OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vismirnovita

La vismirnovita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la schoenfliesita. Va ser anomenada en honor de Vladimir Ivanovich Smirnov (1910–1988), investigador pioner en dipòsits d'estany a l'Àsia central.

## Característiques

La vismirnovita és un hidròxid de fórmula química ZnSn(OH)₆. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la vismirnovita pertany a «04.FC: Hidròxids (sense V o U), amb OH, sense H₂O; octaedres que comparteixen angles» juntament amb els següents minerals: bernalita, dzhalindita, söhngeïta, burtita, mushistonita, natanita, schoenfliesita, wickmanita, jeanbandyita, mopungita, stottita, tetrawickmanita, ferronigerita-2N1S, magnesionigerita-6N6S, magnesionigerita-2N1S, ferronigerita-6N6S, zinconigerita-2N1S, zinconigerita-6N6S, magnesiotaaffeïta-6N'3S i magnesiotaaffeïa-2N'2S.

## Formació i jaciments

La vismirnovita es forma per l'oxidació primerenca de sulfur d'estany en dipòsits minerals d'estany. Aquesta espècie va ser descrita gràcies a exemplars trobats a dos indrets diferents: el dipòsit d'estany Trudovoe, a Inyl'chek (Província d'Issik Kul, Kirguizstan) i el dipòsit Mushiston, a la vall de Kaznok (Zarafxan, Província de Sughd, Tadjikistan). Posteriorment també ha estat descrita a dos indrets de la Xina.
Sol trobar-se associada a altres minerals com: estannita, natanita, malaquita, atzurita i goetita.

## Referències

* 1 2 3 «Vismirnovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Vismirnovite». Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 27 abril 2018].
# Verdun-sur-le-Doubs

Verdun-sur-le-Doubs és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 1.132 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Jean-Pierre Guénot | Divers droite | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 1.227 | 1.235 | 1.216 | 1.139 | 1065 | 1.199 | 1.132 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Vicente Llansola Renau

Vicente Llansola Renau (Borriol, Plana Alta, 6 de gener de 1915 – Bordeus, Aquitània 13 de desembre de 1996) fou un dirigent anarcosindicalista i lluitador antifranquista valencià, mort a l'exili.

## Biografia

De nen es traslladà a viure a Barcelona i d'adolescent ja s'afilià a la CNT. Fou arrestat per repartir el diari Tierra y Libertad. En esclatar la guerra civil espanyola es va allistar a les milícies confederals i lluità al front d'Aragó.
Al febrer de 1939, durant la Retirada, va creuar els Pirineus i va ser reclòs en el camp de concentració d'Argelers. En 1942 va ser un dels organitzadors, amb Ponciano Alonso Alonso ("Mingo"), Pablo Benaiges i Francisco Pérez, de la CNT de Bordeus. Després de la Segona Guerra Mundial, va assistir a l'I Congrés de la CNT en l'Exili a Bordeus al maig de 1945 i, quan la crisi confederal, va formar part del sector ortodox contrari a continuar participant en les polítiques dels governs republicans exiliats. Entre 1945 i 1949 va ser membre de la Comissió de Defensa del Moviment Llibertari Espanyol (MLE) en l'Exili i en 1946, amb Mingo i Pablo Benaiges, encarregat de la coordinació del Comitè Regional de Catalunya de la CNT a Bordeus.
Durant els anys següents va ser secretari del Nucli Confederal de la Gironda (1958-1962) i de la Federació Local de Bordeus (1955-1956); secretari de Coordinació en el Secretariat Intercontinental (1963 fins a 1967 i 1971-1975); membre del Comitè Internacional de Relacions de la Federació Anarquista Ibèrica (1963-1971 i 1990-1996); delegat de la CNT de l'Exili als congressos de l'Associació Internacional dels Treballadors (AIT) de Tolosa de Llenguadoc (1958), Bordeus (1967) i Pouteaux. En nom de la FAI, va ser un dels set membres de Defensa Interior (DI), creada arran del Congrés de Reunificació de Llemotges de 1961 i que tenia com a finalitat dirigir la lluita armada contra el franquisme en l'interior de la Península i atemptar contra la vida del propi dictador.
Va ser criticat pels sectors més activistes, especialment per les Joventuts Llibertàries, que el van acusar d'immobilisme i de defensar les tesis de Germinal Esgleas Jaume i Frederica Montseny, sobretot arran del congrés de Llemotges de 1965 que va suposar la dissolució de Defensa Interior.
En 1971 va ser delegat de la FAI, amb Frederica Montseny i José Muñoz Congost, al Congrés Internacional de Federacions Anarquistes que es va celebrar a París. Entre 1973 i 1976 va presidir el Comitè Nacional de l'Aliança Sindical Espanyola (ASA). Va formar part de l'últim secretariat de l'exili i com tal va assistir al Congrés de Marsella de 1975. Tanmateix, no va tornar a Espanya.
En morir ocupava les secretaries de la CNT i de la FAI de Bordeus. Vicente Llansola Renau va morir el 13 de desembre de 1996 a Bordeus i va ser incinerat tres dies després.

## Referències

* ↑ Vicente Llansola a losdelasierra.info
* ↑ Vicente Llansola al bloc lacntenelexilio
# Els 50 millors jugadors europeus de futbol del segle XX

El 2004, l'IFFHS va publicar una llista dels 50 millors jugadors europeus de futbol del segle XX feta per experts i historiadors de la FIFA. De fet, no eren 50, sinó 51, ja que en el lloc 50è hi havia dos jugadors empatats en puntuació.

## Llista de jugadors

* 1. Hendrik Johannes Cruijff ( Països Baixos), 756 punts
* 2. Franz Anton Beckenbauer ( Alemanya), 709
* 3. Alfredo Di Stéfano ( Argentina- Espanya), 708
* 4. Ferenc Puskás ( Hongria- Espanya), 667
* 5. Michel Platini ( França), 505
* 6. Eusébio da Silva Ferreira ( Portugal), 379
* 7. Sir Robert Charlton ( Anglaterra), 303
* 8. Sir Stanley Matthews ( Anglaterra), 282
* 9. Gerhard Müller ( Alemanya), 249
* 10. Marcel van Basten ( Països Baixos), 240
* 11. George Best ( Irlanda del Nord), 193
* 12. Giovanni Rivera ( Itàlia), 113
* 13. Matthias Sindelar ( Austràlia), 110
* 14. Fritz Walter ( Alemanya), 105
* 15. Giuseppe Meazza ( Itàlia), 90
* 16. Giacinto Facchetti ( Itàlia), 79
* 17. Robert Moore ( Anglaterra), 74
* 18. Raymond Kopa ( França), 72
* Uwe Seeler ( Alemanya), 72
* 20. Franco Baresi ( Itàlia), 66
* 21. Ruud Gullit ( Països Baixos), 63
* 22. Oleh Blokhín ( Unió Soviètica), 61
* 23. Sándor Kocsis ( Hongria), 54
* 24. Alessandro Mazzola ( Itàlia), 53
* Ladislau Kubala ( Txecoslovàquia, Hongria i Espanya), 53
* Michael Laudrup ( Dinamarca), 53
* 27. Francisco Gento ( Espanya), 49
* 28. Josef Bican ( Txecoslovàquia), 47
* 29. Silvio Piola ( Itàlia), 46
* 30. Kevin Keegan ( Anglaterra), 45
* 31. Ernst Ocwirk ( Àustria), 44
* 32. Lothar Matthäus ( Alemanya), 43
* 33. József Bozsik ( Hongria), 41
* 34. Just Fontaine ( França), 40
* Karl-Heinz Rummenigge ( Alemanya), 40
* 36. Gunnar Nordahl ( Suècia), 39
* 37. Denis Law ( Escòcia), 38
* 38. Josef Masopust ( Txecoslovàquia), 35
* 39. Paul Van Himst ( Bèlgica), 28
* 40. Georgi Asparuhov ( Bulgària), 27
* Paolo Rossi ( Itàlia), 27
* 42. Imre Schlosser ( Hongria), 26
* Jimmy Greaves ( Anglaterra), 26
* Luigi Riva ( Itàlia), 26
* 45. Stephen Bloomer ( Anglaterra), 25
* 46. Allan Simonsen ( Dinamarca), 24
* Eduard Streltsov ( Unió Soviètica), 24
* Kenneth Dalglish ( Escòcia), 24
* Zbigniew Boniek ( Polònia), 24
* 50. Gerhard Hanappi ( Àustria), 23
* Luis Suárez ( Espanya), 23

## Referències

* ↑ «Europe's best Player of the Century». Arxivat de l'original el 2007-12-23. [Consulta: 14 gener 2017].
# Jordi García Candau

Jordi García Candau (Vila-real, Plana Baixa, 2 de gener de 1951) és un periodista valencià.

## Biografia

Llicenciat en Dret i Periodisme, va ingressar a Ràdio Nacional d'Espanya el 1977, on va ser subdirector del programa España a las ocho i va dirigir l'informatiu de migdia.
El 1982 fou nomenat subdirector de Radiocadena Espanyola i un any després arribà a la direcció de l'emissora. Després de la substitució de José María Calviño per Pilar Miró al capdavant de RTVE, García Candau fou rellevat del seu càrrec l'octubre de 1986. Dos mesos després, el Congrés dels Diputats, a proposta del PSOE, el trià com a membre del Consell d'Administració de Radiotelevisió Espanyola.
El 23 de febrer de 1990, fou nomenat director general de l'ens en substitució de Luis Solana. Exercí el càrrec fins a 1996. Durant el seu mandat una de les seues principals preocupacions va ser el sanejament de la complicada situació econòmica de Radiotelevisió Espanyola, i amb aquest objectiu va presentar, el desembre de 1995, un Pla Estratègic que incloïa una injecció financera pública per al període 1995-1999, que equivalia a l'assumpció per part de l'Estat de 245.917.000 de pessetes del deute de RTVE, més subvencions públiques anuals de 80.000 milions. El Pla, però, no va arribar a tirar endavant, en trobar l'oposició, entre d'altres, del llavors ministre d'Economia i Hisenda, Pedro Solbes. El 2000 va ser nomenat Director de Castella-la Manxa TV, càrrec que va exercir fins 2011.

## Referències

* ↑ «Candau «rescata» ahora el Plan Estratégico de RTVE». Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 13 juliol 2012].
* ↑ «Ignacio Villa, nuevo director general de la televisión de Castilla-La Mancha». Diari ABC, 13-07-2011.
# President de la Unió Europea

El President de la Unió Europea (UE) és un càrrec que teòricament podria ésser creat en virtut del Tractat de reforma institucional de la Unió Europea. Atès que actualment el càrrec no existeix, les funcions de representació de la Unió Europea es reparteixen entre:
* El President del Consell Europeu, encarregat de la política exterior i de seguretat comuna. (des de l'1 de desembre 2019, Charles Michel)
* El President de la Comissió Europea, encarregat de dirigir la resta de matèries. (des de l'1 de desembre 2019, Ursula von der Leyen)
* El President del Parlament Europeu, encarregat de dirigir la cambra legislativa. (des de l'11 de gener de 2022, Roberta Metsola)
També existeix el Consell de la Unió Europea (també conegut com a Consell de Ministres o simplement "el Consell") que conté 28 ministres nacionals, un de cada estat membre, rotant la presidència entre ells. Aquesta presidència la té un Estat, no una persona; Les reunions són presidides pel ministre de l'Estat que ocupa la presidència (segons el tema o la "configuració"), excepte el Consell d'Afers Exteriors (una anomenada "configuració" del Consell de la UE), que sol estar presidida per l'Alt Representant de la Unió d'Afers Exteriors i Política de Seguretat. Des de l'1 de juliol de 2019 el ministre d'afers exteriors de Finlàndia exerceix de president del Consell de la Unió Europea.
Segons el protocol, és el president del Parlament Europeu qui arriba primer, ja que apareix en el primer lloc als tractats. No obstant això, a l'escenari mundial, es considera que el principal representant de la UE és el president del Consell Europeu, però el president de la Comissió Europea, com a cap de la branca executiva de la Unió Europea, participa en el G-7 així com en altres cimeres internacionals.
* Roberta Metsola presidenta del Parlament Europeu (des del gener 2022)
* Charles Michel president del Consell Europeu (des de desembre 2019)
* Ursula von der Leyen presidenta de la Comissió Europea (des de desembre 2019)

## Referències

* 1 2 «EU Presidents – who does what? - European Union - European Commission» (en anglès). Europea.eu, 16-06-2016. [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ 9.5. Administrative structure of the European Union: official titles and listing order, European Commission
* ↑ Tractat de Lisboa esmenant el Tractat de la Unió Europea i el Tractat constitutiu de la Comunitat Europea Arxivat 2017-10-25 a Wayback Machine., article 9 B

## Vegeu també

* Parlament Europeu

## Enllaços externs

* Europa.eu - Presidents de la UE (anglès)
# Galipentzu

Galipentzu (en basc, cooficialment en castellà Gallipienzo) és un municipi de Navarra, a la comarca de Sangüesa, dins la merindad de Sangüesa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 161 | 161 | 159 | 160 | 153 | 161 | 163 | 158 | 156 | 147 | 140 |
| Fonts: Galipentzu i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Epinephelus corallicola

Epinephelus corallicola és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 49 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1828. Histoire naturelle des poissons. Tome second. Livre Troisième. Des poissons de la famille des perches, ou des percoïdes. Historie naturelle des poissons. Tome Sixième. v. 2: i-xxi + 2 pp. + 1-490, Pls. 9-40.
* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Juan Nsue Edjang Mayé

Juan Nsue Edjang Mayé (Micomeseng, Kié-Ntem, 9 de novembre de 1957) és un religiós equatoguineà, actualment arquebisbe de Malabo.
Fou ordenat sacerdot el 25 de març de 1995. El Papa Benet XVI el va nomenar el 19 febrer 2011 Bisbe d'Ebebiyín. L'ordenació episcopal la va dur a terme el nunci apostòlic a Camerun i Guinea Equatorial, Piero Pioppo, el 7 de maig del mateix any; els co-consagrants van ser Ildefonso Obama Obono, arquebisbe de Malabo, i Juan Matogo Oyana CMF, bisbe de Bata.
El papa Francesc el va designar l'11 de febrer de 2015 Arquebisbe de Malabo.

## Referències

* ↑ Rinuncia dell'Arcivescovo di Malabo (Guinea Equatoriale) e nomina del successore, a la premsa del Vaticà
* ↑ Juan Nsue Edjang celebró la misa en la conmemoración del Golpe de Estado mezclando español y Fang Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine., diariorombe.es, 13 d'agost de 2015
* ↑ «Juan Nsue Edjang Mayé, nuevo Arzobispo de Malabo». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 24 febrer 2016].
# Marcelo Antonio Guedes Filho

Marcelo Antônio Guedes Filho (São Vicente, São Paulo, 20 de maig de 1987), sovint conegut com a Marcelo, és un futbolista professional brasiler que juga de central a l'Olympique de Lió.

## Enllaços externs

* Marcelo Antonio Guedes Filho: Fitxa a 90minut.pl
# President de la Xunta de Galícia

El President de la Xunta és el màxim representant de la Xunta de Galícia, el màxim òrgan executiu de Galícia. És escollit pels diputats del Parlament de Galícia, escollits per sufragi universal.
El govern de Galícia es va establir el 16 de març de 1978 i va ser reforçat per l'Estatut d'Autonomia de Galícia de 1981, ratificat el 28 d'abril de 1981. El seu període de govern és de quatre anys.
Actualment el president de la Xunta de Galícia és Alfonso Rueda Valenzuela, del Partit Popular de Galícia.

## Llista de presidents (1977 - actualitat)

| No. | Nom | Inici | Fi | Partit |
| 1. | Antonio Rosón Pérez | 1977 | 1979 | UCD |
| 2. | Xosé Quiroga Suárez | 1979 | 1981 | UCD |
| 3. | Xerardo Fernández Albor | 1981 | 1987 | AP |
| 4. | Fernando Ignacio González Laxe | 1987 | 1990 | PSdeG-PSOE |
| 5. | Manuel Fraga Iribarne | 1990 | 2005 | PPdeG |
| 6. | Emilio Pérez Touriño | 2005 | 2009 | PSdeG-PSOE |
| 7. | Alberto Núñez Feijoo | 2009 | 2022 | PPdeG |
| 8. | Alfonso Rueda Valenzuela | 2022 | actualitat | PPdeG |

## Enllaços externs

* President de Galícia
# Premis Nacionals de Cultura 2023

Els Premis Nacionals de Cultura 2023, la 49a edició d'aquests guardons, els atorgà el Consell Nacional de la Cultura i de les Arts d'acord amb el que estableixen la Llei 6/2008, de 13 de maig, del CoNCA i el Decret 148/2013, de 2 d'abril, dels Premis Nacionals de Cultura de la Generalitat de Catalunya. El lliurament dels premis es feu el 2 de juny de 2023 en un acte al rehabilitat Col·legi d'Arquitectes de Catalunya (COAC), Premi Nacional de Cultura 2019, i fou presidit pel Molt Hble. Sr. Pere Aragonès, president de la Generalitat de Catalunya, acompanyat per la consellera de Cultura, Natàlia Garriga.

## Guardonats

* Dolors Udina
* Joan-Pere Viladecans
* Joan Manuel Serrat
* Alba Sarraute
* Eufònic

## Referències

* ↑ NacióDigital. «Serrat guanya el Premi Nacional de Cultura 2023». [Consulta: 2 juny 2023].
* 1 2 M.F. «Joan Manuel Serrat, premi Nacional de Cultura», 02-06-2023. [Consulta: 2 juny 2023].
* ↑ Molas, Sílvia Marimon. «Joan Manuel Serrat i Dolors Udina, Premis Nacionals de Cultura», 02-06-2023. [Consulta: 2 juny 2023].
* ↑ 324cat. «Joan Manuel Serrat, Alba Sarraute i Joan-Pere Viladecans, entre els Premis Nacionals de Cultura», 02-06-2023. [Consulta: 2 juny 2023].
* ↑ Romero, Marta. «Els cinc Premis Nacionals de Cultura del 2023». Núvol. [Consulta: 2 juny 2023].
* ↑ Díaz, Javier. «L’Eufònic de les Terres de l’Ebre rep el Premi Nacional de Cultura». [Consulta: 2 juny 2023].

## Enllaços externs

* Premis Nacionals de Cultura 2022
# Premis Nacionals de Cultura 2019

Els Premis Nacionals de Cultura 2019 van ser atorgats pel Consell Nacional de la Cultura i de les Arts d'acord amb el que estableixen la Llei 6/2008, de 13 de maig, del CoNCA i el Decret 148/2013, de 2 d'abril, dels Premis Nacionals de Cultura de la Generalitat de Catalunya. El lliurament dels premis es va fer el 4 de juliol del 2019 al centre Artesà del Prat de Llobregat, i fou presidit pel Molt Hble. Sr. Quim Torra, president de la Generalitat de Catalunya. En aquest acte s'entregaren els guardons que reconeixen la trajectòria i el talent de quatre entitats i sis creadors del país en l'àmbit de la cultura.

## Guardonats

* Maria Bohigas Sales
* Jaume Cabré
* Col·legi d'Arquitectes de Catalunya (COAC)
* Federació d'Ateneus de Catalunya
* Litterarum - Fira d'espectacles literaris Móra d'Ebre
* Josefina Matamoros
* Museu de Lleida
* Clara Peya
* Josep Ponsatí
* Carme Ruscalleda

## Referències

* ↑ «La cultura catalana viu la seva gran festa anual en el lliurament dels Premis Nacionals 2019». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 04-07-2019 [Consulta: 5 juliol 2019].
* 1 2 «Maria Bohigas, Jaume Cabré i Carme Ruscalleda, entre els guardonats pels Premis Nacionals de Cultura». VilaWeb, 04-07-2019 [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ «Ponsatí, Matamoros, Museu de Lleida i COAC Catalunya, premis Nacionals de Cultura». BonArt, 20-03-2019 [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ «Un segle i mig d'ateneisme català reconegut amb el Premi Nacional de Cultura. Pere Baltà lloa la tasca desenvolupada pels ateneus, amb motiu de la concessió del Premi Nacional de Cultura 2019 a la Federació d'Ateneus de Catalunya». Tornaveu, 20-05-2019. Arxivat de l'original el 5 de juliol 2019 [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ «Arrenca Litterarum amb el Premi Nacional de Cultura de principal altaveu de la fira». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 30-05-2019 [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ «Josefina Matamoros distingida amb el Premi Nacional de Cultura». Ràdio Arrels, 21-03-2019 [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ «El Museu de Lleida rep el Premi Nacional de Cultura 2019». Teleponent.cat, 05-07-2019 [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ «Clara Peya, guardonada pels Premis Nacionals de Cultura 2019». Enderrock, 20-03-2019 [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ Playà Maset, Josep «Ruscalleda, Bohigas, Cabré, Peya y Ponsatí, entre los Premis Nacionals de Cultura». La Vanguardia, 20-03-2019 [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ «La gastronomia, per primer cop als Premis Nacionals de Cultura amb Carme Ruscalleda». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 20-03-2019 [Consulta: 5 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Premis Nacionals de Cultura 2019 Arxivat 2019-06-25 a Wayback Machine.
# Psychoda albopicta

Psychoda albopicta és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: l'Índia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Brunetti, E., 1911. New Oriental Nemocera. Rec. Indian Mus. Vol. 4: 259-316.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Moth Flies and Sand Flies (Diptera: Psychodidae) of India (anglès)
* ↑ Psychodidae (Diptera) at the Zoological Survey of India Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Psychoda angustisternata

Psychoda angustisternata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àfrica.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Satchell, G.H., 1955. New species of East and Central African Psychodidae. Part 1. Revue de zoologie et de botanique africaines. 51:339-372.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Psychoda alveata

Psychoda alveata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* És de color groguenc.
* La femella fa entre 0,77-0,84 mm de llargària a les antenes, mentre que les ales li mesuren 1,30-1,52 de longitud i 0,55-0,67 d'amplada.
* El mascle no ha estat encara descrit.

## Distribució geogràfica

Es troba a Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)