OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dolby Digital Plus

El sistema Dolby Digital Plus, també conegut per les sigles DD+, AC3+ o E-AC-3 (aquesta última llegida com Enhanced AC-3) és un esquema de compressió d'àudio digital desenvolupat pels laboratoris Dolby amb la idea de donar suport a les necessitats de l'àudio que requereix la televisió d'alta definició (HDTV) i els nous formats digitals HD DVD i Blu-ray
Consisteix en una millora presentada en 2004 del sistema Dolby Digital (aquest últim també denominat AC-3) que suporta taxes de bits entre 0,032 i 6,144 Mbps i fins a 13.1 canals de so envolupant (surround) enfront dels anteriors rangs entre 0,032 i 0,640 Mbps i fins a 5.1 canals.
L'increment de prestacions s'ha realitzat a costa de perdre part de la compatibilitat cap arrere atès que els decodificadors d'AC-3 no són capaços de reconèixer el senyal I-AC-3 encara que el contrari sí és cert. Per a habilitar la planta d'equips existents s'ha previst un "E-AC3/AC3 to AC-3 Converter/Decoder" que permet transformar el senyal de HDTV i HD DVD/Blu-ray en l'antic AC-3 que reconeixen els equips de so 5.1 més habituals. Aquest convertidor ha d'implementar-se en els decodificadors o "set top boxes" a col·locar entre els equips moderns i els antics.

## Referències

* ↑ «Dolby Digital plus FAQ». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 31 març 2012].
* 1 2 Introduction to Dolby digital Plus, an Enhancement to the Dolby Digital Coding System, Louis D. Fielder et al, 117th Convention of the Audio Engineering Society, Convention Paper No 6196, 2004 October 28-31
* ↑ http://www.dolby.com/assets/pdf/tech_library/DDPlus_FAQ.pdf Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Laboratoris Dolby (anglès)
# Dolbina elegans

Dolbina elegans és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels esfíngids (Sphingidae) pròpia d'Europa Oriental i Orient Mitjà.

## Característiques

L'imago és completament gris, amb diverses tonalitats que formen ones a les ales anteriors i una figura al tòrax. Normalment presenta dues generacions, l'una a l'abril i maig, i l'altra al setembre, tot i que pot haver-hi fins a tres.
L'aspecte de l'eruga es desconeix. No se sap amb certesa què menja; com altres espècies asiàtiques del gènere Dolbina, sembla probable que s'alimenti de Fraxinus.

## Distribució

Les seves poblacions s'estenen pel sud d'Ucraïna, Moldàvia, est de Romania, est i sud de Bulgària, nord de Grècia, oest i sud de Turquia, nord de Síria, Líban, Israel i nord d'Iraq i de l'Iran.

## Referències

* ↑ «Dolbina elegans Bang-Haas, 1912». catalogueoflife.org. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «Dolbina elegans». tpittaway.tripod.com. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «Dolbina elegans». mindat.org. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ Shaw (et al), Richard H. «The natural enemies of privets (Ligustrum: Oleaceae): a literature review,with particular reference to biological contro». CAB Reviews, 2018.

## Enllaços externs

* Sphingidae of the Western Palaearctic (anglès)
# Districte central del comtat de Bakharz

El districte central del comtat de Bakharz (persa: بخش مرکزی شهرستان باخرز ) es troba a la província de Razavi Khorasan, Iran. La seva capital és la ciutat de Bakharz.
Després del cens nacional de 2006, el districte de Bakharz es va separar del comtat de Taybad en l'establiment del comtat de Bakharz, que es va dividir en dos districtes de dos districtes rurals cadascun, amb la ciutat de Bakharz com a capital.
El cens del 2011 comptava amb 34.442 persones en 8.989 llars. En l'últim cens del 2016, el districte tenia 35.954 habitants en 10.197 llars.

## Referències

* 1 2 Rahimi, Mohammad Reza. «Letter of approval regarding divisional reforms in Razavi Khorasan province» (en persa). Islamic Parliament Research Center. Ministry of Interior, Board of Ministers. Arxivat de l'original el 5 November 2010. [Consulta: 5 gener 2024].
* ↑ «Census of the Islamic Republic of Iran, 1390 (2011)» (Excel) (en persa). Syracuse University. The Statistical Center of Iran. Arxivat de l'original el 20 January 2023. [Consulta: 19 December 2022].
* ↑ «Census of the Islamic Republic of Iran, 1395 (2016)» (Excel) (en persa). AMAR. The Statistical Center of Iran. Arxivat de l'original el 2 April 2022. [Consulta: 19 December 2022].
# Diadora

Diadora és una empresa italiana de fabricació de roba i calçat esportiu amb seu a Caerano di San Marco, al Vèneto, fundada el 1948. Diadora també comercialitza pilotes de futbol al mercat estatunidenc.

## Història

Diadora va ser fundada l'any 1948 per Marcello Danieli. El nom de l'empresa prové del nom donat pels grecs de l'Imperi Romà d'Orient a la ciutat dàlmata de Zadar. Danieli, amb la col·laboració de la seva dona, va aconseguir llançar amb èxit el seu primer producte, les botes d'alpinisme.
A mitjans dels anys 1970 Diadora va entrar al món del futbol ajudat per Roberto Bettega que va facilitar informació de consultoria. La companyia també va introduir-se al mercat del tennis signant acords de patrocini amb Björn Borg.
El davanter de l'AC Milan Marco van Basten es va convertir en la cara visible de la marca a finals dels anys 1980 i va llançar les seves pròpies botes de futbol personalitzades, les San Siro Van Basten. Altres jugadors de futbol sota el patrocini de Diadora han estat George Weah, Roberto Baggio, Giuseppe Signori, Francesco Totti, Roy Keane i Antonio Cassano. Entre 1997 i 2000 Diadora va ser el proveïdor oficial de l'equipació de l'AS Roma.
El juny de 2009 Diadora va arribar a un acord de venda amb el fundador i president de l'empresa italiana de sabates Geox, Mario Moretti Polegato, a través del grup d'inversió de la seva família, LIR. El 8 de setembre de 2020, Geox es va declarar en fallida al Canadà.

## Referències

* 1 2 3 «World - Diadora Online Store». [Consulta: 5 agost 2023].
* ↑ «The history of Diadora». Football Shirt Culture. Arxivat de l'original el 2 novembre 2017. [Consulta: 30 abril 2017].
* ↑ «History». Diadora America. Arxivat de l'original el 4 juliol 2008. [Consulta: 7 agost 2008].
* ↑ «1980s Diadora San Siro Van Basten». Football Collectors Items.com [Consulta: 26 juliol 2018]. Arxivat 3 de desembre 2020 a Wayback Machine.
* ↑ Win Hanverky (2008-04-07). "Win Hanverky Forms Joint Venture Asserts Ownership of DIADORA Brand in the PRC, Hong Kong and Macau Market". Nota de premsa. Arxivat 2011-07-18 a Wayback Machine.
* ↑ Pagano, Margareta «Geox billionaire steps into Diadora». The Independent [Londres], 21-06-2009 [Consulta: 10 juliol 2011].
* ↑ «Geox files for bankruptcy in Canada», 23-10-2020. [Consulta: 28 gener 2023].
# Barbus acuticeps

Barbus acuticeps és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 40,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Ruanda i Burundi.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Miquel de Ramon i Milsocors

Miquel de Ramon de Milsocors (Barcelona, 14 de maig de 1620 – Estremoz, 22 de maig de 1663) va ser un militar filipista.
Membres pròxims la seva família estaven vinculats al món de la judicatura. És el cas del seu pare, Josep Ramon, que exerceix de jurista a Perpinyà, i també del cosí Lluís Ramon Fita, magistrat de la Reial Audiència de Catalunya assassinat a finals de 1640.
Durant la Guerra dels Segadors, guanya protagonisme a mesura que es presumeix una victòria castellana. Participa en les batalles del Camp de Tarragona de 1649 i, ja com a mestre de camp, en el setge a Barcelona (1651-52). Cinc anys més tard, és ascendit a comissari general de la cavalleria i obté la baronia de Vallespinosa (29 de juny), confiscada per Felip IV de Castella a Josep de Margarit. A escassos mesos de la signatura del Tractat dels Pirineus, el monarca li concedeix el privilegi de noblesa (28 d’agost de 1659).
Miquel de Ramon forma part de l’exèrcit castellà que, comandat per Joan Josep d’Àustria, intenta recuperar Portugal. Segons Manel Güell, mor el 22 de maig de 1663 mor a Estremoz.

## Referències

* 1 2 3 4 «Miquel de Ramon y Milsocors» (en castellà). Real Academia Historia. [Consulta: 28 novembre 2022].
# Ernest Orts Peláez

Ernest Orts Peláez també conegut com a Ernie Orts (Vila-real, 1978) és un saxofonista valencià, compositor i professor de música. Orts va fer estudis al Conservatori Municipal de Música de Barcelona, al Taller de Músics i al CNR de Perpinyà. Des del 1999, ensenya saxòfon al Conservatori de Sabadell. Es considera un dels músics que ha contribuït al desenvolupament i difusió del jazz a la província de Castelló. El saxofonista és, així, un músic habitual de festivals de jazz locals com Avui Jazz o Real Jazz, festivals que compten, en la seva programació, amb les millors bandes de jazz del País Valencià.
Orts presenta un jazz modern que està entre el jazz fusió, el jazz llatí, el swing i el funky. L'abril del 2015 va inaugurar la tercera edició de l'Andorra Sax Fest amb el seu Electric Quartet. Des de finals dels 90 ha enregistrat diversos projectes discogràfics en col·laboració amb altres músics. El 2010 va compondre la peça per a saxòfon solo About Coltrane. Com a solista, al capdavant del seu grup Ernie Orts Quartet, ha publicat els àlbums Aluap - EP (2003), Aluap (2014) i Wait Walking (2014).

## Referències

* ↑ castelló, levante de castelló. «El cuarteto del pianista Vicent Colonques actuará el viernes en el ciclo Avui Jazz de Vila-real» (en castellà), 02-03-2015. [Consulta: 25 juliol 2021].
* 1 2 Peñalver Vilar, José María «Jazz made in Castelló: catàleg i arxiu discogràfic» (pdf). Anuari de l'Agrupació Borrianenca de Cultura, volum 24, 2013, pàg. 113-114. ISSN: 1130-4235. «Citem, per ordre cronològic, aproximat, els músics que han contribuït al desenvolupament i difusió del jazz a la nostra província: […] Ernest Orts […]»
* ↑ «Ernie Orts». Andorrasaxfest.com. Andorra Sax Fest. Arxivat de l'original el 13 de juliol 2015. [Consulta: 13 juliol 2015].
* ↑ «Itinerari de música Moderna». Sabadell: Conservatori i Escola Municipal de Música. Arxivat de l'original el 2015-07-13. [Consulta: 25 febrer 2019].
* ↑ Suárez, Alberto. «Vila-real se convierte en un club de jazz durante el fin de semana con el festival Real Jazz» (en castellà). Cadena Ser, 19-09-2016. [Consulta: 25 juliol 2021].
* ↑ Lopez, Carola. «El cicle de concerts joves comença avui amb una actuació del grup de jazz Ernie Orts Quartet». [Consulta: 5 juliol 2015].
* ↑ RTVA, Andorra Difusió. «El saxofonista Ernie Orts fa sonar la primera nota de l'Andorra Sax Fest | Andorra Difusió». [Consulta: 25 juliol 2021].
* ↑ Ana. «El jazz, el 'funky' i la fusió d'Ernie Orts inauguren l'Andorra Sax Fest». Diari Ara, 06-04-2015. [Consulta: 25 juliol 2021].
* ↑ «The Zeeman Effect». Octubre. [Consulta: 25 juliol 2021].
* ↑ Garcia Demestres, Alberto. «About Coltrane» (en castellà), 2010. Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 1r desembre 2013].
* ↑ «El cicle de concerts joves comença avui amb una actuació del grup de jazz Ernie Orts Quartet» (en anglès). Cugat Mèdia. [Consulta: 25 juliol 2021].
# Ernest Newman

Ernest Newman (30 de novembre de 1868 – 7 de juliol de 1959) fou un crític musical i musicòleg anglès. Grove's Dictionary of Music and Musician el descriu com el "crític musical britànic més cèlebre de la primera meitat del segle xx." El seu estil de crítica, apuntant a l'objectivitat intel·lectual per contrast a l'aproximació més subjectiva d'altres crítics, com Neville Cardus, va ser reflectit en els seus llibres sobre Richard Wagner, Hugo Wolf, Richard Strauss i altres. Va ser crític musical dels Temps de The Sunday Times des del 1920 fins a la seva mort gairebé quaranta anys més tard.

## Referències

* Newman, Vera, Ernest Newman – Un Memoir, London, Putman, 1963
* Van Thal, Herbert (ed), Xaranga per Ernest Newman, London, Arthur Barker, 1955
* Deryck Cooke, 'Ernest Newman (1868–1959)', Tempo, No.52, Autumn 1959, 2–3
# Espinacs amb panses i pinyons

Els espinacs amb panses i pinyons, també coneguts com a espinacs a la catalana era ja una combinació molt apreciada a l'època medieval i encara ara és la manera més característica, en la cuina catalana, de preparar els espinacs i que ha esdevingut un plat popular a tot l'Estat Espanyol i Andorra. Es tracta de saltar els espinacs a la paella amb una mica d'oli d'oliva, panses i pinyons. Algunes persones bullen prèviament els espinacs.
A més, aquesta preparació s'utilitza sovint com a guarniment de coques, tapades o no, de canelons, etc.
Dietèticament, els fruits secs completen el plat afegint proteïna. Tots els greixos utilitzats (panses, pinyons, oli d'oliva) són cardiosaludables.

## Origen

L'origen dels espinacs és persa mentre que els pinyons i les panses ja estaven a Catalunya almenys des de l'època de l'antiga Roma. La combinació de panses i pinyons és comuna i molt apreciada ja des de l'Època Medieval, a països de tota la Mediterrània, en especial a les illes. A Catalunya aquesta recepta està documentada, en català, ja al segle xiv.

## Variants

Es pot fer sense cansalada ni pernil. Es pot fer amb bledes en comptes d'espinacs. Per a algunes receptes, és freqüent afegir una mica de ceba tallada molt petita a l'oli i estovar-la en l'oli abans d'afegir els espinacs.

## Referències

* ↑ Andorra
* ↑ Recepta a la Gastroteca.cat
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Estany Gros (Formiguera)

L'Estany Gros és un estany situat a 2.256,6 m alt del terme comunal de Formiguera, a la comarca del Capcir, de la Catalunya del Nord.
Està situat a l'extrem occidental del terme de Formiguera, a llevant del Puig de Camporrells i dels Estanys de Camporrells, a la capçalera de la Lladura. Just al seu costat oest hi ha dos altres estanys, el Llarg i el Rodon. A llevant seu hi ha encara un altre petit conjunt d'estanys, l'Estany del Mig, el de la Basseta i, finalment, la Basseta, tots ells en els vessants nord-est i est del Pic Peric.

## Referències

* ↑ L'Estany Gros en els ortofotomapes de l'IGN
# Estany Llarg (Bolquera)

L'Estany Llarg és un estany del Pirineu, del terme comunal de Bolquera, de la comarca de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
Es troba a 2.000,6 metres d'altitud, a l'extrem nord-oest del terme comunal de Bolquera. És al nord-est de l'Estany de la Pradella i al nord-oest de l'Estany Negre.
És un indret sovintejat pels excursionistes de la zona del Llac de la Bollosa.

## Referències

* ↑ L'Estany Llarg en els ortofotomapes de l'IGN
# Estàtua del rei Alfons II d'Astúries

L'escultura urbana coneguda pel nom Alfonso II, ubicada al carrer Águila, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de pedra, és obra de Víctor Hevia, i està datada el 1942.
L'escultura presenta cisellada sobre la pedra la següent inscripció: "ALFONSO II/REY/DE/ASTURIAS/791 - 842"

## Referències

* 1 2 «Escultura «Alfonso II Rey de Asturias»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 11 desembre 2018].
* 1 2 3 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ imanesdeviaje. «Descubre Oviedo a través de sus estatuas» (en espanyol europeu). [Consulta: 11 desembre 2018].
# Legió IV Martia

La legió IV Martia va ser una legió romana que tenia per missió defensar la província d'Aràbia, on també hi estava estacionada la Legió III Cyrenaica.
Segurament es va crear sota l'emperador Aurelià (270-275) o potser sota Dioclecià (284-305) per reforçar les legions debilitades després de la guerra contra la reina Zenòbia de Palmira. La IV Martia tenia el campament a Betthorus (actual Lajjun). No es coneix l'emblema de la legió. Se li va donar el número IV perquè al territori ja hi havia la III Cyrenaica.

## Referències

* ↑ Parker, S. Thomas. Romans and Saracens : a history of the Arabian frontier. Winona Lake, IN: American Schools of Oriental Research, 1986, p. 137-142. ISBN 9780897571067.
* ↑ Lendering, Jona. «Legio IIII Martia». Livius.org. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Legió I Flavia Martis

La Legió I Flavia Martis va ser una legió romana de la que se'n té notícia perquè el seu nom apareix a la Notitia Dignitatum.
Se sap que estava estacionada a la Gàl·lia, i que els soldats es deien martenses. La legió estava dedicada a Mart, déu de la guerra. Pel seu nom segurament la va crear Constanci I Clor a finals del segle iii, ja que els emperadors que el van succeir de la dinastia Flàvia eren cristians, i no haurien posat el nom d'un déu pagà a una legió. Amb el cognomen de Flàvia es troben altres legions a les fronteres (limites) del Rin i a la costa d'Armòrica, però no es coneix la relació que hi havia entre elles.

## Referències

* ↑ Lendering, Jona. «Legio I Flavia Martis». Livius.org. [Consulta: 24 octubre 2022].
# Lentipes adelphizonus

Lentipes adelphizonus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Watson, R.E. i M. Kottelat 2006. Two new freshwater gobies from Halmahera, Maluku, Indonesia (Teleostei: Gobioidei: Sicydiinae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 17(2):121-128.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lepanthes acuminata

Lepanthes acuminata és una espècie d'orquídia epífita originària de Mèxic fins al nord de Veneçuela.
De totes les espècies petites de Lepanthes aquesta pot reconèixer-se fàcilment pels sèpals llargament acuminats i els pètals carnosos i de dos lòbuls, amb els llops orbiculars i àmpliament arredonits.

## Descripció

Té tiges secundàries de 4–6 cm de llarg. Fulla el·líptica, de fins a 3,5 cm de llarg i 2 cm d'ample, l'àpex acuminato, 3-dentat, verd. La inflorescència amb 1–7 raïms sobrepassats per la fulla, amb fins a 13 flors successives, peduncle d'1,2 mm de llarg, les flors groguenques amb poques taques roges als pètals i el label, la columna vermellosa; els sèpals lanceolats, de 7 mm de llarg i 2,5 mm d'ample, llargament acuminats, glabres, els laterals units a les bases; pètals transversalment 2-lobats, els llops orbiculars, 2,5 mm de llarg i d'ample, arredonits, glabres; label 2-lobat amb un apèndix en el si, oblong, 1,5–2 mm de llarg, cel·lular-glandular, l'apèndix molt petit i diminutament pubescent; columna d'1,5 mm de llarg; ovari d'1 mm de llarg.

## Distribució i hàbitat

Es troba a Mèxic, Belize, El Salvador, Guatemala, Hondures, Nicaragua, Costa Rica i Veneçuela com una orquídia epífita petita, que prefereix la calor al fred, habita el bosc humit de muntanya, els boscs nuvolosos i els troncs i branques dels arbres en altures de 1.000–1.600 m. La floració es produeix en novembre–gener.

## Taxonomia

Lepanthes acuminata fou descrita per Rudolf Schlechter i publicada en Repertorium Specierum Novarum Regni Vegetabilis 10(254–256): 355. 1912.

### Etimologia

Lepanthes: nom genèric que deriva de dues paraules llatinitzades gregues: λεπίς, λεπίδος (Lepis), que significa 'escala'; i άνθος, άνθεος (anthos), que significa 'flor', en referència a les flors d'aquest gènere en capes o tal vegada per la textura del llavi.
acuminata: epítet llatí que significa 'disminuint gradualment cap a un punt'.

### Sinonímia

* Lepanthes acuminata subsp. acuminata

## Referències

* 1 2 «Lepanthes acuminata». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden: Flora de Nicaragua. Arxivat de l'original el 2010-08-07. [Consulta: 8 febrer 2010].
* ↑ Jay Pfahl. «Lepanthes acuminata». Internet Orchid Species Photo Encyclopedia. [Consulta: 8 febrer 2010].
* ↑ En Epítets botànics.
* ↑ «Lepanthes acuminata». The Plant List. [Consulta: 3 març 2015].
* ↑ «Lepanthes acuminata». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 2 març 2015].

## Vegeu també

* Història de la botànica
* Pol·linització en orquídies
* Característiques de les orquídies
# Liubov Akselrod

* No s'ha de confondre amb Pàvel Akselrod.
Liubov Issaàkovna Akselrod, nascuda amb el nom d'Emter Akselrod, rus: Любовь (Эмтер) Исааковна Аксельрод, també coneguda pel nom de guerra Ortodox (Ортодокс), (Vilenkóvitxi, 1868 - Moscou, 5 de febrer de 1946) va ser una revolucionària, filòsofa marxista i teòrica de l'art russa.
Akselrod va néixer a la família d'un rabí a Vilenkóvitxi, un poble de la gubèrnia de Vílnius, a l'Imperi Rus, ara raion de Pastavi, Belarús.
Es va involucrar amb l'organització naródnik als 16 anys i va participar en els intents fallits per assassinar Alexandre III de Rússia. El 1887 va emigrar a Suïssa i va rebre el seu doctorat en filosofia per la Universitat de Berna el 1900.
El 1892 va esdevenir marxista i es va unir al grup establert a Ginebra d'Emancipació del treball. Es convertiria en una estreta col·laboradora del seu líder Gueorgui Plekhànov. Quan el Partit Obrer Socialdemòcrata de Rússia es va dividir en bolxevics i menxevics en el seu Segon Congrés el 1903, es va posar del costat de la facció menxevic.
El 1906 va tornar a Rússia i va esdevenir una autoritat líder en la filosofia marxista, només superada per Plekhànov. Fou crítica amb els postulats d'Aleksandr Bogdànov i Vladímir Lenin durant el debat sobre empirocriticisme el 1908-1909, i brandà les seves idees antimarxistes.
A la dècada de 1920 va treballar primer a l'Institut de Professors Rojos i més tard a l'Institut Soviètic de Filosofia. En la dècada de 1930 la seva versió del marxisme va ser denunciada oficialment com una revisió del marxisme mecanicista i va caure en l'oblit. Va morir a Moscou el 5 de febrer de 1946.

## Referències

* 1 2 Rappoport, Charles. Les Editions de la MSH. Une Vie révolutionnaire, 1883-1940 (en francès), 1991, p. 513. ISBN 978-2-7351-0423-9.
* ↑ WEINSTOCK, Nathan. La Découverte. Le pain de misère (en francès), 2013-05-23, p. 1640. ISBN 978-2-7071-7230-3.
* ↑ C., Brown, Stuart. Routledge. Biographical dictionary of twentieth-century philosophers, (1997 printing), p. 947. ISBN 978-0-415-06043-1. OCLC 38862354.
* ↑ «Axelrod, Lubov | Encyclopedia.com». [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ «Большая Советская Энциклопедия, БСЭ». [Consulta: 16 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Bibliografia de Liubov Akselrod (anglès)