OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bisbe cuallarg

El bisbe cuallarg o viuda cuallarga (Euplectes progne) és una espècie d'ocell de la família dels plocèids (Ploceidae) que habita praderies a Kenya, Angola, sud de la República Democràtica del Congo, Zàmbia, Botswana i est de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Bisbe cuallarg». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Pilot Rock

Pilot Rock és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 1.532 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pilot Rock tenia 1.532 habitants, 590 habitatges, i 454 famílies. La densitat de població era de 758,3 habitants per km².
Dels 590 habitatges en un 35,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,4% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 22,9% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,9% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 14,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.766$ i la renda mediana per família de 40.134$. Els homes tenien una renda mediana de 31.364$ mentre que les dones 19.792$. La renda per capita de la població era de 15.666$. Aproximadament el 6,4% de les famílies i el 9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pilot Rock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pilot Rock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Comtat d'Härkingen

El comtat d'Härkingen fou una jurisdicció feudal de Suïssa, al Buchsgau (Gäu), centrada al castell de Rickenbach. El castell fou excavat el 1969-1971.
L'extensió del comtat, esmentat per primer cop el 1080 encara que segurament més antic, és objecte de discussió entre els historiadors i varia entre tot el Buchsgau o un territori molt petit. La casa comtal es va extingir vers 1200 i va passar per herència als Bechburg-Falkenstein. El 1402 els Falkestein van cedir Härkingen a Soleure i en els anys següents fou part de la comuna d'Egerkingen dins la batllia de Falkenstein (adquirida per Soleure definitivament el 1417).

## Referències

* Història de Härkinchen
# Charles Konig

Charles Konig o Karl Dietrich Eberhard König (1774 Brunswick – 6 de setembre de 1851) era un paleontòleg i botànic alemany que es va educar en Göttingen. Anglicitzà el seu nom en ser assistent de George Kearsley Shaw (1751-1813) del Museu Britànic en 1806. En 1807 en fa d'assistent cuidador, i en 1813 passa a ser cuidador del Departament d'història natural del Museu Britànic, especialitzant-se en geologia i en mineralogia, retenint el lloc fins a la fi de la seva vida. Va descriure molts fòssils en el Museu Britànic en una clàssica obra dita: Iconesfossilium sectiles (1820-1825).

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Falciot cuaespinós de Vaux

El falciot cuaespinós de Vaux (Chaetura vauxi) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) de petita grandària.

## Descripció

* Aquest petit falciot mesura 10.7 - 11.2 cm de llarg, amb un pes de 18 g. Les poblacions més septentrionals són una mica majors. Sense dimorfisme sexual.
* Cos cilíndric i ales en forma de falç. Cua curta, com tallada bruscament.
* Cap, dors i ales negre fosc. Parts inferiors, carpó i cua marró grisenc. Gola gris més pàl·lid, que esdevé blanca en les aus del nord.

## Hàbitat i distribució

Vola tant sobre boscos com sobre zones obertes. Cria des del sud-est d'Alaska, nord-oest i sud de la Colúmbia Britànica, nord d'Idaho i oest de Montana fins al centre de Califòrnia, i a Mèxic, Centreamèrica i nord de Veneçuela. Les poblacions septentrionals viatgen cap al sud per passar l'hivern.

## Subespècies

S'han descrit 7 subespècies:
* C. v. andrei (Berlepsch et Hartert, 1902). Veneçuela oriental.
* C. v. aphanes (Wetmore et Phelps Jr, 1956). Veneçuela septentrional.
* C. v. gaumeri (Lawrence, 1882). Península de Yucatán i illa Cozumel.
* C. v. ochropygia (Aldrich, 1937). Panamà oriental.
* C. v. richmondi (Ridgway, 1910). Des del sud de Mèxic fins a Costa Rica.
* C. v. tamaulipensis (Sutton, 1941). Est de Mèxic.
* C. v. vauxi (Townsend JK, 1839). Des de l'oest de Canada fins al sud-oest dels Estats Units.
La primera de les subespècies ha estat considerada en el passat una espècie de ple dret amb el nom de falciot cuaespinós d'André (Chaetura andrei).

## Referències

* ↑ Chaetura vauxi al Integrated Taxonomic Information System Rev. 03/11/2013 (anglès)
# Frodoí

Frodoí fou bisbe de Barcelona (861-890) d'origen franc o germànic. Tot i que no fou el primer bisbe després de la conquesta de Barcelona al califat de Còrdova el 801, se l'ha destacat com a impulsor de la restauració de l'Església a Barcelona i impulsor de les obres de reconstrucció de la catedral de Barcelona. Va ser contrari a la litúrgia visigoda i consta que en un concili celebrat a Attigny el 870 exposà el cas d'un sacerdot cordovès anomenat Tirs instal·lat a Barcelona que administrava els sagraments i fins i tot cobrava delmes sense reconèixer l'autoritat del bisbe. Aquests fets cal relacionar-los amb la intenció, força reeixida, dels monarques carolingis i dels seus comtes i bisbes d'origen franc d'anar trencant els lligams religiosos entre l'antic territori visigòtic de la Gòtia i la Hispània cristiana dominada pels musulmans, a la vegada que eliminar els particularismes de rel visigòtica contraris al centralisme i l'uniformisme propugnats per la cort.
El bisbe Frodoí fou també el que trobà, el 878, el cos de santa Eulàlia de Barcelona (segons la tradició, al lloc on ara hi ha l'església de Santa Maria del Mar, aleshores Santa Maria de les Arenes) i els traslladà solemnement a la catedral. Aquest descobriment i l'impuls de la devoció a la santa, juntament amb la seva oposició a la restauració del bisbat d'Egara (Terrassa) i l'obtenció dels reis francs de privilegis fiscals i reconeixement de drets pel bisbat serviren l'objectiu d'augmentar el poder de la seu barcelonina.

## Referències

* 1 2 3 4 Episcopologi al web de l'Arquebisbat de Barcelona.
* 1 2 3 4 Ainaud de Lasarte, J.M. El obipo Frodoino restaurador de la Catedral de Barcelona, dins de Divulgación histórica de Barcelona. Vol IX. Barcelona, 1957. Aymà editor.
* ↑ Sabaté 1998, pàg. 378 « Aquest territori, abans de ser ocupat pels musulmans en la segona dècada del segle viii, formava part del regne visigot, i la seva restauració passà a ser reclamada pels carolingis només a manera de pretext, perquè l'objectiu immediat era el d'una completa absorció, com ho testimonien els vessants tant polítics com eclesiàstics. Així, l'ordenament territorial d'aquest espai es basarà en una divisió comtal que no és artificiosa sinó assumidora, en cada cas, de les entitats físiques i humanes prèvies sense necessitat de cap entitat institucional superior. »
* ↑ Campàs, J. Els orígens nacionals. Barcelona, 1991. Ed. Barcanova

## Bibliografia

* Sabaté i Curull, Flocel «La noció d'Espanya a la Catalunya medieval». Acta historica et archaeologica mediaevalia, n.19, 1998, pp.375-390. ISSN: 0212-2960 ISSN 0212-2960.
# John Lemprière

John Lemprière (Jersey, c. 1765 - Londres, 1 de febrer de 1824) va ser un erudit clàssic anglès, lexicògraf, teòleg, professor i director. Era fill de Charles Lemprière (mort el 1801).

## Biografia

Va rebre els seus primers estudis al Winchester College, on el seu pare el va enviar el 1779, i des del 1785 al Pembroke College, probablement per consell de Richard Valpy, llicenciat-se el 1790. Lemprière pot haver estat influenciat pel lexicògraf Dr Samuel Johnson. Poc més de trenta anys després, cap al 1786, Lemprière va començar a treballar en el seu propi diccionari clàssic.

## Publicacions

* "Bibliotheca Classica" o "Classical Dictionary containing a full Account of all the Proper Names mentioned in Ancient Authors", (lectura,1788)
* "Sermon preché dans le Temple de la Paroisse de St. Helier, à Jersey, le deuxième d'Août." (1789)
* "Herodotus" (traducció del primer llibre), (1792)
* "Universal Biography of Eminent Persons in all Ages and Countries", (Londres, 1808)

## Enllaços externs

* A painting of John Lemprière: Dr Lempriere Head master of Abingdon School, c. 1808 (anglès)
# Bernat d'Olivella

Bernat d'Olivella (Catalunya, primer terç del segle xiii - Tarragona, 29 d'octubre de 1287) fou un eclesiàstic i polític català, arquebisbe de Tarragona. Una tradició tardana el fa mercedari, i és venerat com a beat al si de l'Orde de la Mercè.

## Biografia

Entre 1254 i 1272 fou bisbe de Tortosa i estengué la demarcació de la diòcesi de Tortosa vers les terres del nord del Regne de València, que s'havia conquerit recentment. Jaume I el Conqueridor el feu home de confiança i li confià missions importants, a més del càrrec de lloctinent reial a Aragó i Catalunya.
En 1272 fou nomenat arquebisbe de Tarragona; el rei el nomenà, el 20 de març del mateix any, àrbitre en el plet iniciat per establir si els nobles de Catalunya que tenien feus havien de seguir el monarca a les guerres contra els àrabs. També fou convocat a Alzira com a mitjancer en el conflicte entre primogènit Pere i el bastard Ferran Sanxis de Castre; el 1275 tornava a actuar com a conciliador entre el rei i una facció de nobles. Va ser el primer prelat que va exercir el dret d'ungir els reis d'Aragó, segons privilegi concedit als primats tarragonins pel papa Innocenci III: com a delegat papal, ungí a Saragossa Pere II el Gran el 1276. Pere el va nomenar privat. Obrí amb els seus parlaments les corts de Saragossa i de Barcelona del 1283. El 1285 assistí Pere II en la seva mort i l'absolgué de l'excomunió que pesava sobre seu per l'afer de Sicília. Cap al 1287 prestà el seu ajut a l'expedició contra Menorca.
Va celebrar tres concilis, va assistir al Concili de Lió II (1274) i va dotar els càrrecs de degà, ardiaca de Sant Fructuós i el de Vila-seca amb gran munificència. Va pledejar amb l'arquebisbe de Toledo sobre la jurisdicció que creia tenir a les esglésies de Sogorb i Albarrasí, que el papa Joan XXII havia fet sufragànies de Saragossa el 1318.
Va concloure la construcció de la catedral de Tarragona amb l'estalvi que es va imposar durant la seva retirada a Escornalbou: se li atribueix la construcció de la porta principal de la catedral i de la rosassa, encarregades al mestre Bartomeu. Reformà el missal i el breviari de l'arxidiòcesi.
Va morir l'any 1287 i fou sebollit a la capella de Santa Tecla la Vella de la catedral, en un sepulcre amb una estàtua jacent i sense cap inscripció, tal com ho havia deixat ordenat. Actualment, la seva sepultura es troba al paviment del presbiteri de la catedral.

## Veneració

Des del segle xvii, fonts mercedàries afirmen que l'arquebisbe Olivella era frare de l'Orde de la Mercè, però el seu nom no apareix en cap document de l'orde que ho pugui demostrar. Tot i això, és venerat com a beat al si d'aquest orde, amb festivitat litúrgica el 29 d'octubre.

## Referències

* ↑ «Bernat d'Olivella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Gabriel Sanxis

Gabriel Sanxis o Gabriel Sanchez - (¿Saragossa? ¿?-Segovia 1505) fou un funcionari de la cort de Ferran el Catòlic, arribar a ser el tresorer del Rei i fou protector de Cristòfor Colom. A les corts de Barcelona del 1480 apareix amb el nom de Gabriel Sanchem generalis thesauraris.

## Família

Era d'una família de cristians conversos d'origen jueu-aragonès, família que ocupà llocs claus en la Tresoreria de la Corona. Gabriel Sanxis el 1481 arran la renuncia del seu germà assolí el lloc de tresorer general en la cort. Els seus germans van tramar l'assassinat de l'inquisidor Pedro Arbués i fugiren a Itàlia, per aquests fets la Inquisició va perseguir les principals famílies converses de la ciutat; els Santàngel de Lluís de Santàngel i els propis Sanxis entre ells.

## Correspondència

La correspondència que Cristòfol Colom li enviar, fa pensar que tenia un rol similar al de Lluis de Santàngel en la consecució de l'empresa portada per Colom. En la primera edició de la carta llatina de Colom apareix amb el nom de Raphaelem Sanxis, la segona com a Gabrielem Sanchis i en la tercera edició com a Gabriel Sanchez.

## Referències

* ↑ «Gabriel Sanxis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Carta sobre el descubrimiento :: Incunables (Biblioteca de Catalunya)». [Consulta: 27 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Palau de Montemuzo. SIPCA Sistema de Información del Patrimonio Cultural Aragonés
# Comtat d'Inyo

El comtat d'Inyo (Inyo County, en anglès), és un dels 58 comtats de l'estat nord-americà de Califòrnia. La seu del comtat és Independence i la ciutat més gran és Bishop. El comtat compta amb una àrea de 26 488 km² (els quals 62 km² estan coberts d'aigua), una població de 17,945 habitants, i la densitat de població és de menys d'1 hab/km². Aquest comtat va ser fundat en 1866. Geogràficament, el comptat d'Inyo compta amb el punt més alt dels 48 Estats nord-americans contigus, el Mont Whitney, i també amb el punt més baix de tot el país, la Vall de la Mort.

## Geografia

Segons l'Oficina del Cens, el comtat té una àrea total de 26,488 km², dels quals 26,426 km² són terra i 62 km² (0.23 %) són aigua. És el segon comtat més gran de Califòrnia i el novè de tots els Estats Units (exceptuant els boroughs d'Alaska).

### Comtats adjacents

* Comtat de Mico (nord)
* Comtat d'Esmeralda, Nevada (nord-est)
* Comtat de Nye, Nevada (aquest)
* Comtat de Clark (sud-est)
* Comtat de Sant Bernardino (sud)
* Comtat de Kern (sud-oest)
* Comtat de Freixe & Tulare (oest)

### Àrees protegides nacionals

* Parc Nacional de la Vall de la Mort (part)
* Bosc Nacional Inyo (part)
* Lloc Històric Nacional Manzanar

## Transport
### Principals autopistes

* O.S. Route 6
* O.S. Route 395
* Ruta Estatal 127
* Ruta Estatal 136
* Ruta Estatal 168
* Ruta Estatal 178
* Ruta Estatal 190

## Enllaços externs

* Web oficial del Comtat d'Inyo(en anglès)
# Chhota Sinchula

Chhota Sinchula (o Tchinchula) és una serralada que té el seu punt més alt al pic Sinchula, situada al districte de Jalpaiguri a Bengala Occidental (a la part nord de l'estat). Separa territori indi del Bhutan. El pic té una altura de 1.765 metres.

## Referències

* ↑ The Imperial Gazetteer of India (en anglès), 1881, p. 427.
# Falciot cuaespinós de cua curta

El falciot cuaespinós de cua curta (Chaetura brachyura) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que habita boscos, sabanes, manglars, camp obert i ciutats de les terres baixes del sud de les Antilles Menors, i des del centre i est de Panamà, Colòmbia, Veneçuela, Trinitat i Tobago i Guaiana, cap al sud, per l'oest dels Andes fins al sud-oest de l'Equador i nord-oest del Perú, i per l'est dels Andes a l'ample de e Colòmbia i est del Perú fins al nord i est de Bolívia i nord i centre del Brasil.
# Frode Johnsen

Frode Johnsen (Skien, Noruega, 17 de març de 1974) és un futbolista noruec. Va disputar 36 partits amb la selecció de Noruega.

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Josep Lladó i Quintana

Josep Lladó i Quintana (Olost, 1880 - Ieras, 1963) va ser un obrer industrial, socialista i destacat dirigent local del moviment cooperatiu de consum a Manlleu. Va ser alcalde d'aquesta localitat durant la Guerra Civil espanyola.
Impulsor del cooperativisme de consum a Manlleu, va contribuir a convertir la Cooperativa Mútua de Pa i Queviures de Manlleu, entitat fundada el 1903 —que va presidir el 1928, en una de les principals cooperatives de consum catalanes. També va destacar en l'organització i difusió de federacions comarcals de cooperatives de consum, primer a la comarca d'Osona i més endavant a tot Catalunya. Va escriure articles d'opinió sobre temes cooperativistes a l'òrgan de la Federació Regional de Cooperatives de Catalunya, el setmanari Acción Cooperatista. Va participar en mítings i actes de propaganda a poblacions del Ripollès i Osona. Milità a la Federació Socialista Catalana i a la UGT i fou delegat de l'Agrupació Socialista de Manlleu en el II Congrés de la Federació, que se celebrà a Mataró el maig de 1913. Vinculat a la societat Obrera d'Art Fabril i Annexos de Manlleu l'any 1916 va ser elegit President. Posteriorment passà a militar a la Unió Socialista de Catalunya (USC). El 20 de juliol de 1930 participà en l'homenatge que la UGT i el socialisme de Catalunya tributà a Josep Comaposada. Homenatge que se celebrà a Sant Martí Sescorts (poblet del municipi de l'Esquirol).
L'any 1934, durant la Segona República Espanyola, va ser elegit regidor de l'Ajuntament de Manlleu pel Front d'Esquerres. Durant la Guerra Civil, en representació del Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC), va ser elegit alcalde de Manlleu, entre el 20 d'octubre de 1937 i el 4 de febrer de 1939. Acabada la guerra va viure amagat en cases de familiars a Barcelona i després a Gavà. Entre el 1948 i el 1949 va marxar a l'exili a França, primer a Lió i després a Hyères, on va morir el 1963. Mai no va tornar a Manlleu però es va convertir en tot un referent a Manlleu per als cooperativistes i els vençuts pel franquisme.

## Referències

* 1 2 3 4 María Teresa Martínez de Sas. «Diccionari biogràfic del moviment obrer als països catalans». Edicions Universitat de Barcelona / Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000. [Consulta: 23 agost 2021].

## Bibliografia

* "Lladó i Quintana, Josep". Dins: M. Teresa MARTÍNEZ DE SAS; Pelai PAGÈS (Coord.). Diccionari biogràfic del moviment obrer als Països Catalans. Barcelona: Edicions Universitat de Barcelona / Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000, p. 778.
* CASANOVAS I PRAT, Josep. Josep Lladó i Quintana. Col·lecció cooperativistes catalans, 3. Barcelona-Valls: Edicions Cossetània / Fundació Roca i Galès, 2005.
* «Diccionari de Sindicats i Sindicalistes, Congressos obrers». [Consulta: 23 agost 2021].
* CASANOVAS I PRAT, Josep. Josep Lladó i Quintana (en català). Valls-Barcelona. Edicions Cossetània / Fundació Roca i Galès, 2005, p. 61. ISBN 84-9791-158-X
# Bernat d'Olzinelles

Bernat d'Olzinelles, va ser un alt funcionari reial nascut a Tarragona que va viure durant el segle xiv.
Va prendre part activa en la política del rei Pere el Cerimoniós entre el 1344 i el 1364 i tenia els càrrecs de tresorer, ambaixador i conseller reial. El 1344 era al Rosselló en la campanya contra Jaume III de Mallorca. El 1348 va ser a València com a llegat representant del rei per tractar amb els nobles vençuts a la Guerra de la Unió i el 1351 va participar en les deliberacions que portaren a l'aliança amb Venècia i la guerra contra Gènova. El 1354 era ajudant i assessor de l'infant Pere, oncle de Pere el Cerimoniós, quan el rei va marxar a Sardenya a lluitar contra els genovesos. El 1355 va viatjar fins a l'illa per retrobar el rei, amb una forta suma de diners que van possibilitar el seu retorn a Catalunya. Va intervenir en les negociacions de treva amb Navarra i Castella, especialment en la pau de Terrer el 1361, durant la guerra dels dos Peres i en altres empreses privades del rei fins al 1364.
Segons Antoni Vicenç Domènec, la casa dels Olzinelles era la més rica de Tarragona, ja que els seus rèdits anuals eren, l'any 1323, de 100.000 sous. Tenia per herència o per compra gran quantitat de possessions al Camp de Tarragona i a altres contrades. El 1347 Bernat d'Olzinelles, tresorer reial, vengué a Gilabert Dalmau de Cruïlles la jurisdicció civil i criminal de la Baronia de Calonge. Va comprar el Castell de Torredembarra cap al 1350, i el 1358 era senyor del Catllar i propietari del Castell. El 1349 havia comprat els drets de castlà de la vila de Reus als hereus de Pere Mulet. Abans, cap al 1340, com a senyor de Vila-seca del Comú, havia lluitat pel govern de la vila amb Ramon d'Olzina, senyor de Vila-seca de Solcina.
Havia pres possessió de la castlania de Reus el 1349, mantenint molt bona relació amb el Cambrer Pierre Flandrin, que residia a Reus de manera intermitent. A la seva mort, va heretar la castlania el seu fill Joan d'Olzinelles. Un Bernat d'Olzinelles, potser ell mateix, va ser tresorer del rei Martí.

## Referències

* 1 2 Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros días. Reus: Imprenta y libreria de Pedro sabater, 1845, p. 116.
* ↑ Domènec, Antoni Vicenç. Historia general de los santos y varones ilustres en santidad del Principado de Cataluña. Impressa en Barcelona: en la emprenta de Gabriel Graells y Giraldo Dotil, 1602, p. 108.
# Pla d'Estanya

El Pla d'Estanya és una plana agrícola del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, a l'antic terme de Sant Romà d'Abella, al Pallars Jussà. És a l'est del veïnat de les Masies de Sant Romà, del poble de Sant Romà d'Abella, al nord de la Torre de Baró i a llevant dels Estanys de Basturs.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Garciotum

Garciotum és un municipi de la província de Toledo a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Pelahustán, Nuño Gómez, Cardiel de los Montes, Castillo de Bayuela i El Real de San Vicente.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 160 | 158 | 159 | 155 | 160 | 158 | 166 | 158 | 153 | 148 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | José Domingo Escribano | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | José Domingo Escribano | AP/PDP/UL | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Avelino Martin Amigo | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Avelino Martin Amigo | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Avelino Martin Amigo | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Cristino Sanchez Jimenez | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Cristino Sánchez Jiménez | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Carlos David Palomares | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |
# Comtat d'Offaly

El comtat d'Offaly (gaèlic irlandès Uíbh Fhailí) és un comtat de la província de Leinster (República d'Irlanda). Rep el nom per l'antic regne irlandès d'Uí Failghe.

## Geografia i subdivisions polítiques

Offaly és el divuitè comtat irlandès pel que fa a la superfície i el vint-i-tresè en població. És el cinquè més gran dels 12 de la província de Leinster i el novè en població. Pel que fa a la regió de Midlands, es tracta del que té més superfície i el segon en població.

### Ciutats i pobles

* Ballinagar
* Ballyboy
* Banagher
* Birr
* Cadamstown
* Clara
* Cloghan
* Clonygowan
* Clonbullogue
* Clonmacnoise
* Coolderry
* Crinkill
* Croghan
* Daingean
* Edenderry
* Ferbane
* Geashill
* Horseleap
* Kilcormac
* Killeigh
* Killoughey
* Kinnitty
* Moneygall
* Mountbolus
* Portarlington
* Rahan
* Rhode
* Shannonbridge
* Shannon Harbour
* Shinrone
* Tullamore
* Walsh Island

## Notes i referències

* ↑ Corry, Eoghan. The GAA Book of Lists. Hodder Headline Ireland, 2005, p. 186–191. ISBN 0340896957.

## Enllaços externs

* Offaly County Council
* Offaly Tourism Arxivat 2013-04-02 a Wayback Machine.