on jugà dues temporades més, fins al 1991. Fou un cop internacional sots 21 amb la selecció d'Espanya l'any 1983.

## Referències

* ↑ «Josep Maria GALLART». hallofameperico. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «El día que el Espanyol se comió al Milan». Mundo Deportivo, 23-04-2006. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «Josep Maria Gallart Riera». Web del CE Sabadell. [Consulta: 20 abril 2013].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Gerard Mas Pujolràs

Gerard Mas i Pujolràs (Sant Feliu de Guíxols, Girona, 1976) és un escultor català. Va estudiar a l'Escola d'Arts Aplicades i Oficis Artístics Llotja de Barcelona. ES va llicenciar com a conservador i restaurador d'escultura a l'Escola Superior de Conservació i Restauració de Béns Culturals de Catalunya. El 2015 va guanyar el primer Premi d'Escultura de la Fundació Vila Casas.

## Obres

L'obra de Mas es caracteritza per combinar les tècniques d'execució i els materials de l'escultura clàssica (marbre, alabastre i fusta), amb una proposta provocativa propera al pop-art. El resultat són unes meticuloses creacions properes a la imatgeria clàssica però dotades d'actituds quotidianes, incòmodes i burlesques, totalment contemporànies. En la recerca de la bellesa, Mas incorpora elements que la sabotegen de forma totalment premeditada per interpel·lar l'espectador.
D'entre les seves creacions, destaquen les dames d'alabastre policromat, inspirades en les representacions de l'ideal de bellesa i perfecció del renaixement. Mas transgredeix la imatge de la dona virtuosa dotant-la d'elements absurds i actituds irreverents, sempre iròniques. Mas també té una sèrie d'animals que són insòlits a la història de l'art.
Hi ha obres de Mas Pujolràs a les col·leccions de la Fundació Vila Casas, al Museo de Escultura Figurativa Internacional Contemporánea (MEFIC) de Múrcia i a la Fundación de las Artes y los Artistas del Museo Europeo de Arte Moderno (MEAM).
El 2023 el Museu d'Art de la Garrotxa li va dedicar una exposició monogràfica.

## Referències

* ↑ «Premi d'Escultura 2015». Fundació Vila Casas, 13-06-2015. [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ Serrano León, David «La realidad GLOBALIZADA EN LA PINTURA FIGURATIVA CONTEMPORÁNEA. EL ARCHIVO VIRTUAL COMO ESTRATEGIA». Artsy. Universitat Politècnica de València [València], 06-07-2017. DOI: 10.4995/aniav.2017.5662.
* ↑ «Inauguració de l'exposició "Bestiari" de Gerard Mas». [Consulta: 3 desembre 2023].
# Monte Mário

Monte Mário és una localitat de São Tomé i Príncipe. Es troba al districte de Caué, al sud-oest de l'illa de São Tomé. La seva població és de 196 (2008 est.). Limita al sud-oest amb Dona Augusta, al sud amb Novo Brasil, a l'est amb Santa Josefina, al nord-est amb Vila Malanza i Porto Alegre, i a l'oest amb la badia de Praia Grande. A tota la part meridional de l'illa i del districte la llengua principal és el crioll portuguès anomenat angolar, mentre que a la resta de l'illa parlen el crioll forro.

## Evolució de la població

Població de Monte Mário (2001-2008) :
| 2001 | 2008 |
| 173 | 196 |

## Referències

* ↑ INE Arxivat 2017-02-09 a Wayback Machine., Evolução da população São-Tomense por localidades, 2001/2007-08
# Mauricio Ardila Caño

Mauricio Alberto Ardila Caño (Yarumal, Antioquia, 21 de maig de 1979) és un ciclista colombià professional des del 2009 i actualment a l'equip Aguardiente Antioqueño. Del seu palmarès destaca la victòria final a la Volta a la Gran Bretanya i diferents victòries d'etapa. També es va classificar entre els 10 primers a la Volta a Espanya de 2005.
És cosí del també ciclista Alex Caño.

## Palmarès

* 1999
** 1r al Volta a Colòmbia sub-23
* 2000
** Campió panamericà sub-23 en ruta
** 1r al Volta a Colòmbia sub-23
* 2001
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Segòvia
* 2002
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suècia
* 2004
** 1r al Volta a la Gran Bretanya i vencedor de 2 etapes
* 2005
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Baixa Saxònia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2005. 9è de la classificació general
* 2006. 67è de la classificació general
* 2007. 67è de la classificació general
* 2008. Abandona (8a etapa)
* 2010. 120è de la classificació general
* 2011. Abandona (5a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2004. 31è de la classificació general
* 2005. 27è de la classificació general
* 2006. 98è de la classificació general
* 2007. 67è de la classificació general
* 2008. 20è de la classificació general
* 2009. 41è de la classificació general
* 2010. 15è de la classificació general
* 2011. 122è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Joan Carles Anglès

Joan Carles Anglès (? — 1822) fou un pintor i teòric d'art català.
Va viure a Barcelona, on fou vocal de la Junta de Comerç, càrrec que seguí exercint sota Josep I Bonaparte el 1809, a qui declarà fidelitat. De la seva obra pictòrica, d'escola neoclàssica, se'n coneix un únic quadre signat: El miracle de Sant Josep Oriol, de la col·lecció Boada, a Badalona. Fou més important com a teòric; en els seus escrits, entre els quals sobresurt el Discurso sobre la enseñanza del dibujo de 1809, demostra un bon coneixement de l'actualitat artística europea. Exercí el seu mestratge sobre els primers romàntics catalans entre els quals es troben Ramon López i Soler, Bonaventura Carles Aribau, i els pintors Josep Arrau i Lluís Rigalt.

## Obres

* Discurso sobre la enseñanza del Dibujo 1809
* El miracle de Sant Josep Oriol

## Referències

* 1 2 «Joan Carles Anglès». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Karl Friedrich Gollmick

Friedrich Karl Gollmick (Berlín, 27 de setembre de 1774 - Frankfurt del Maine, 2 de juliol de 1852) fou un cantant d'òpera (tenor) alemany, creador d'una família de músics doncs Carl (1796-1866) i Adolf (1825-1883), fill i net respectivament, també foren músics importants.
Estava casat amb Henriette Thekla von Holbach i treballà com a secretari del despatx del general Graf von Schwerin. Entre 1792 i 1822 aparegué com a tenor en molts escenaris d'òpera alemanys, després es convertí en director de teatre. El 1852, Gollmick morí a Frankfurt com a professor de música i cant.

## Bibliografia

* Moritz Fürstenau, Karl Friedrich Gollmick a Allgemeine Deutsche Biographie (ADB); Volum 9, Duncker & Humblot, Leipzig 1879, pàg 344 p.
* Carl Gollmick: Autobiografia de Carl Gollmick. A més d'uns moments de la història del teatre de Frankfurt. Frankfurt a. M.: C. Adelmann, 1866, pàgs. 7–16 (còpia digital a la cerca de llibres de Google).
* Familien-Nachrichten (1896) de Friedrich Wilhelm Noah Gollmick
# Moctezumita

La moctezumita és un mineral uranil-tel·lurat, per tant a la classe dels minerals fosfats. Va ser descoberta l'any 1965 en una mina en el municipi de Moctezuma, en l'estat de Sonora (Mèxic), sent nomenada així pel municipi on es va descobrir.
Un sinònim és el seu nom clau: IMA1965-004.

## Característiques químiques

Químicament és un tel·lurit amb anió addicional d'uranil, anhidre i del metall de plom. Aquesta estructuralment relacionat amb el mineral schmitterita ((UO₂)Te$^{4+}$O₃).

## Formació i jaciments

Es forma com a mineral secundari en els jaciments de minerals del tel·luri. Apareix a la zona d'oxidació dels jaciments d'alteració hidrotermal de l'oro-tel·luri.
Sol trobar-se associat a altres minerals com: schmitterita, burckhardtita, zemannita, emmonsita, pirita, Baritina o limonita.

## Usos

Pot ser extret com a mena de l'urani. Per la seva forta radioactivitat, ha de ser tractat amb les degudes precaucions i emmagatzemar en zones no habitades.

## Referències

* Moctezumita, mindat.org.
* Moctezumita, webmineral.com.
* Manual de moctezumita, Mineral Data Publishing.
# Phascolarctos

El gènere Phascolarctos consta de tres espècies, de les quals una (P. cinereus, el coala) encara sobreviu. L'espècie més grossa fou P. stirtoni i visqué a l'època del Plistocè. No se'n coneix molt sobre l'espècie P. maris.

## Referències

* ↑ Itis Standard Report Page
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Manaquí de cap opalí

El manaquí de cap opalí (Lepidothrix iris) és un ocell de la família dels píprids (Pipridae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, a les terres baixes del sud-est del Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Manaquí de cap opalí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2023(català)
* ↑ Robert Ridley i Guy Tudor (2009). Field guide to the songbirds of South America: the passerines. Mildred Wyatt-World series in ornithology (en inglés) (1a. edición). Austin: University of Texas Press. ISBN 978-0-292-71748-0. «Lepidothrix nattereri, p. 495
# Josep Tomàs Ventosa i Soler

Josep Tomàs Ventosa i Soler (Vilanova i la Geltrú, 30 de desembre de 1797 - 30 de juliol de 1874) va ser un polític i comerciant català.

## Biografia

El 1809, amb tan sols 12 anys, va emigrar a Cuba, establint-se a Matanzas, on va adquirir experiència i coneixements en el comerç del tèxtil. Aviat va enriquir-se i obtingué càrrecs públics fins a arribar a ser alcalde de la ciutat cubana en dues ocasions, els anys 1847 i 1852.
Destacà especialment per la seva filantropia. Va construir escoles tant a Vilanova i la Geltrú com a Matanzas, preocupat per l'analfabetisme que hi havia en aquella època. De la seva aportació filantròpica a Vilanova i la Geltrú destaquen les escoles públiques, el suport a edicions locals i la plaça de la Vila, on hi ha un monument a la seva persona. Aquest monument té una rèplica exacta a Matanzas.
Anys enrere, un incendi va destruir Las Casillas, i el monument es va traslladar a l'escola de beneficència Lenin. Ara ha retornat a la plaça original, que avui és la plaça del mercat.
Fruit de l'obra de Josep Tomàs Ventosa i Soler, Vilanova i la Geltrú i Matanzas són actualment ciutats agermanades.

## Referències

* ↑ «Josep Tomàs Ventosa i Soler». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Virgili i Suñé, 2003.
* 1 2 Cotarelo Crego, 2010.
* ↑ «Matanzas Cuba». Ajuntament de Vilanova i la Geltrú.

## Bibliografia

* Cotarelo Crego, Ramon «La Matanzas que va conèixer Ventosa». Butlletí de la Biblioteca Museu Balaguer, 3, 2010, pàg. 45-62.
* Virgili i Suñé, Siurana «Un viatge per la Vilanova Cubana (i II)». Butlletí d'Estudis Sitgetans, 106, 01-08-2003.
# Minho-Lima

Minho-Lima és una subregió estadística portuguesa, part de la Regió Nord, que correspon íntegrament al Districte de Viana do Castelo. Limita al nord i a l'est amb Galícia, al sud amb Cávado i a l'oest amb l'oceà Atlàntic. Àrea: 2255 km². Població (2001): 250 273.

## Composició

Comprèn 10 concelhos:
* Arcos de Valdevez
* Caminha
* Melgaço
* Monção
* Paredes de Coura
* Ponte da Barca
* Ponte de Lima
* Valença
* Viana do Castelo
* Vila Nova de Cerveira
La regió es troba delimitada, grosso modo, entre els dos rius dels que pren el nom: el Miño (amb desembocadura a Caminha) i el Limia (amb desembocadura a Viana do Castelo).
# Philautus folicola

Philautus folicola és una espècie de granota que es troba a Sri Lanka.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Manamendra-Arachchi, K. & Pethiyagoda, R. 2004. Philautus folicola. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Katibasia insidiosa

Katibasia insidiosa és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Sarawak (Malàisia).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Parenti, L.R. i K.K.P. Lim, 2005. Fishes of the Rajang basin, Sarawak, Malaysia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):175-208.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB