OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edmond Hoyle

Edmond Hoyle (1672 – 29 d'agost de 1769), també conegut com a Edmund Hoyle, és un escriptor més conegut pels seus treballs a les regles i al joc de cartes. En anglès, la frase "D'acord amb Hoyle" ve a l'idioma com una reflexió de la seva generalment percebuda autoritat en la matèria; des d'aquell temps, l'ús de la frase s'ha expandit fins a l'ús general en situacions en què el parlant vol indicar una apel·lació a una autoritat putativa. Poc es coneix sobre la vida de Hoyle, encara que es creu àmpliament que va ser entrenat per ser un Barrister. En 1741, Hoyle va començar treballant com a tutor de whist de membres de l'alta societat. Amb una gran instrucció personal, ell va vendre un breu fullet sobre el joc als seus clients, descrivint les seves aproximacions al joc. El fullet es va fer bastant popular, i va desautoritzar la circulació de còpies del mateix en Londres. Per evitar-ho, Hoyle va publicar en 1742 Un Breu Tractat sobre el Joc del whist, registrant el seu treball.
A causa del seu succés, Hoyle va continuar amb tractats similars sobre backgammon, escacs, quadrilla, piquet, i brag. En 1750, un simple compendi d'aquests va ser publicat.
Les primeres quinze edicions dels treballs de Hoyle són ara extremadament rares i majorment posseïdes per col·leccionistes. Només es coneix l'existència de dues còpies del treball original d'Hoyle de whist (la primera edició), una és a la Biblioteca Bodleiana. Només es coneix l'existència d'un volum de la còpia (una pintura avui al Centre de Recerca d'Humanitats Harry Ransom) del seu treball de primera edició a Backgammon html.
Un Breu Tractat al Joc del whist va ser considerat com autoritzat fins a 1864, a causa que després ells van ser suplantats per les noves regles escrites per John Loraine Baldwin i adoptades pels clubs de Arlington i Portland.
Molts fullets moderns sobre les regles dels jocs de cartes contenen la paraula "Hoyle" al títol, però el sobrenom no vol dir que els treballs deriven de treballs de Hoyle. A causa de les seves contribucions al joc, va ser nomenat membre del Saló de la Fama de Poker de 1979.

## Vegeu també

* Joc de cartes
# Edmond Hamilton

Edmond Hamilton (anglès: Edmond Moore Hamilton) (Youngstown, 21 d'octubre de 1904 - Lancaster, 1 de febrer de 1977) fou un escriptor de ciència-ficció i guionista de còmics. Ésta considerat un dels principals autors del gènere òpera espacial.

## Biografia

Edmond Moore Hamilton, va néixer a Youngstown, Ohio. Ja des de molt jove es va interessar per la ciència i la tecnologia i això es va reflectir en la seva carrera d'escriptor de ciència-ficció. Va cursar estudis superiors a Pensilvania, i ho va deixar per dedicar-se a escriure.
La carrera d'Edmond Hamilton com a escriptor de ciència-ficció va començar amb la publicació de "The Monster God of Mamurth", una història curta, al número d'agost de 1926 de Weird Tales. Del centenar de novel·les que va escriure al llarg de la seva carrera algunes de les més destacades són; The Star Kings, The City at World's End, The Haunted Stars, Captain Future, d'aquesta se'n va fer un anime japonès entre el 1978-79 i es va traduir a diversos idiomes. Els temes de les seves novel·lés sol ser l'exploració de l'espai, la vida en altres planetes i els viatges en el temps. Un altre de les capçaleres on es va publicar la seva obra fou a la revista pulp de ciència-ficció, Startling Stories, publicada entre 1939 i 1955.
Com a guionista de còmics la dècada del 1940 al 1950 va participar en els guions de les publicacions; Batman, Superman, Superboy, The Human Torch, Strange Adventures, Mystery in Space, Adventure Comics i Action Comics, entre d'altres.
El 31 de desembre de 1946, Hamilton es va casar amb l'autora i guionista de ciència-ficció Leigh Brackett a San Gabriel, Califòrnia, i es va traslladar amb ella a Kinsman, Ohio. Després va escriure algunes de les seves millors obres, com ara les seves novel·les The Star of Life (1947), The Valley of Creation (1948), City at World's End (1951).
Edmond Moore, va morir a Lancaster, Califòrnia, el 1977.

## Referències

* ↑ Fabio Giovannini; Marco Minicangeli. Storia del romanzo di fantascienza: guida per conoscere (e amara) l'altra letteratura. Castelvecchi, 1998, p. 52. ISBN 978-88-8210-062-9.
* 1 2 3 «El valle de los dioses» (en castellà). SLIADA. Rafael Grillo. [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ Manuel Rodríguez Yagüe. ««Los reyes de las estrellas» (1949), de Edmond Hamilton» (en castellà). Cualia.es. Guzmán Manuel Urrero Peña. [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ "Edmond Hamilton – Summary Bibliography". Retrieved July 10, 2014.
* ↑ «Edmond Hamilton, la pluma fina de la literatura de ciencia ficción» (en castellà). FAHRENHEIT.
* ↑ «Displaying 1 to 100 of 1581 stories matching your query for 'Edmond Hamilton'» (en anglès). Grand Comics Database (GCD). [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ Alvarez, Andres. «Edmond Hamilton» (en castellà). Tebeosfera. Asociación Cultural Tebeosfera (ACyT), 2011. [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ "Edmond Hamilton – Summary Bibliography".Retrieved July 10, 2014.
# Edmond Hervé

Edmond Hervé, nascut el 3 de desembre de 1942 a La Bouillie (Costes del Nord) és un polític francès. Membre del partit socialista francès, ocupà diversos càrrecs als governs de Pierre Mauroy i de Laurent Fabius. Del 1977 al 2008 fou alcalde de Rennes, succeint Henri Fréville.
# El love feroz o Cuando los hijos juegan al amor

El love feroz o Cuando los hijos juegan al amor és una comèdia satírica espanyola de 1973, òpera prima del director José Luis García Sánchez que mostra els conflictes generacionals dels darrers anys del franquisme. Entre els protagonistes hi ha la futura ministra de cultura espanyola Ángeles González-Sinde, que aleshores era una nena. Fou premiada com a millor pel·lícula al Festival de Cinema de La Corunya.

## Sinopsi

Un matrimoni de classe mitjana, molt tradicional, veu alterat el seu habitual ritme de vida quan els fills comencen a despertar amorosament i ideològicament i es rebel·len contra la rància moral dels seus pares.

## Repartiment

* José Sazatornil - Don Vicente
* Mary Carrillo - Margarita
* Antonio Gamero - Iñaqui
* Alicia Sánchez - Adela
* Tina Sáinz - Ana
* Lina Canalejas - Carmen
* Concha Velasco - Marga
* Ángeles González-Sinde - Rosita

## Premis

Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics
| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1973 | Millor actor secundari | Antonio Gamero | Guanyador |

## Referències

* ↑ El love feroz Arxivat 2022-08-19 a Wayback Machine. a cinerama.es
* ↑ 'Historia de nuestro cine' ofrecerá la próxima semana las 'operas primas' de distintos directores, rtve.es
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 1973». CEC. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 15 desembre 2018].
# El lápiz del carpintero

El lápiz del carpintero és una pel·lícula de cinema espanyola del 2003 dirigida per Antón Reixa, basada en la novel·la O lapis do carpinteiro de Manuel Rivas, publicada en 1998. L'autor no va intervenir en el guió, tot i que va fer un cameo a la pel·lícula. Es va rodar a diversos indrets de Galícia durant nou setmanes i mitja i tenia un pressupost de 517 milions de pessetes.

## Argument

Herbal és un carceller franquista que viu de prop la història d'amor entre el metge republicà Daniel da Barca, tancat a la presó per les seves idees polítiques, i Marisa Mallo, la seva promesa que lluita per la seva llibertat.

## Repartiment

* Tristán Ulloa (Daniel Da Barca)
* Luis Tosar (Herbal)
* María Adánez (Marisa Mallo)
* Carlos Blanco Vila (Pintor)
* Nancho Novo (Zalo)
* María Pujalte (Beatriz)
* Manuel Manquiña (Benito Mallo)
* Anne Igartiburu (Mare Izarne 'monja')
* Maxo Barjas (Laura)
* Carlos Sobera (Landesa)
* Sergio Pazos (sergent Somoza)
* Xosé Manuel Esperante (Boldemir)

## Premis
### Premis Goya 2004

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor direcció artística | Juan Pedro de Gaspar | Nominat |
| Millor actriu secundària | María Pujalte | Nominada |
* Premi al millor actor i el del públic al Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata (2004)
* Premi de l'audiència al Festival de Cinema d'Espanya de Tolosa de Llenguadoc (2004)

## Referències

* ↑ Antón Reixa leyó 78 veces 'El lápiz del carpintero' antes de dirigir el filme, El País, 23 d'abril de 2003 (castellà)
* ↑ Antón Reixa inicia el rodaje de 'El lápiz del carpintero', de Manuel Rivas, El País, 28 de juny de 2001 (castellà)
* ↑ El lapiz del carpintero a Fotogramas (castellà)
* ↑ El lápiz del carpintero al web dels Premis Goya (castellà)
* ↑ Cinespaña 2005: Cine Español en Toulouse, Francia

## Enllaços externs

* O Lapis do Carpinteiro a culturagalega.gal (gallec)
# El virolet de Sant Guim

Lo Birolet de Sant Guim (El virolet de Sant Guim, en català normatiu) és un quadre de costums catalans en un acte, original i en vers d'Eduard Vidal i de Valenciano, estrenat al teatre Romea de Barcelona, la nit del 15 de març de 1869.
L'acció té lloc a Sant Guim, petit poble de Catalunya.

## Repartiment de l'estrena

Actors de repartiment.
* Madrona: Rosalia Pérez
* Titus: Josep Clucellas
* Ramon: Lleó Fontova
* Pau: Francesc Puig
* Anton: Ròmul Cuello
* Senyor: Joan Perelló
* Fadrí 1: Francesc Sala
* Fadrí 2: Josep Maspons
* Fadrí 3: Josep Sardà
* Fadrins, nois, dones, un grallaire

## Referències

* 1 2 «EL VIROLET DE SANT GUIM». Arxiu digital històric dels espectacles del Teatre Romea. [Consulta: 24 abril 2022].
# El vol de l'Intruder

El vol de l'Intruder (títol original: Flight of the Intruder) és una pel·lícula estatunidenca de John Milius, estrenada l'any 1991, tret del llibre homònim de Stephen Coonts aparegut l'any 1986. L'autor comparteix les aventures del seu heroi, el pilot Jake Grafton, a través de diverses novel·les. Ha estat doblada al català.

## Argument

Durant la guerra del Vietnam, bombarders d'assalt A-6 Intruder de la US Navy realitzaven a partir de porta-avions missions de bombardeig de nit, a baixa altitud per tots els temps. No tenien armes defensives.
10 de setembre 1972, es segueix un A-6 que realitza una missió de bombardeig a baixa alçada. Li disparen de tot arreu: els fusells dels camperols armats, les metralladores de l'exèrcit nord vietnamita o míssils. L'A-6 deixa anar les seves bombes sobre el que es considera un parc de camions, però que està en un racó desert de la jungla. En la tornada, un camperol dispara l'avió i fereix greument el navegador Morgan MacPherson. El pitot aterra sobre el porta-avions amb problemes. El navegador és evacuat, però mor. El pilot Jake Grafton queda esquitxat de sang del seu navegador. El comandant del porta-avions Camparelli resulta molt dur respecte a Jake.
Jake va a les Filipines a trobar-se amb la vídua de MacPherson, però topa amb Callie (interpretada per Rosanna Arquette), una empleada de la US Navy que ajuda les vídues i persones en dificultat.

## Repartiment

* Danny Glover: capità de fragata Frank « Dooke » Camparelli
* Willem Dafoe: capità de corbetaVirgil « Tiger » Cole
* Brad Johnson: tinent de navili Jake « Cool Hand » Grafton
* Rosanna Arquette: Callie Joy
* Tom Sizemore: Boxman
* J. Kenneth Campbell: capità de corbeta « Cowboy » Parker
* Jared Chandler: tinent de navili Jack « Razor » Barlow
* Dann Florek: capità de corbeta Mad Jack/Doc
* Madison Mason: C. A. G.
* Ving Rhames: CPO Frank McRae
* Christopher Rich: tinent de navili Morgan « Morg » McPherson
* Douglas Roberts: Guffy
* Scott N. Stevens: Hardesty
* Justin Williams: tinent de navili Sammy Lundeen
* John Corbett: « Big Augie »
* Fred Dalton Thompson: el president del tribunal marcial

## Al voltant de la pel·lícula

* Algunes escenes han estat rodades girades sobre el porta-avions estatunidenc USS Independence (CV-62) el novembre de 1989.
* L'actor Ed O'Neill devia al principi actuar en el film, però durant les projeccions de prova, els espectadors el veien sempre com Al Bundy, el seu personatge de la sèrie còmica Married...with Children.
* El vehicle antiaeri ZSU-23-4v1 Shilka que es veu al final mai es va utilitzar durant la guerra del Vietnam. La seva primera utilització va ser durant la guerra del Yom Kippour l'any 1973.

## Referències

* ↑ «El vol de l'Intruder». esadir.cat.
* ↑ «Flight of the Intruder». The New York Times.
* 1 2 «trivia». ImdB.
# El mig amic

El mig amic és una cançó de Peret que es publicà el 1968, juntament amb Pensant en tu, en forma de senzill amb dues cançons (concretament, era un EP de 45 rpm). Escrita i composta per Peret, és una de les rumbes catalanes més recordades de l'autor i, tot i no ser una cançó de cantautor a l'ús, fou qualificada per Manuel Vázquez Montalbán com a «la millor cançó de la Nova Cançó catalana». La lletra fa referència al seu pare, venedor ambulant als mercats de la rodalia de Vic, on era conegut pels seus clients com al "mig amic" per l'habilitat que tenia a l'hora d'ensarronar-los.
El 1969, mentre participava com a artista convidat al programa de TVE Las galas del Sábado, presentat per Laura Valenzuela i Joaquín Prat, Peret va encetar la seva actuació amb aquesta cançó, un fet no gens habitual a l'època. Peret interpreta també la cançó a la pel·lícula de Ramon Torrado Amor a todo gas (1969). El 19 de novembre de 1974, TVE va dedicar el seu programa setmanal A su aire a Peret, emetent un concert que el català va oferir als seus veïns al Cinema Padró del carrer de la cera, al Portal de Barcelona. En un moment de l'actuació, Peret va explicar el contingut de la cançó als teleespectadors i l'hi va dedicar al seu pare, present entre el públic. Enregistrada per Antoni Chic, aquesta gravació està inclosa al DVD que acompanya el disc de Peret De los cobardes nunca se ha escrito nada (Universal, 2009).
Al llarg dels anys, diversos autors tragueren noves versions del tema, entre ells el mateix Peret, qui el gravà acompanyat de Dusminguet al disc King of the Rumba (Virgin-Chewaka, 2000), i Joan Manuel Serrat i Joaquín Sabina, els quals l'enregistraren al disc Dos pájaros de un tiro (Sony-BMG, 2008).

## Referències

* ↑ «Àlbum El mig amic/ Pensant en tu». viasona.cat. [Consulta: 5 setembre 2017].
* 1 2 «El mig amic» (PDF). arxiu.net, 19-07-2012. [Consulta: 5 setembre 2017].
* ↑ «"El mig amic" de Peret, a "No me la puc treure del cap"». ccma.cat. CCMA, 16-08-2015. [Consulta: 5 setembre 2017].
* ↑ «Muere Peret, el padre de la rumba catalana» (en castellà). rtve.es. TVE, 27-08-2014. [Consulta: 5 setembre 2017].
* 1 2 «Estàndards de la Rumba Catalana - 5. El mig amic (Peret)». forcat.org. Foment de la Rumba Catalana. Arxivat de l'original el 2017-10-23. [Consulta: 22 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Lletra de la cançó a Viasona
* Vídeo de Peret interpretant la cançó davant del seu pare, durant el programa A su aire emès per TVE el 19/11/1974 (minut 22')
* Vídeo de Peret interpretant la cançó al programa Galas del sábado de TVE el 1969 Arxivat 2017-10-18 a Wayback Machine.
* Vídeo de Peret interpretant la cançó a la pel·lícula de Ramon Torrado Amor a todo gas (1969)
# El milagro de Candeal

El milagro de Candeal és una pel·lícula documental dirigida per Fernando Trueba l'any 2004. Va obtenir els premis a la millor pel·lícula documental i a la millor cançó original en la XIX edició dels Premis Goya, en 2005. Va ser rodada a una favela amb músics brasilers locals i altres de coneguts.

## Argument

Documental sobre les iniciatives musicals de Carlinhos Brown, concretament a la comunidade de Candeal, on el poder de la música s'ha convertit en una comunitat especial. Aquest treball s'inicia amb el viatge de Bebo Valdés a Salvador de Bahia, on encara és palesa la influència africana en els costums, religió i música dels seus habitants. A través de Mateus, un músic bahiano, i Carlinhos Brown, coneix la favela afro-bahiana de Candeal. Allí no hi ha armes ni drogues, els seus instruments són amb els quals fan música, gràcies a les iniciatives de persones com Carlinhos, un músic que destina els seus diners a ajudar els altres. Amb processons musicals com la Timbalada, ha convertit aquesta favela en un lloc on s'ha substituït el tràfic de drogues per la construcció d'un conservatori de música, un centre de salut o un estudi on venen a gravar músics de tots els continents, atrets pel so dels instruments.

## Repartiment

* Bebo Valdés
* Carlinhos Brown
* Caetano Veloso
* Gilberto Gil

## Referències

* ↑ El milagro de Candeal al web dels Goya
* ↑ El milagro de los tambores en el Candeal brasileño, El País, 28 de febrer de 2004
* ↑ El milagro de Candeal a Fotogramas
* ↑ Notas de calle en el Candeal, El Mundo, 24 d'octubre de 2004
# Efecte fantasma

L'efecte fantasma és un error gràfic que es produeix en les pantalles TFT amb un temps de resposta llarg. El temps de resposta d'una pantalla TFT és el temps que triga un píxel a passar de negre (actiu) a blanc (inactiu). Com més petit és el temps de resposta, menys grisos (transicions) són perceptibles per l'ull humà.
Quan es representa una imatge amb objectes en moviment en una pantalla amb temps de resposta superior a 12,5 ms (aproximadament, ja que pot variar per cada fabricant segons la qualitat dels materials utilitzats), pot passar que els píxels que es troben al voltant de l'objecte que s'està movent triguin prou a canviar de lluminositat perquè es creï una sensació d'"estela" a l'ull humà.
En les pantalles CRT no es produeix aquest efecte perquè encara que el temps de resposta pugui ser fins i tot major, tota la imatge s'actualitza cada vegada que el flux d'electrons arriba a la pantalla; passa el mateix amb les pantalles de plasma.
Depenent del tipus de dades que s'estiguin visualitzant, de la velocitat del moviment, i de la velocitat a la qual s'estigui refrescant la pantalla (que és baixa en tots els TFTS), aquest efecte es farà més o menys notori, però recentment s'han anat introduint tecnologies de compensació del temps de resposta o RTC (Response Time Compensation), que intenten pal·liar (i en alguns casos fins a fer desaparèixer) aquest efecte.
Quan l'efecte es fa molt notable, l'ull humà es pot cansar molt, i la persona pot arribar fins i tot a marejar-se.
No s'ha de confondre aquest efecte amb el lag d'entrada que tenen alguns monitors LCD, consistent en un lag o retard entre el senyal que entra al monitor i el senyal que mostra el monitor.
# El Salt del Llop

El Salt del Llop és una casa de Sant Agustí de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular construït en diverses fases, la última de les quals li ha donat un aspecte nou amb la incorporació del ciment a tres de les quatre façanes. La part antiga de la casa té el mur de pedres grans irregulars i morter. L'estructura primitiva era la d'una casa de dos pisos, amb el teulat lateral a la façana principal. A aquest primer cos se li va afegir un allargament lateral pel qual ara s'entra a la casa, i diverses construccions a l'antiga façana que s'usen com a corts.

## Referències

* ↑ «El Salt del Llop». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2017].
# El Salto

El Salto és un diari d'actualitat, recerca, debat i anàlisi amb format diari web i revista mensual en paper editat a Espanya. És un mitjà d'informació independent fundat en 2017 a partir de la convergència de diverses desenes de mitjans de comunicació. Va sorgir en 2016 per iniciativa del periòdic Diagonal amb la finalitat de cooperar amb altres mitjans espanyols de comunicació crítica i independent. L'1 de març de 2017 va llançar el seu primer número en paper.
El diari compta amb una edició impresa de tiratge nacional. A més en algunes autonomies espanyoles incorpora continguts regionals redactats per mitjans locals associats. Les edicions regionals s'editen a Andalusia, Aragó, Galícia (O Salto), La Rioja, Navarra (Hordago) i València.

## Referències

* 1 2 Qué es el Salto.
* 1 2 Más de 20 medios de comunicación se encuentran para dar El Salto. Diagonal. 11 de novembre de 2016.
* 1 2 El Salto, una apuesta por el periodismo alternativo e independiente. La Marea. 8 de desembre de 2016.
* ↑ El Salto despega… Llega el número cero. Arxivat 2017-09-16 a Wayback Machine. Saltamos. 1 de març de 2017.
* ↑ Nace ‘Hordago’, cabecera navarra de ‘El Salto’ Arxivat 2017-09-24 a Wayback Machine. Noticias de Navarra. 10 de març de 2017.

## Vegeu també

* eldiario.es
* InfoLibre
* La Directa

## Enllaços externs

* El Salto
# Eleccions legislatives belgues de 1936

Les Eleccions legislatives belgues de 1936 se celebraren el 24 de maig de 1936, poc abans de començar la Segona Guerra Mundial. Guanyaren els socialistes, però es formà un govern catòlic liberal presidit per Paul Van Zeeland. Es produí una forta inestabilitat política provocada pels bons resultats de l'extrema dreta flamenca i valona.
| Party | Cambra de Representants | Cambra de Representants | Cambra de Representants | Senat | Senat | Senat |
| Party | Vots | % | Escons | Vots | % | Esconss |
| Socialistes | 758.485 | 32,1% | 70 | | | |
| Catòlics | 653.717 | 27,7% | 61 | | | |
| Liberals | 292.270 | 12,4% | 23 | | | |
| Rex | 271.481 | 11,5% | 21 | | | |
| VNV | 166,737 | 7,1% | 16 | | | |
| Comunistes | 140.223 | 6,1% | 16 | | | |
| KVV | 22.224 | 0,9% | 2 | | | |
| Altres | 53.599 | 2,54% | | | | 0 |
| Total | | 100% | 202 | | | |
# Els Ingleros

Els Ingleros, popularment anomenada en castellà Masía de los Ingleros, en els mapes cartogràfics Masía de los Cingleros o Mas de Ingleras, és un mas abandonat i en ruïnes del terme municipal de Lludient, a la comarca de l'Alt Millars, al País Valencià.
Se situa a la partida del mateix nom, documentada amb aquest topònim des del segle xviii, la denominació de la qual s'ha transformat de Cingleros a Ingleros a l'assimilar la -s final de Los la c- inicial de Cingleros pronunciada com una essa sorda.
El llogaret, des dels contraforts meridionals de la serra del Cabezo, domina l'angosta vall de la rambla de santa Anna, amb el Morrón Royo enfront, i per sota, a ponent, el mas de la Noguereta. A escassos metres d'ell passa l'important camí de Cirat a Lludient, ara convertit en pista.
L'any 1940 tenia 12 habitants.

## Referències

* 1 2 Alba, Isabel «Toponímia de Ludiente (Alt Millars9». Butlletí de la Societat d'Onomàstica, 1992.
* 1 2 «Los Cingleros». Institut Cartogràfic Valencià. Arxivat de l'original el 2016-10-02. [Consulta: 29 setembre 2016].
* ↑ Instituto Geográfico y Estadístico. Mapa de Ludiente (en castellà), 1909.
* ↑ «Ludiente - Font del Barranco - Pozo Negro - Mas de la Noguereta - Casa dels Royos - Mas dels Ingleros - Corral del Río - Ludiente». Camins en la natura, 05-07-2016. [Consulta: 29 setembre 2016].
* ↑ Dirección General de Estadística. Nomenclátor de las ciudades, villas, lugares, aldeas y demás entidades de población de España (en castellà). Madrid: Barranco, 1940.
# Eolidioïdeus

Els eolidioïdeus (Aeolidioidea) són una superfamília de mol·luscs gastròpodes nudibranquis marins del clade Aeolidida.

## Taxonomia

La superfamília Aeolidioidea inclou sis famílies:
* Aeolidiidae Gray, 1827
* Facelinidae Bergh, 1889
* Glaucidae Gray, 1827
* Piseinotecidae Edmunds, 1970
* Pleurolidiidae Burn, 1966
* Unidentiidae Millen & Hermosillo, 2012
Sinònims d'aquestes famílies:
* Caloriidae (sinònim de la subfamília Facelininae)
* Cratenidae (sinònim de la subfamília Crateninae)
* Herviellidae (sinònim de la subfamília Herviellinae)
* Myrrhinidae (sinònim de la subfamília Favorininae)
* Phidianidae (sinònim de la subfamília Facelininae)
* Pteraeolidiidae (sinònim de la subfamília Pteraeolidiinae)
* Spurillidae (sinònim de la subfamília Aeolidiidae)

## Referències

* ↑ Bouchet, P. (2014). Aeolidioidea Gray, 1827. Accessed through: World Register of Marine Species at http://www.marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=189 on 2014-10-24