OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lo Serrat

Lo Serrat és una masia i explotació agropecuària del poble de Santa Engràcia pertanyent al municipi de Tremp. És al nord-est de Santa Engràcia, al peu de la pista rural que uneix Salàs de Pallars amb Santa Engràcia.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lo Serrat Roi (Claramunt)

El Serrat Roi, equivalent pallarès, a partir de la pronúncia local, del Serrat Roig, és una muntanya de 783,3 metres que es troba al municipi de Tremp, a la comarca del Pallars Jussà. És a l'antic municipi de Fígols de Tremp, a prop (al sud-oest) del poble de Claramunt.
Està situat a la riba dreta del barranc de la Vileta, just a migdia de la Casa Fumàs, a l'oest-sud-oest de Claramunt. Que al mig de Casa Ramon (est) i Casa Toríbio (oest).

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lo Toscar

Bolantàs és una partida del terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme ribagorçà de Sapeira.
Està situada cap a la meitat de la vall del barranc d'Escarlà, a l'esquerra d'aquest barranc, a la zona on hi aflueixen les Carboneres i la Boïga Vella. És en els contraforts nord-occidentals del cim d'Espills.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lo Torrentill (Vilamolat de Mur)

Lo Torrentill és un petit torrent del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà, en terres de Vilamolat de Mur.
Situat a ponent de Vilamolat de Mur, es forma sota el Planell de Petit, a llevant de la Solaneta i a ponent de les Boïgues de Petit, passa ran de la Font Vella i s'aboca en la llau del Toll a ponent de los Pous de Miret.
# Lliga catalana de bàsquet masculina 1982-1983

Fou la 3a edició de la Lliga catalana de bàsquet. Com a novetat, hi hagué un canvi en el sistema de competició, dividint-se en dos grups i també per primera vegada aparegué un equip de una categoria inferior, l'Espanyol, ja que només quedaren 5 equips catalans a la primera divisió. El títol tornar a ser pel FC Barcelona, al guanyar fàcilment al jove equip del Joventut en un Palau Municipal d'Esports novament ple. També per primera vegada, i com a novetat en aquella època, es va premiar el millor jugador de la competició, que fou per en Matraco Margall, que també fou màxim anotador absolut de la competició amb 105 punts (21 de mitjana).

## Fase de grups
### Grup A

| Pos | Equip | J | G | E | P | P.F. | P.C. | +/- | Pts | Classificació |
| 1 | Barcelona | 4 | 4 | 0 | 0 | 407 | 350 | +57 | 8 | Classificat per la final |
| 2 | Granollers | 4 | 2 | 0 | 2 | 361 | 329 | +32 | 4 |
| 3 | Manresa | 4 | 0 | 0 | 4 | 327 | 416 | -89 | 0 |
| Local \ Visitant | BAR | GRA | MAN |
| FC Barcelona | | 94-84 | 125-84 |
| CB Granollers | 86-88 | | 101-76 |
| Manresa EB | 96-100 | 71-90 | |

### Grup B

| Pos | Equip | J | G | E | P | P.F. | P.C. | +/- | Pts | Classificació |
| 1 | Joventut | 4 | 3 | 1 | 0 | 418 | 331 | +87 | 7 | Classificat per la final |
| 2 | Círcol | 4 | 2 | 1 | 1 | 363 | 339 | +24 | 5 |
| 3 | Español | 4 | 0 | 0 | 4 | 308 | 419 | -111 | 0 |
| Local \ Visitant | JOV | CIR | ESP |
| Club Joventut de Badalona | | 82-82 | 114-68 |
| Círcol Catòlic de Badalona | 92-106 | | 91-79 |
| RCD Español | 89-116 | 72-98 | |

## Final

| 12 octubre 1982 11:45 | FC Barcelona | '122'–86 | Club Joventut de Badalona | Palau Municipal d'Esports, Barcelona Assistència: 8.000 espectadors Àrbitres: Pardo, Mas |
| Palau Municipal d'Esports, Barcelona Assistència: 8.000 espectadors Àrbitres: Pardo, Mas |||
| 12 octubre 1982 11:45 | Pts: Sibilio 32 | | Pts: Margall 28 | Palau Municipal d'Esports, Barcelona Assistència: 8.000 espectadors Àrbitres: Pardo, Mas |
| Barcelona | Joventut |
| Cinc inicial: | Cinc inicial: | Cinc inicial: | P |
| B | 7 | Ignacio Solozábal | 8 |
| A | 15 | Epi | 23 |
| A | 6 | Cándido Sibilio | 32 |
| P | 11 | Juan Domingo de la Cruz | 13 |
| P | 10 | Marcelous Starks | 18 |
| Suplents: | Suplents: | Suplents: | P |
| P | 4 | Luis Miguel Santillana | 7 |
| B | 5 | Joaquim Costa | 6 |
| E | 8 | Manuel Flores | 6 |
| A | 9 | Pedro Ansa | 8 |
| AP | 12 | Rafael Vecina | 1 |
| Entrenador: ||||
| Antoni Serra ||||
* Campió de la Lliga Catalana 1982
* FC Barcelona Tercer títol
| Cinc inicial: | Cinc inicial: | Cinc inicial: | P |
| B | 15 | Gonzalo Sagi-Vela | 7 |
| A | 5 | Juan Carlos López Rodríguez | 13 |
| A | 8 | Jordi Villacampa | 27 |
| A | 7 | Josep Maria Margall | 28 |
| P | 9 | Jack Schrader | 0 |
| Suplents: | Suplents: | Suplents: | P |
| B | 5 | Javier Rodríguez | 0 |
| P | 9 | Javier Ibañez | 0 |
| B | 10 | José Antonio Montero | 4 |
| A | 11 | Eric Bartolomé | 2 |
| P | 12 | Antonio Soler | 3 |
| A | 13 | Ramón Oliver | 0 |
| A | 14 | Xavier Tres | 2 |
| Entrenador: ||||
| Jack Schrader ||||
# Lora del Río

Lora del Río és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 18.861 habitants. La seva extensió superficial és de 292 km² i té una densitat de 64,6 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 39′ N, 5° 31′ O. Està situada a una altitud de 38 metres i a 57 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.
La Zona arqueològica de Setefilla està enclavat a Sierra Morena a 9 quilòmetres al nord-est de Lora del Rio, en una sèrie de crestes rocoses que popularment són designades com a taules, entre les quals discorre el riu Guadalbacar, afluent del Guadalquivir. Encara que el jaciment hagi pres el nom de la taula on es troba un castell medieval i l'ermita de La nostra Senyora de Setefilla, fundada en el segle xvii, aquest ho conformen diverses d'aquestes taules, que són conegudes amb el nom del Membrillo, Castillejo y Almendro, que posseeixen restes arqueològiques de diferents èpoques, excavat per George Edward Bonsor Saint Martin.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1842 | 1877 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 |
| 4.633 | 7.519 | 7.478 | 7.042 | 7.270 | 8.223 | 11.420 | 11.465 | 16.168 | 20.914 |
Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 18.895 | 18.855 | 18.878 | 18.848 | 18.720 | 18.622 | 18.663 | 18.739 | 18.861 | 19.077 |

## Referències

* ↑ Plànol de les mesas de Setefilla per Bonsor
# Léon Jeck

Léon Jeck (8 de febrer de 1947 - 24 de juny de 2007) fou un futbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1970.

## Referències

* ↑ «Léon Jeck emporté par une embolie» (en francès). Le Soir, 25-06-2007.
* ↑ Léon Jeck Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Sélections du joueur sur le site de l'URBSFA». Arxivat de l'original el 2011-05-25. [Consulta: 26 gener 2018].
# Mahamat Azrack

Mahamat Azrack (24 de març de 1988, Créteil) és un futbolista professional francès d'origen txadià. La seva posició dins del terreny de joc és de centrecampista.
Va iniciar la seva trajectòria a les categories inferiors de l'AJ Auxerre francès. L'estiu del 2009 es va incorporar al RCD Espanyol que el cedí al Halmstads BK suec. En acabar la cessió retornà al RCD Espanyol per jugar amb l'equip filial. L'1 de maig de 2010 va debutar a la Lliga BBVA convertint-se d'aquesta manera en el primer jugador txadià en fer-ho.

## Internacional

Mahamat Azrack, que té la doble nacionalitat francesa i txadiana, va escollir disputar els partits internacionals amb la selecció de futbol del Txad.

## Referències

* ↑ «Zigic stars for Valencia». ESPN Soccernet, 01-05-2010. Arxivat de l'original el 16 de juliol 2012. [Consulta: 27 octubre 2011].
* ↑ Mahamat Azrack a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Mahamat Azrack a BDFutbol

## Enllaços externs

* Estadístiques a transfermarkt.de (alemany)
# Luci Tarquici Flac

Luci Tarquici Flac (en llatí: Lucius Tarquitius Flaccus) va ser un magistrat romà del segle v aC. Formava part de la gens Tarquícia.
Va ser magister equitum del dictador Luci Quinti Cincinnat l'any 458 aC. Encara que era d'una família patrícia era personalment molt pobre, però destacava com a guerrer.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita III,27
* ↑ Dionís d'Halicarnàs. Ῥωμαϊκὴ Ἀρχαιολογία X,24

## Bibliografia

* Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Luci Terenci Istra

Luci Terenci Istra (en llatí Lucius Terentius Istra) va ser un magistrat romà que va tenir la seva activitat durant el segle ii aC. Formava part de la gens Terència.
Va ser pretor l'any 182 aC i va obtenir el govern de l'illa de Sardenya com a província a títol de propretor. L'any 180 aC va ser triumvir (Triumviri coloniae deducendae) per la fundació d'una colònia romana a Graviscae.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 996.
# Luci Taruci Firmà

Luci Taruci Firmà (segle i aC) va ser un astròleg conegut sobretot per haver realitzat l'horòscop de la ciutat de Roma. Firmà no sembla el cognomen, sinó que indica que era originari de Firmum.
Cap a finals del període hel·lenístic els astròlegs creien que el futur d'una ciutat igual que el d'un particular, es podia conèixer observant la posició dels astres el dia de la seva fundació. Varró, contemporani i amic de Taruci, va incloure aquest horòscop en una de les seves obres, el llibre VI de les Disciplinae.
Sabem d'aquest astròleg per Ciceró i Plutarc. Ciceró el va tractar, i diu que Taruci coneixia perfectament la "doctrina caldea", i que va situar el dia del naixement de Roma a la festa de les Palília, el 21 d'abril, quan la lluna es trobava a la constel·lació de Lliura.
Plutarc, per la seva part, diu que la fundació de Roma va ser un 21 d'abril (del 753 aC) durant la conjunció eclíptica de la lluna amb el sol. Diu que va ser Varró qui, abans de l'any 44 aC va proposar a Taruci, excel·lent astròleg, que determinés el dia i l'hora del naixement de Ròmul i de les circumstàncies de la seva mort. Quan va donar els resultats, Varró comenta que Taruci va fer referència a noms egipcis dels mesos del naixement i mort de Ròmul, cosa que fa creure que havia conegut i consultat l'obra atribuïda a Nequepso-Petosiris. Tant Ciceró com Plutarc són escèptics pel que fa als horòscops de Taruci, segons els quals, Roma s'hauria fundat el 21 d'abril. El que va aportar l'astròleg va ser la determinació de la constel·lació, Lliura, que prometia als romans que seria la capital del domini mundial. Es creu que Varró, amb aquesta consulta, volia justificar l'imperialisme romà.
Taruci va escriure un llibre titulat De astris (sobre les estrelles), que Plini cita com una de les seves fonts en matèria astrològica.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 285-286. ISBN 8481641618.
# Luci Terenci

Luci Terenci (en llatí Lucius Terentius) va ser un militar romà. Formava part de la gens Terència.
Era company i auxiliar de tenda de Gneu Pompeu quan aquest servia a les ordes del seu pare Gneu Pompeu Estrabó l'any 87 aC. Va rebre un suborn de part de Luci Corneli Cinna per matar Pompeu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 996.
# Mablaqah

Mablaqah és una muntanya del Iemen de 380 metres sobre el nivell del mar, a la governació de Shabwa, que dona nom a una antiga ruta establerta pel regne de Qataban per portar l'encens i la mirra des de l'Hadramaut cap als seus mercats a l'Orient mitjà.
La part entre la vall de Beihan i la vall d'Harib estava dominada per aquesta zona muntanyosa que fou eficaçment treballada, en seva la part més difícil de quasi cinc kilòmetres, per tal de facilitar el pas. La ruta, que és de l'entorn de 4 metres, està formada per un empedrat de lloses i els costats protegits per parets. La muntanya de Mablaqah era el punt d'unió de diverses rutes de l'encens i la mirra.
Avui dia constitueix una de les atraccions turístiques del Iemen.
# Magó (344 aC)

Magó fou comandant de la marina cartaginesa a Sicília el 344 aC. Magó era un nom molt comú a Cartago i així de vegades és difícil distingir-les, sobretot quan només en tenim mencions breues.
Després que Timoleó s'havia apoderat de la ciutadella de Siracusa, el seu rival Hicetes I va demanar l'ajut dels cartaginesos que van vogar cap a Siracusa amb una flota de 150 trirrems i 50.000 homes, però no va guanyar gran cosa. Va fer llavors una expedició contra Catana. Mentrestant Neó, governador de Siracusa, va aprofitar per fer-se amo de l'Acradina. Van començar les dissensions entre els grecs i els cartaginesos. Quan Timoleó es va acostar amb una força de siracusans, els cartaginesos es van retirar.
Magó va tornar a Cartago on la seva conducta va produir indignació i finalment es va suïcidar abans de ser executat. El seu cos fou crucificat després de mort.

## Referències

* 1 2 «Mago (3)». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
* ↑ «Mago (Μάγων)». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
* ↑ Sícul, Diodor; Oldfather, C.H. (trad). «Diod. 16.69». A: Diodorus of Sicily in Twelve Volumes with an English Translation (en grec antic, anglès). Vol. 4-8. Londres: William Heinemann, 1989.
* ↑ Plutarc; Perrin, Bernadotte (trad). «Diod. 16.69». A: Plutarch's Lives (en grec antic, anglès). Vol. 4-8. Londres: William Heinemann, 1918.
# Malinkoïta

La malinkoïta és un mineral de la classe dels silicats (tectosilicats). Va ser anomenada així l'any 2000 per A.P. Khomyakov, G.N. Nechelyustov, E.V. Sokolova i F.C. Hawthorne en honor de Svetlana Malinko, mineralogista russa de l'Institut de Recursos Minerals de Moscou (Rússia), la qual va especialitzar-se en minerals amb contingut de bor i en va descobrir alguns de nous. És similar a la kalsilita i la beril·lonita.

## Característiques

La malinkoïta és un silicat de fórmula química NaBSiO₄. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la malinkoïta pertany a «09.FA - Tectosilicats sense H₂O zeolítica, sense anions addicionals no tetraèdrics» juntament amb els següents minerals: kalsilita, nefelina, panunzita, trikalsilita, yoshiokaïta, megakalsilita, kaliofilita, virgilita, lisitsynita, adularia, anortoclasa, buddingtonita, celsiana, hialofana, microclina, ortosa, sanidina, rubiclina, monalbita, albita, andesina, anortita, bytownita, labradorita, oligoclasa, reedmergnerita, paracelsiana, svyatoslavita, kumdykolita, slawsonita, lisetita, banalsita, stronalsita, danburita, maleevita, pekovita, lingunita i kokchetavita.

## Formació i jaciments

Es forma en contextos intrusius primaris, concretament en complexos ignis alcalins. En la seva localitat tipus es va descriure en una cavitat en el nucli ric en ussinguita d'una pegmatita hiperagpaïtica. S'ha trobat només a Rússia i al Canadà.

## Referències

* ↑ «Malinkoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Paragenetic Mode: Primary Intrusive Igneous > Alkali igneous complex». [Consulta: 19 març 2018].
* ↑ Barthelmy, Dave. «Malinkoite Mineral Data». [Consulta: 19 març 2018].
# Mantella baroni

Mantella baroni és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantella baroni. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 4 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Mantella betsileo

Mantella betsileo és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantella betsileo. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 4 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Mantella expectata

Mantella expectata és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Es troba en perill d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantella expectata. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 4 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Los Terrers

Los Terrers és un indret del terme municipal de Conca de Dalt, a l'enclavament dels Masos de Baiarri, pertanyent a l'antic terme de Claverol, al Pallars Jussà.
Està situat al costat de llevant de l'enclavament, al vessant est del Cap de l'Alt de Baiarri, a la riba esquerra de la llau de Perauba.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Los Tarters de Tuixà

Los Tarters de Tuixà és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble de Torallola.
Està situat al nord-oest de Torallola, a l'esquerra del barranc de Vilanova. És al nord-est de Solzinons i del bocí de terme de Salàs de Pallars, al nord de Sensui, que entra com una falca dins del terme de Conca de Dalt. És al nord-oest de la partida de la Font Sobirana, a ponent de los Amanits.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Marco Antonio Sandy

Marco Antonio Sandy Sansusty (nascut a Cochabamba, el 29 d'agost de 1971) és un exfutbolista bolivià, que jugava com a defensa central.
Va militar la major part de la seua carrera al Club Bolívar del seu país natal. En aquest equip va jugar gairebé 400 partits en 12 anys, dividits en quatre etapes diferents. A més a més, va marcar fins a 41 gols. També va jugar amb el Reial Valladolid a Europa, sense massa fortuna, al Gimnasia Jujuy argentí i al Tampico Madero mexicà. Amb el Bolívar va guanyar els campionats bolivians de 1991, 1992, 1994, 1997, 2002, 2004 (A), 2005 (AD) i 2006 (C).
Sandy va ser internacional amb Bolívia en 93 ocasions, marcant 6 gols. Va formar part del combinat del seu país que va acudir al Mundial dels Estats Units 1994 i a la Copa Amèrica de 1993, 1995, 1997, 1999 i 2001.

## Referències

* ↑ Marco Antonio Sandy a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Marco Antonio Sandy a BDFutbol
* ↑ «rsssf: Bolivia record international footballers». Arxivat de l'original el 2018-09-19. [Consulta: 19 abril 2018].
* ↑ Marco Antonio Sandy - International Appearances
# Marco Antonio García Ruiz

Marco Antonio García Ruiz (Dos Hermanas, 14 d'agost de 1978) és un futbolista andalús, que ocupa la posició de migcampista.

## Trajectòria esportiva

Es va formar a les files del Sevilla FC, però només va jugar amb el primer equip un encontre de la campanya 99/00.
La resta de la seua trajectòria s'ha desenvolupat sobretot en la Segona B: CF Extremadura (02-05), FC Cartagena (05-07), SD Ponferradina (07-08) i San Fernando (08-).

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Manuel Mejía Vallejo

Manuel Mejía Vallejo (Jericó, Antioquia, Colòmbia, 23 d'abril de 1923 - El Retiro, Antioquia, Colòmbia, 23 de juliol de 1998) fou un escriptor i periodista colombià.

## Biografia

A l'edat de 22 anys ja havia escrit la seva primera novel·la, titulada La tierra éramos nosotros. La seva mare la va lliurar a José Manuel Mora Vásquez, del grup literari colombià Los Panidas, coordinat per León de Greiff, sense que el seu fill ho sabés. La lectura d'aquesta novel·la va causar una gran impressió entre el grup intel·lectual i va ser així com es va publicar, el 1945.
El 1944 va ingressar a l'Institut de Belles Arts de Medellín per estudiar escultura i dibuix, però no va continuar, ja que es va convèncer que la seva vocació era la d'escriptor. Durant molts anys, va ser professor de literatura a la Universitat Nacional de Colòmbia, a Medellín. Va col·laborar al diari El Sol i va ser cofundador de grup La Tertulia. Va ser director de la Impremta Departamental d'Antioquia i des de 1978 fins a 1994 va dirigir el taller d'escriptors de la Biblioteca Pública Piloto de Medellín.

## Obra literària

L'obra de Mejía Vallejo representa el corrent andí de la narrativa colombiana contemporània, caracteritzada per un món de símbols que van perdent-se en el record de la muntanya. Així mateix, representa un llegat personalment assimilat i refigurat de trets de la rica tradició oral antioquenya. Els temes recurrents de la seva obra són la hisenda, el llogaret i els espais suburbans; la sorpresa davant el desarrelament de l'home provincià; les contradiccions de la ciutat que propicien un cosmos de deliris col·lectius i de la solitud.

### Novel·les

* La tierra éramos nosotros (1945)
* Al pie de la ciudad (1958)
* El día señalado (1964)
* Aire de tango (1973)
* Las muertes ajenas (1979)
* Tarde de verano (1980)
* Y el mundo sigue andando (1984)
* La sombra de tu paso (1987)
* La casa de las dos palmas (1988)
* Los abuelos de la cara blanca (1991)
* Los invocados (1997)

### Poesia

* Prácticas para el olvido: coplas (1977)
* El viento lo dijo: décimas (1981)
* Memoria del olvido (1990)

### No-ficció

* El hombre que parecía un fantasma (1984)
* Hojas de papel (1985)
* Colombia campesina (1989)
* La muerte de Pedro Canales (1993)

## Premis

* 1963: Premi Nadal de novel·la per El día señalado
* 1989: Premi Rómulo Gallegos per La casa de las dos palmas

## Referències

* ↑ Guzmán López, David. «Manuel Mejía Vallejo, el maestro de Antioquia» (en castellà). El Mundo, 18-04-2013. [Consulta: 16 gener 2020].
* ↑ «Manuel Mejía Vallejo - EcuRed». [Consulta: 16 gener 2020].
* ↑ lecturalia.com. «Manuel Mejía Vallejo: libros y biografía autor» (en castellà). [Consulta: 16 gener 2020].
* ↑ «El día que conocí a Manuel Mejía Vallejo en Medellín» (en castellà). El Espectador, 04-08-2018. [Consulta: 16 gener 2020].
* ↑ «Los dones de la memoria de Manuel Mejía Vallejo» (en castellà). El Espectador, 08-08-2018. [Consulta: 16 gener 2020].
* ↑ «Fernando Vallejo, el ganador del premio Rómulo Gallegos dejará la literatura» (en castellà). El Universo, 06-07-2003. [Consulta: 16 gener 2020].
# Manuel Matji Tuduri

Manuel "Manolo" Matji Tuduri (Madrid, 1940), és un director i guionista de cinema espanyol.
Començà a treballar en el suplement dominical del periòdic ja desaparegut Nuevo Diario, cobrint la informació de les estrenes cinematogràfiques.
Matji és autor de guions de pel·lícules com Los santos inocentes o El disputado voto del señor Cayo, ambdues adaptacions de novel·les de Miguel Delibes, i guanyà el Premi Goya al millor guió adaptat per El sueño del mono loco l'any 1990, fets que el converteixen en un dels guionistes més reputats del cinema espanyol.

## Filmografia com a director

* 1986: La guerra de los locos
* 1995: Mar de luna
* 2004: Horas de luz

## Referències

* ↑ «'El sueño del mono loco' consigue los galardones dedicados a la mejor película y al mejor director» (en castellà). El País [Madrid], 11-03-1990. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «La guerra de los locos » Premios Goya 1988». [Consulta: 9 desembre 2018].
* ↑ «Manuel Matji no logra superar en 'Mar de luna el esquematismo del guión» (en castellà). El País [Madrid], 27-10-1994. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «El regreso de Matji, "Horas de luz", único largometraje español que se disputa la Concha». El Cultural, 16-09-2004. [Consulta: 9 desembre 2018].

## Vegeu també

* Réquiem por Granada
# Pednelissos

Pednelissos (Πεδνηλισσός, llatí Pednelissus) fou una ciutat de Psídia, prop de l'Eurimedon, al nord d'Aspendos. Era un estat independent que estava sovint en guerra amb la veïna Selge. Es conserven algunes monedes de la ciutat.
Fou un bisbat a l'època cristiana. Probablement correspon a unes ruïnes d'origen romà prop del llogaret de Bolcascooe.

## Referències

* ↑ «Pednelissos or Petnelissos, Turkey». A: Stillwell, Richard. MacDonald, William L. McAlister, Marian Holland. The Princeton encyclopedia of classical sites (en anglès). Princeton: Princeton University Press, 1976.
* ↑ Schmitz, Leonhard. «Pednelissus». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.

## Bibliografia

* Brandt, Hartwin; Behrwald, Ralf. «Pednelissos in Pisidien : Notizen zu Geschichte, Stadtentwicklung und Verwaltung in hellenistischer und römischer Zeit». A: Vir doctus anatolicus : studies in memory of Sencer Şahin (en alemany), 2016, p. 148-156. ISBN 9786059872294.