OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gerhard Richter

Gerard Richter (Dresden, 9 de febrer de 1932) és un artista alemany, que viu i treballa a Colònia. És un dels artistes amb més reconeixement internacional. Des de començaments dels anys seixanta, quan s'anunciava la fi de la pintura, Richter ha explorat aquest mitjà amb una gran varietat de llenguatges (com l'informalisme, el realisme i l'expressionisme abstracte) i de temàtiques (retrats, paisatges, natures mortes, geometries i abstraccions gestuals). Richter es va educar a la República Democràtica Alemanya sota els dogmes del realisme socialista soviètic. La seva estada a la Documenta II de Kassel l'any 1959 el va introduir a l'obra abstracta de Jackson Pollock i de Lucio Fontana i va propiciar la seva decisió, l'any 1961, de traslladar-se a l'Oest, a la ciutat de Düsseldorf. Va estudiar a la prestigiosa Acadèmia d'Art de Düsseldorf, fet que li va permetre entrar en contacte amb el grup Fluxus i amb artistes com ara Blinky Palermo, Sigmar Polke i el marxant de l'Alemanya occidental Konrad Fischer. L'any 1962, Richter va fusionar pintura i fotografia en les seves conegudes "fotopintures". La primera va ser Tisch (Taula), del mateix any, una pintura a l'oli d'una imatge de premsa. Amb aquesta l'obra inicià l'arxiu Atles, un índex molt extens i sempre en procés on l'artista conserva totes les imatges que han tingut alguna relació amb les seves obres, sobretot perquè n'han estat les seves fonts. Amb la fotopintura, Richter tradueix a la pintura fotografies amateurs i subverteix encara més les nocions d'estil personal o singular. La utilització d'un pinzell sec sobre la superfície humida de la tela li serveix per crear un efecte borrós i efímer que lliga amb la condició històrica de tots dos mitjans: la transparència de la fotografia i l'autoreferencialitat de la pintura. La tonalitat grisa contrasta amb l'elecció de temes íntims o vinculats al problema de la representació històrica.
L'atenció crítica que ha rebut Richter en l'escena internacional ha estat marcada per la seva participació en la Biennal de Venècia de 1972, 1980, 1984, 1997 i 2007, i la seva presència a la Documenta de Kassel de 1977, 1982, 1987, 1992 i 1997. L'obra de Richter s'ha vist en nombroses retrospectives, entre les quals destaquen les organitzades pel MoMA de Nova York (2002) i la Neue Nationalgalerie de Berlín (2012), i forma part de múltiples col·leccions. Entre d'altres, les del Museum Ludwig de Colònia, el Museum of Modern Art (MoMA) de Nova York, el Solomon R. Guggenheim Museum de Nova York, la Kunsthalle d'Hamburg i la Pinakothek der Moderne de Múnic. A Catalunya hi ha obra seva al fons del MACBA.

## Referències

* ↑ «Gerhard Richter». web. MACBA. [Consulta: 8 abril 2015].
# Gauchy

Gauchy és un municipi de França, situat al departament de l'Aisne, als Alts de França. Forma part de la Communauté d'agglomération de Saint-Quentin

## Geografia

El municipi de Gauchy se situa al sud de l'aglomeració urbana de Saint-Quentin, entre l'autopista A 26 i el Canal de Saint-Quentin.

## Administració

L'actual alcalde és en Josette Henry, del DVG. Ho és des del 2008. Des del 1972 al 2008 ho va ser Serge Monfourny.

## Demografia

Segosn el cens de l'Insee de 2007, Gauchy tenia 5.678 habitants (segons una estimació). El municipi ocupà el lloc 1.721$^è$ a nivell nacional, mentre que el 1999 ocupava el lloc 1.656$^è$. A nivell departamental, és el 10$^è$ municipi segons el nombre d'habitants de l'Aisne.
Es coneix el nombre d'habitants del municipi des del 1793. El màxim de població el va tenir el 1990, quan tenia 5.736 habitants.
El 2008 tenia 5.593 habitants.

## Cultura
### Llocs, monuments i equipaments

* Església de Saint-Brice.
* Monument als morts.
* El municipi té quatre flors des del Concurs de ciutats i pobles florits del 2007.
* Casa de la cultura i de l'oci.
* Escola municipal de música.
* El monument als morts, proper a l'església.
* Escola municipal de música.

### Festes i activitats

* Carnaval anual.

## Notes

* ↑ Conseil général de l'Aisne
* ↑ «Villes et Villages Fleuris». Arxivat de l'original el 2008-04-30. [Consulta: 24 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Web municipal
* Clochers.org
* Recensement de 2006 dels municipis de l'Aisne
# Gauda (desambiguació)

«Gauda» té aquests significats:
* Gauḍa (ciutat) (a vegades apareix com Gawda), a la regió de Gauḍa, Bengala.
* Regne de Gauda, regne indi dels segles V a VII a Bengala
* Gauda, rei de Numídia del segle I aC
* Gauda (Nepal), població a l'àrea de Gandaki de Nepal
* Gauda i Kunbi, comunitats aborígens a Goa
# Gregorio Rosa Chávez

José Gregorio Rosa Chávez (Sociedad, Morazán, 3 de setembre de 1942) és un bisbe catòlic salvadoreny.

## Biografia

Realitzà els seus estudis primers a partir del segon gran al poble de Sociedad, departament de Morazán. A causa de les limitacions d'aquest poblet es veié obligat a traslladar-se a Jocoro per poder continuar els seus estudis. L'any 1957 ingressà al seminari menor de San José de la Montaña, on continuà els seus estudis fins a l'any 1961. Continuà els seus estudis en filosofia i teologia al Seminari Central de San José de la Montaña de San Salvador (1962 – 1964; 1966 – 1969).
S'ordenà prevere el 24 de gener de 1970 a la catedral de Sant Miquel de El Salvador, de mans de José Eduardo Álvarez Ramírez, c.m., bisbe de San Miguel. Posteriorment va obtenir la llicenciatura en comunicació social a la Universitat Catòlica de Lovaina (Bèlgica) (1973–1976).
Durant 1965 treballà al Seminari Menor de San Miguel. Entre els anys 1970 i 1973 va ser el secretari episcopal de la diocesi de San Miguel, rector de l'església de El Rosario a San Miguel, i assessor espiritual en diverses associacions pietoses i moviments d'apostolat seglar. Entre 1971 i 1973 va ser director dels mitjans de comunicació social de la diòcesi de San Miguel: Radio Paz i Semanario Chaparrastique. Entre els anys 1977 i 1982 va ser professor de teologia i rector del Seminari Central de San José de la Montaña, on havia estudiat per a ser ordenat. Entre 1979 i 1982 va ser membre de la Junta Directiva de l'Organització de Seminaris Llatinoamericans.
El 17 de febrer de 1982 va ser nomenat bisbe auxiliar de l'arquebisbat de San Salvador. Actualment presideix Caritas per a l'Amèrica Llatina i el Carib.
El 21 de maig de 2017, en acabar el Regina Cœli, el Papa Francesc anuncià que crearia Gregorio Rosa Chávez, bisbe auxiliar de la diòcesi, cardenal, al consistori a celebrar el 28 de juny següent. Es tracta del primer bisbe auxiliar creat cardenal des del 16 de desembre de 1935, quan Pius XI creà cardenal el bisbe auxiliar de París, Alfred-Henri-Marie Baudrillart; així com el primer salvadoreny en ingressar al Col·legi Cardenalici

## Referències

* ↑ http://www.elfaro.net/es/201002/el_agora/1165/Yo-nunca-he-buscado-poder-ni-hacer-carrera.htm?st-full_text=0 Plática con monseñor Gregorio Rosa Chávez, obispo auxiliar de San Salvador
* ↑ http://www.arzobispadosansalvador.org/index.php/sobre-nosotros/biografias Biografías
* ↑ http://www.catholic-hierarchy.org/bishop/brosa.html Bishop Gregorio Rosa Chávez
* ↑ http://www.caritaselsalvador.org.sv/quienes-somos/diocesis.html Arxivat 2016-10-16 a Wayback Machine. Cáritas El Salvador
* ↑ Mattsson, Anna «Anders Arborelius förste svensk att utses till kardinal». Expressen, 21-05-2017 [Consulta: 22 maig 2017].
* ↑ Coeli, Regina «Papa Francesco annuncia la nomina di cinque nuovi cardinali». Rai News, 21-05-2017 [Consulta: 22 maig 2017].
* ↑ https://www.terra.es/noticias/mundo/europa/el-papa-nombrara-cardenal-a-obispo-auxiliar-de-san-salvador-rosa-chavez,ddb658b720513dded8823566d352e4aa06oyqnem.html%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Gorodok (Tula)

* Per a altres significats, vegeu «Gorodok».
Gorodok (en rus: Городок) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 105 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Gorgues de Mas Badia

Les gorgues del mas Badia són un sistema llacunar de dues basses d'origen natural que es localitzen al municipi de la Tallada d'Empordà.
Sembla que les dues llacunes es formaren als anys 1940 com a conseqüència d'una avinguda del riu Ter. Ocupen una superfície total d'1,5 hectàrees. La proximitat del curs fluvial del Ter facilita la filtració d'aigua freàtica i la seva inundació permanent. Les comunitats vegetals més característiques són els canyissars i els creixenars amb glicèria. Pel que fa a la vegetació forestal es troba algun arbre de ribera dispers sense arribar a formar una comunitat definida. L'espai destaca també per la presència d'herbassars de Potamogeton pectinatus sota les aigües. Pel que fa a la fauna, la llacuna petita és un punt important per a la reproducció d'amfibis, mentre que la llacuna gran ofereix refugi a anàtids i ardèids a més d'allotjar una variada fauna piscícola. En definitiva, es tracta de dues llacunes de notable singularitat on l'aspecte més interessant és la conservació de macròfits. Entre els factors que poden fer perillar l'estat de conservació de les gorgues del mas Badi a cal fer esment de les extraccions d'aigua per al reg i d'alguns intents de reblir-les per reconvertir-les en conreus o plantacions. Així mateix, les plantacions per aprofitament de fusta adjacents limiten l'àmbit potencial de distribució de la vegetació higròfila quedant aquesta afectada en períodes de tala. L'espai es troba inclòs a l'espai de la Xarxa Natura 2000

## Referències

* ↑ (hàbitat d'interès comunitari, codi 3150).
* ↑ ES5120011 "Riberes del Baix Ter"
* ↑ «Gorgues de Mas Badia». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 3 juliol 2014].
# Goré (Txad)

Goré (àrab: غوري, Ḡūrī) és una ciutat del Txad, capital del departament de La Nya Pendé, que forma part de la regió de Logone Oriental.
Prop de Goré, els camps de refugiats d'Amboko, Gondjé i Dosseye, situats al llarg del riu Pendé, han albergat refugiats procedents de la República Centreafricana. Fins a 2009, «a Gore i els seus voltants, més de 15.000 nens estaven actualment matriculats en les més de 25 escoles secundades per l'UNICEF». Això inclou més de 6.000 alumnes refugiats. Els programes agrícoles de l'ONU estan ajudant els refugiats a avançar cap a l'autosuficiència alimentària.
A l'abril de 2014, les tropes txadianes que escortaven un comboi dels «últims 540 residents musulmans» de Bossangoa (República Centreafricana) a Goré (Txad) van ser atacades per la milícia local al seu pas per Boguila. Tres persones van resultar ferides.
La ciutat té una oficina d'UNHCR i un hospital.

## Demografia
### Evolució

| | Població | Homes | Dones |
| 1993 | 4 079 | - | - |
| 2009 | 60 484 | 29 789 | 30 695 |

### Rangs d'edat

L'any 2009 :
| | Homes | Dones | Total |
| 0-14 anys | 16 028 | 15 366 | 31 394 |
| 15-59 anys | 12 931 | 23 674 | 27 364 |
| 60 anys o més | 830 | 896 | 1 726 |

## Referències

* ↑ «Chad reports new influx of Central African refugees». UNHCR, 29-07-2005. [Consulta: 29 abril 2014].
* ↑ «CAR Refugees Find A New Home in Camp Dosseye, Chad». The Lutheran World Federation, 17-02-2014. [Consulta: 30 abril 2014].
* ↑ «UNICEF providing vital aid to CAR refugees in southern Chad». UNICEF - Chad, 03-06-2009. Arxivat de l'original el 2014-04-29. [Consulta: 29 abril 2014].
* ↑ «Now we're in business: longer-term solutions in Chad». United Nations Volunteers, 20-06-2008. Arxivat de l'original el 2014-04-30. [Consulta: 30 abril 2014].
* ↑ «Q&A: 'With the Right Methods, You Can Be Self-Sufficient'». Inter Press Service, 12-07-2008. [Consulta: 30 abril 2014].
* ↑ «CAR refugees have little in their pockets, but bring skills and enterprise». UNHCR, 18-04-2014. Arxivat de l'original el 2014-04-30. [Consulta: 30 abril 2014].
* ↑ «BOGUILA: Thousands flee gun battle as Chad withdraws from CAR». Voxafrica, 16-04-2014. Arxivat de l'original el 2014-04-29. [Consulta: 29 abril 2014].
* ↑ «UNHCR unites refugees and host communities in Chad». UNHCR, 09-03-2010. [Consulta: 29 abril 2014].
* ↑ «City Population - Population Statistics in Maps and Charts for Cities, Agglomerations and Administrative Divisions of all Countries of the World». [Consulta: 18 juliol 2020].
* 1 2 «Wayback Machine», 18-11-2017. Arxivat de l'original el 2017-11-18. [Consulta: 19 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Manuel Herz Architects. «Ideal Cities in Dust and Dirt, Manuel Herz Architects». A: Urban Transformation. Ruby Press, 2008.
# Gregori el Monjo

Gregori el Monjo (en llatí Gregorius Monachus) fou un asceta romà d'Orient que va viure a la seva granja de Tràcia sense entrar en religió, però portant una vida ascètica, que va ser admirada per les persones religioses.
Va tenir primer un director espiritual i després va ser amic de Basili el Jove, l'anacoreta, que va viure durant el regnat de l'emperador Lleó VI el Filòsof (886-911) i que se suposa que va morir vers el 952, sobre el qual va escriure dos llibres de memòries, un més extens (avui perdut) i un altre de resumit on es troben algunes notícies interessants sobre la vida de l'imperi i sobre diversos personatges, juntament amb moltes narracions de suposats miracles.

## Referències

* ↑ Gregorius Monachus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 310
# Gregori de Rímini

Gregori de Rímini (ca. 1300, Rímini - 1358, Viena) fou un filòsof i teòleg, eremita agustí italià. Generalment se'l considera un dels darrers grans filòsofs escolàstics de l'Edat Mitjana.

## Biografia

Gregori ingressà a l'Orde de Sant Agustí. El 1323 ja fou mestre d'arts. Estudià arts als claustres de les universitats de Bolonya (1329-1338), Pàdua (ca. 1338), Perúgia i París (1320). Rebé el títol de mestre en teologia el 1345. Estudià particularment les obres de Guillem d'Occam i dels universitaris d'Oxford tant a Itàlia com a França, essent el primer a unir les tradicions de les universitats de París i d'Oxford.
El 1347 ensenyà a Pàdua, el 1351 a Perúgia, i finalment a Rímini. Fou nomenat ministre general de l'Orde dels Eremites de Sant Agustí el 1357. S'oposà al principal teòleg parisenc de l'època, Pere Aureolus, un semipel·lagià. Gregori de Rímini defensà la teoria de la doble predestinació. Fou admirat pels seus estudiants, qui l'anomenaven Doctor Acutus o Doctor Authenticus.

## Bibliografia
### Obres

* Cartes de quan fou mestre general dels Eremites de Sant Agustí, editades per A. de Meijer (Roma, 1976), Mathes (1969): Gregorii de Arimino OSA Registrum Generalatus 1357-1358.
* Comentari a les "Sentències" de Pere Llombard (Lectura super Primum et Secundum Sententiarum (conservades sota el títol d'Ordinatio o Lectura sobre el 1346) (edició d'A. D. Trapp i VC. Marcolino, De Gruyter, Berlín/Nova York, 1978-1987, 7 toms).
* Tractat sobre les quatre virtuts cardinals (De quattuor virtutibus cardinalibus)

### Estudis

* Jean Jolivet, "Sens des propositions et ontologie chez Pierre Abélard et Grégoire de Rimini", en Théories de la phrase et de la proposition de Platon à Averroès, Presses de l'École Normale Supérieure, Paris, 1999, pp. 307-321 (en francès).
* Paul Vignaux, Justification et prédestination au XIV° selon Duns Scot, Pierre d'Auriol, Guillaume d'Occam, Grégoire de Rimini, Bibliothèque de l'École des hautes études en Sciences religieuses, Paris, 1934 (en francès).

## Referències

* ↑ Zénon Kaluza, "Le statut du 25 septembre 1339 et l'ordonnance du 2 septembre 1276", (en francés) en Olaf Pluta (ed.), Die Philosophie im 14 und 15 Jahrhundhert, Grüner, Amsterdam/Philadelfia, pp. 343-351; "La crise des années 1474-1482. L'interdiction du nominalisme par Louis XI", (en francès) en M. J. F. M. Hoenen et alii, Philosophy and Learning..., 1995, pp. 293-327; "Les étapes d'une controverse. Les nominalistes et les réalistes parisiens de 1339 à 1482", (en francès) en A. Le Boulluec (ed.), La controverse religieuse et ses formes, Cerf, 1995, pp. 297-317.
# Gregori de Ravenna

Gregori fou exarca de Ravenna del 666 al 678.
Va succeir a Teodor I Cal·liopes. Va donar suport a l'arquebisbe de Ravenna en el seu enfrontament amb el Papa per la independencia de la seu de Ravenna.
Durant el seu govern Constanci II va envair el sud d'Itàlia però va fracassar.
El 678 a tot tardar, fou succeït per Teodor II
# Gretxànaia Balka

Gretxànaia Balka - Гречаная Балка (rus) és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora d'un afluent per l'esquerra del riu Kirpili. És a 20 km al nord-oest de Kalíninskaia i a 77 km al nord-oest de Krasnodar.
Pertanyen a aquest khútor els khútors de Redant, Malai, Stepnoi, Masxenski, Greki i Mogukorovka i els possiolki de Mirni i Rogatxevski.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* Aquest article és una traducció parcial del seu corresponent en l'edició en rus de la Viquipèdia, Гречаная Балка
* Escola n. 9 Arxivat 2014-08-26 a Wayback Machine. a Panoramio
# Hacı II Giray

Hacı II Giray (1644-1689) fou kan de Crimea (1683-1684), nomenat com a successor de Murad Giray l'octubre de 1683. Era fill de Krim Giray.
Va nomenar Devlet Giray com a khalgay i Azemet Giray com a nureddin; els dos nomenats eren fills del deposat Selim I Giray. El kan es va distingir al setge de Viena i quan els otomans es van retirar, Hacı amb els seus tàtars va rescatar l'estendard que havien deixat abandonat. Després fou enviat contra els polonesos que intentaven ocupar Bessaràbia i va lluitar contra els invasors prop de la població d'Ismaïl. També va derrotar els cosacs zaporoges en una batalla de cinc dies a la vora del Pruth. Després va acompanyar al sultà en una expedició a Hongria.
Tot i els seus bon serveis fou deposat al cap d'un any de regnat, probablement per intrigues dels seus propis khalgay i nureddin, el pare dels quals, Selim I Giray, fou restaurat.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Gripau de ventre de foc oriental

El gripau de ventre de foc oriental és una espècie d'amfibi anur de la família Bombinatoridae que viu a Corea, el nord-est de la Xina i zones limítrofes de Rússia.

## Referències

* Kuzmin et al (2004). Gripau de ventre de foc oriental. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 15 d'abril del 2008 (en anglès).
# Gripau trist

El gripau trist (Atelopus nanay) és una espècie d'amfibi que viu a l'Equador. Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.
El seu nom específic, nanay, significa 'tristesa' en quítxua.

## Referències

* ↑ Coloma, 2002, p. 240.

## Bibliografia

* Coloma, L. A. «Two species of Atelopus (Anura: Bufonidae) from Ecuador» (en anglès). Herpetologica, 58, 2, 2002, pàg. 229-252.
* Coloma, L.A., Ron, S., Bustamante, M.R. & Lötters, S. 2004. Atelopus nanay. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 d'abril del 2008.
# Guillem de Prússia

Guillem de Prússia és el nom dels següents personatges:
* Guillem de Prússia (príncep de Prússia) (1783 - 1851).
* Guillem de Prússia (príncep hereu de Prússia) (1882 - 1951).
# Haik

Haik (en armeni Հայկ) és el llegendari patriarca fundador del poble d'Armènia. Els armenis s'anomenen haiks i els suposats descendents del patriarca (algunes dinasties de prínceps armènies reclamaven aquest origen, com ara els Korkhoruni, els Beznuní, els Slkuni, els Vahevuní, els Manavazian i d'altre) són la dinastia dels hàikides. La seva història es narra a la Història atribuïda a Moisès de Khoren, historiador i poeta que podria haver viscut al segle segle v o al segle vii).
Segons diu Moisès de Khoren, Haik seria un gegant descendent de Noè, que va lluitar contra Bel, un gegant de Babilònia, al que va vèncer, i això li va permetre de donar un territori al seu poble. Els armenis el consideraven el fundador del seu país, i anomenaven Armènia Haikastan o terra d'Haik.
Alguns historiadors pensen que Haik va ser un personatge real que va viure cap al tercer mil·lenni aC, però d'altres creuen que és una figura mítica que representa el fundador, com a Roma la llegenda de Ròmul i Rem. A la traducció armènia de la Bíblia, Haik s'identifica amb Orió.
Moisès de Khoren diu:
| « | Haik va construir una ciutat al peu de la muntanya a la que va posar el nom d'Haikašen (la casa d'Haik) al mig d'una gran plana. La gent que l'habitava es va sotmetre al nou heroi | » |
| — Moisès de Khoren. Història d'Armènia, I, 10-12 |||

## Referències

* ↑ Thomson, Robert W. (ed.). History of the Armenians. Londres: Harvard Univ. Press, 1980, p. 83, 88, 286. ISBN 9780674395718.

## Bibliografia

* Kretschmer,P.: Der nationale Name der Armenier Haik.
* Kurkjian, Vahan: History of Armenia. Michigan (EUA), 1968.
# Guillem de Varoïc (novel·la)

Guillem de Varoïc és un text fragmentari de Joanot Martorell que acabà integrant, amb algunes modificacions, la primera part del Tirant lo Blanc.
Es tracta d'un text creat al voltant de 1450, segurament després del viatge de Martorell a Anglaterra on, molt probablement, coneixeria el Roman anglonormand del segle xiii Gui de Warwick. Aquesta història serà la base dels primers capítols del Tirant (1–39) si bé que en variarà algun element (com els invasors) i hi inclourà diàlegs i alguns detalls que no són presents en la narració original.
A banda de la història de Gui de Warwick, Martorell inclou en el Guillem de Varoïc la part doctrinal sobre l'orde de cavalleria i l'episodi de l'escuder del Llibre de l’orde de cavalleria de Ramon Llull. En aquest sentit, el Guillem de Varoïc és una barreja de novel·la cavalleresca i de tractat teòric sobre la cavalleria.
La procedència del personatge de Guillem de Varoïc és significatiu en el desenvolupament posterior del Tirant lo Blanc en el sentit que una part important de la seva ideologia s'explicita en els relats dels cavallers que visiten Guillem ermità i expliquen les festes d'Anglaterra, paradigma de l'abundància i el bon viure. Es diu que Guillem de Varoïc era «un cavaller valentíssim» amb «gran saviesa i alt enginy», «viril» en la joventut, «victoriós amb les armes» i guanyador de llices que decideix apartar-se del món del combat per «retraure's de les armes e anar en peregrinació» a Jerusalem. Té la imatge d'ermità poc convençut que qualsevol dia pot tornar a les armes.

## Referències

* 1 2 3 Masip Bracons, Laura. Ermitans a la literatura medieval. L'Abadia de Montserrat, 1999, p. 116–. ISBN 978-84-8415-144-9.
* ↑ «Guillem de Varoïc (novel·la)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pujol, Josep. «Tirant lo Blanc». A: Història de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana, p. 123–124. ISBN 978-84-412-2253-3.