OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Crenicichla cyclostoma

Crenicichla cyclostoma és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gai Corneli (tribú)

Gai Corneli (en llatí Caius Cornelius) va ser un magistrat romà. Formava part d'una branca plebea de la gens Cornèlia.
Va ser qüestor de Pompeu el gran. L'any 67 aC era tribú de la plebs i va proposar una llei al senat romà per prohibir acceptar diners d'ambaixadors estrangers, que va ser rebutjada, ja que els senadors eren els primers que rebien els diners, pràctica que havia comportat nombrosos suborns i corrupcions. Després va proposar una llei per la que ningú podia ser exclòs de les obligacions d'una llei sense sanció popular, però com que això disminuïa el poder del senat, el seu col·lega Servili Globule va obstaculitzar-ne la presentació i quan finalment Gai Corneli va llegir la proposta, va esclatar un tumult, però no hi va intervenir i ja es va donar per satisfet que haguessin estat presents 200 senadors que era requisit de validesa. La llei principal del seu tribunat fou la Lex Cornelia que comprovava la imparcialitat dels edictes ocasionals ("ut praetores ex edictis suis perpetuis jus dicerent"). Quan es va acabar el seu any de mandat va ser acusat de majestas (traïció) per Publi Comini, però no va prosperar. L'acusació es va renovar l'any 65 aC, i va ser defensat per Ciceró. Va ser absolt.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 856.
# Medium (plataforma)

Medium és un servei de publicació de blogs fundat pels cofundadors de Twitter, Evan Williams i Biz Stone, a l'agost de 2012. La plataforma ha evolucionat cap a un híbrid de contribucions no professionals, professionals i remunerades.
Williams i Stone van decidir crear el programari de l'eina des del principi, amb la idea d'animar a usuaris del Twitter a crear posts més llargs que els 140 caràcters que permet aquesta plataforma.
A l'abril de 2013, ja hi havia 30 persones treballant a temps complet en aquest projecte. L'agost del mateix any, Williams es mostrava optimista malgrat la seva petita dimensió: "Estem intentant fer Medium tan senzill com sigui possible perquè la gent pugui aportar interessant reflexions"
La plataforma ofereix una completa interfície WYSIWYG a l'usuari quan edita els seus articles en línia, amb diferents opcions per donar format al text. Un cop es publica l'entrada, es pot utilitzar i recomanar a altres persones, de forma semblant al funcionament del Twitter. Els escrits es poden votar d'una forma similar al funcionament del Digg o del Reddit, i el contingut es pot assignar a un tema específic, tal com es fa en el Tumblr. Els usuaris només poden crear un compte i connectar-se amb un compte de Twitter o bé de Facebook.

## Referències

* ↑ «Twitter Founders Want to Reinvent Digital Publishing - Again».
* ↑ Stone, Brad. «Twitter Co-Creator Ev Williams Stretches the Medium», 22-08-2013.
* ↑ Olanoff, Drew. «True Purpose Of His New Publishing Tool». TechCrunch, 15-11-2012.

## Enllaços externs

* Medium - Lloc web oficial
Viccionari
# Gai Cosconi

* Per a altres significats, vegeu «Gai Cosconi (desambiguació)».
Gai Cosconi (en llatí: Gaius Cosconius) va ser un magistrat romà del segle i aC. Formava part de la gens Coscònia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser pretor durant la guerra social l'any 89 aC i es va distingir en la lluita, i juntament amb el general Lucceu, segons Titus Livi, van derrotar els samnites en una batalla van matar Màrius Egnaci, un dels més distingits generals enemics, i van rebre la rendició de moltes ciutats. Apià diu que Cosconi va incendiar Salàpia, va ocupar Cannes i va assetjar Canusium. Però davant Canusium un exèrcit samnita va arribar per defensar la ciutat i el va derrotar i rebutjar cap a Cannes. El general samnita Trebaci, va continuar avançant, i va travessar el riu Aufidi, però va ser atacat per Cosconi, que el va derrotar. El samnita va perdre 15.000 homes i la resta van haver de fugir a Canusium. Més tard, Cosconi va avançar pel territori dels larinats, venusins i apulis i va derrotar els pediculs en dos dies.
Probablement és el mateix Gai Cosconi que va ser enviat a Il·líria amb títol de procònsol l'any 79 aC i va conquerir part de Dalmàcia, ocupant Salona. Després de la guerra va tornar a Roma al cap de dos anys.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 863.
# Castell de Foix

* Per a altres significats, vegeu «Castell de Foix (França)».
El Castell de Foix és un castell medieval al municipi de Torrelles de Foix (Alt Penedès) declarat bé cultural d'interès nacional. Al costat de l'església de Santa Maria de Foix hi havia el castell de Foix. D'aquest només són visibles unes poques restes de molt poca alçada, que devien formar part de les muralles del recinte.
El castell de Foix apareix documentat per primera vegada l'any 1067. L'any 1161 el propietari del castell era Bernat Marcús, un burgès barceloní. La propietat passà per diverses mans de la casa de Peguera. Un membre d'aquesta família, Guerau de Peguera i Berardo, fou nomenat pel rei Carles III marquès de Foix el 1710. Aquesta família s'extingí al final del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Castell de Foix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2015].

## Enllaços externs

* «Castell de Foix». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Alberto Montaner Frutos

Alberto Montaner Frutos (Saragossa, 1963) Historiador aragonès. Llicenciat en Filologia Hispànica i Semítica, i Doctor en Semítica per la universitat de Saragossa i la universitat Complutense de Madrid. Director de l'Àrea d'Investigació i Edicions Periòdiques de la Institución Fernando el Católico i Secretari de redacció d'Emblemata: Revista Aragonesa de Emblemática.
Professor associat (1989-1996) i professor titular (des del 1996) de la Universitat de Saragossa. Professor convidat a la Universitat Pedagògica de Sant Petersburg (1990) i a la Universitat d'Oxford (1992). Visitant acadèmic al King's College de Londres (1992) i en el College of William and Mary, Williamsburg (Virgínia) (2000). Ha participat en diverses conferències i seminaris en diverses universitats i centres d'investigació. President de la Societat d'Estudis Medievals i Renaixentistes (Salamanca). Secretari científic de la Càtedra «Barón de Valdeolivos» d'Heràldica i Vexil·lologia.

## Obra

* El Cantar de Mio Cid y la transmisión de la épica medieval (vídeo y folleto, en colaboración con F. Rico) (Barcelona, 1993),
* El señal del rey de Aragón: Historia y significado (Institución «Fernando el Católico», 1995.
* El Señor San Jorge: Patrono de Aragón (en col. con F. Marco y Guillermo Redondo Veintemillas) (Zaragoza, 1999),
* Libro del conosçimiento de todos los rregnos ..., et de las señales et armas que han (en col. con M. J. y M. C. Lacarra, eds.) (Zaragoza, 1999),
* Prontuario de bibliografía: Pautas para la realización de descripciones, citas y repertorios (Gijón, 1999).
* Aragón en sus escudos y banderas (en col. con F. Marco y Guillermo Redondo Veintemillas) (Zaragoza, 2007)

## Bibliografia

* Gran Enciclopedia Aragonesa: Montaner Frutos, Alberto Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Guillermo Redondo Veintemillas
* Guillermo Fatás Cabeza
* Senyera Reial
# Cal Bernat (Serrateix)

Cal Bernat és una masia de Serrateix, al municipi de Viver i Serrateix (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia orientada a l'est corresponent al tipus II de la classificació de J. Danés, coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana. Consta de tres plantes amb poques finestres i una porta adovellada.
Les finestres són allindanades amb blocs monolítics de pedra. Els panys antics dels murs són d'un aparell regular, amb carreus de mida mitjana ben escairats i disposats en filades regulars. La resta dels panys, fins a arribar a la teulada, corresponents a la reconstrucció del segle xvii, són fets amb pedra d'aparell irregular.

## Història

L'any 1553 la masia era coneguda amb el nom de cal Gener (en el fogatge d'aquest any fou confessada per Jaume Gener). El 1633 la pubilla Valentina Gener es va casar amb A. J. Llastanosa i el 1649, ja vídua, confessava tenir 89 jornals de terra pel monestir de Serrateix.
A damunt de la porta consta la data 1625, corresponent potser a la data de reconstrucció.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Bernat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Departament del Tresor dels Estats Units

El Departament del Tresor dels Estats Units (en anglès United States Department of the Treasury també conegut per les sigles DoT) és el gabinet o delegació per administrar el tresor públic dels Estats Units creat mitjançant l'acta de fundació pel Congrés el 1789 per recaptar suports econòmics pel govern inicial.

## Dades generals

És el responsable d'administrar els diners, qui ho rep o ho guarda segons les instruccions del Govern. Entre les seves funcions està la creació de moneda i timbre per l'Oficina de Gravat i Impressió. També recull tot tipus d'impostos de cada estat per mitjà de la Hisenda Pública.
Les funcions bàsiques inclouen:
* Adreça de fons federals.
* Recollida d'impostos, tarifes i aranzels i summes de diners pagades a i degudes al país i pagant tots els comptes segons els projectes de la llei nacional.
* Producció de tot el timbre, diners i invenció d'aquests.
* Al costat del Govern considera el deute públic nord-americà.
* Supervisió nacional i institució d'economia.
* Aconsellar a escala domèstica i internacional la política fiscal i la seva responsabilitat última davant el congrés.
* Fer complir finances federals i lleis fiscals.
* La recerca i el processament per evasió d'impostos o el conegut com a pressupost negre.

## Referències

* ↑ «Departament of the Treasury: Funding Highlights» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-06-11. [Consulta: 6 novembre 2013].
* ↑ «An Act to Establish the Treasury Department», 02-09-1789. [Consulta: 5 novembre 2014].
* ↑ US Treasury website Organization

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (anglès)
# Debin

Debin (en rus: Дебин) és un poble (possiólok) de l'óblast de Magadan, a Rússia, que el 2019 tenia 594 habitants.

## Referències

* ↑ Leóntiev, V. V.; Nóvikova, K. A.. Menovxikov, G. A. (editor). Toponimítxeski slovar Severo-Vostoka SSSR (en rus). Delegació de l'Extrem Orient de l'Acadèmia Russa de les Ciències, 1989, p. 130. ISBN 5-7581-0044-7.
# Desplaçament de tall

El desplaçament de tall (en anglès, nick translation) és un mètode marcatge de sondes d'ADN (per a genoteques) que es basa en la combinació de la DNAsa I i la DNApol I, utilitzant un dNTP marcat.
La DNAsa I crea osques en el DNA i la DNApol I sintetitzarà a partir del 3' lliure de l'osca eliminat el DNA que es troba per davant, fins al final de la cadena. Així queda la sonda marcada.
# Cyril Gautier

Cyril Gautier (Plouagat, Costes del Nord, 26 de setembre de 1987) fou un ciclista francès, professional des del 2007 fins al 2022.
Els bons resultats obtinguts el 2008, en què guanyà el campionat d'Europa en ruta sub-23, li permeteren fitxar el 2009 per un equip ProTour com el Bouygues Telecom.

## Palmarès

* 2008
** Campió d'Europa en ruta sub-23
** Vencedor d'una etapa de la Kreiz Breizh Elites
* 2010
** 1r a la Ruta Adélie de Vitré
* 2013
** 1r al Tour de Finisterre
* 2014
** Vencedor d'una etapa del Tour del Llemosí
* 2016
** 1r a la París-Camembert
* 2014
** Vencedor d'una etapa del Tour del Llemosí

### Resultats al Tour de França

* 2010. 45è de la classificació general
* 2011. 43è de la classificació general
* 2012. 61è de la classificació general
* 2013. 32è de la classificació general
* 2014. 25è de la classificació general
* 2015. 34è de la classificació general
* 2016. 68è de la classificació general
* 2017. 48è de la classificació general
* 2020. 78è de la classificació general
* 2021. 81è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2015. 58è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Cyril Gautier annonce sa retraite sportive» (en francès). L'Équipe, 10-01-2023. [Consulta: 11 gener 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Cyril Gautier a sitiodeciclismo.net
* Fitxa de Cyril Gautier a procyclingstats.com
# Die Blaue Vier

Die Blaue Vier (Els 4 Blaus) fou un grup artístic format el 1924 pels pintors Feininger, Kandinsky, Jawlensky i Paul Klee. Fou el grup successiu de Der Blaue Reiter. El nom va ser posat per Galka Scheier, la mecenes del grup El seu objectiu era internacionalitzar les seves obres. Va realitzar alguna exposició conjunta a San Francisco, Alemanya i Mèxic. Van estar actius fins aproximadament el 1934.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.63. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 14 novembre 2014].
* ↑ «Das grosse Kunstlexikon von P.W. Hartmann: Blaue Vier». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 15 novembre 2014].
# De la Terra a la Lluna

De la Terra a la Lluna (títol original en francès: De la Terre à la Lune, Trajet direct en 97 heures et 20 minutes) és una novel·la de ciència-ficció escrita pel famós autor francès Jules Verne. Fou publicada en el Journal des débats politiques et littéraires en fascicles entre el 14 de setembre i el 14 d'octubre de 1865, i més endavant, el 25 d'octubre del mateix any en un volum. L'obra formà d'un díptic, ja que el 1869 Verne publicà la segona part Al voltant de la Lluna.
S'hi narra la història del president d'un club de tir de Baltimore, el Gun-Club, després de la fi de la Guerra Civil, del seu rival, un industrial de Filadèlfia, i d'un francès, que han construït un enorme canó espacial Columbiad. Mitjançant aquest es propulsen a l'espai per a aterrar finalment a la Lluna. Pel que fa al personatge anomenat Michel Ardan, Verne s'inspirà en el fotògraf Félix Nadar, amic seu.

## Referències

* 1 2 Kervella, Fabienne. «Livre | De la Terre à la Lune de Jules Verne» (en francès). [Consulta: 21 gener 2022].
# De la Cruz (cognom)

De la Cruz és un cognom original d'Espanya tant per noms femenins com per noms masculins. Aquest cognom pertany al grup dels cognoms toponímics, ja què són dels més difosos en el món hispà.
Alguns escriptors diuen que l'origen d'aquest cognom va ser la devoció que molts cavallers professaven a l'ensenya de la religió catòlica.
Un solar molt antic de Cruz va ser el de la vila de Briviesca (Burgos), i un altre a la ciutat de Sòria, segons Francisco Zazo i Rosillo. També va tenir altres cases a Castella a la ciutat de Segòvia, a Fuensalida (Toledo), ia Medina de Rioseco, Valladolid i Torrecilla de l'Ordre, de la província de Valladolid. També hi havien cases amb aquest cognom a Aragó, Astúries, Cantàbria, Lleó, Navarra, Biscaia i Andalusia.
A Biscaia hi havien cases solars a la vila de Valmaseda, documentades en la Fogueración biscaïna de 1511, i a les valls d'Arcentales i Villaverde de Trucíos. A Navarra (Pamplona) també. A Aragó també hi havia solars a Calataiud, en Mallén (ambdues a Saragossa) i en Castejón de Monegros (Osca), documentades en la Fogueración aragonesa de 1495, i en Canfranc (Osca). Van passar a Cuba, Xile, Filipines, Guatemala, Hondures, Mèxic, Panamà, Puerto Rico, República Dominicana i El Salvador. A Xile també va haver-hi una família de la Cruz que va tenir el seu seient a la vila de Tavernes (Almeria).
Una altra família molt principal, que es va establir a Xile, a la ciutat de Talca, és originària de Gènova, doncs va ser el seu fundador Joan de la Cruz, natural de Gènova, que va servir en els exèrcits espanyols de Felip V i Don Carlos III i va passar a Índies en l'esquadra de l'Almirall José Pizarro, marxant per terra a Xile.

## Referències

* 1 2 3 «Apellido Cru, Cruz, Cruz (de la), De la Cruz.» (en castellà). Blasonari. Arxivat de l'original el 2019-11-11. [Consulta: 7 octubre 2019].
# Domenico Cortopassi

Domenico Cortopassi (Sarzana, 8 d'octubre de 1875 - La Spezia, 15 d'octubre de 1961) fou un compositor i director d'orquestra italià.

## Biografia

Va estudiar inicialment amb el seu pare, Alemanno Cortopassi (1838-1909), i després a l'Institut Musical Boccherini de Lucca, realitzant estudis de perfeccionament a Milà.
Com a director d'orquestra, va exercir a Suècia i, de tornada a Itàlia, va desenvolupar la seva carrera sobretot a Toscana i Ligúria. Va dirigir també a l'Àfrica del Nord, a Tunis i Trípoli. En aquesta darrera ciutat va inaugurar el Politeama dirigint el melodrama La fanciulla del West de Giacomo Puccini.

## Obres

Va ser un compositor d'obres líriques, operetes, música sacra, per a banda i de cambra. Va compondre també obres per a documentals i pel·lícules.
Va ser també director de banda, director de diverses societats filharmòniques, mestre de capella de la Catedral de Borgo S. Lorenzo, organista i mestre de capella de l'església abadal de La Spezia i de la Catedral de Sarzana, així com director de diversos cors i instituts musicals.
La seva òpera més important va ser Santa Poesia, sobre llibret d'Augusto Novelli i Giovacchino Forzano, ambientada durant els anomenats Cinc Dies de Milà, estrenada al Politeama Duc de Gènova de La Spezia el 2 de desembre de 1909, i més tard representada a Lucca, Liorna, Sarzana i Milà.
Va ser autor l'any 1919 d'una famosa marxa dels Camises Negres, anomenada Rusticanella ("Quando passan le Legion..."), també del primer fox-trot italià, anomenat Marion del 1917 (1924), que va tenir un notable èxit a l'Argentina, i de la cançó Romantico slow, cantada pel Tenor Tito Schipa en la pel·lícula Vivere! (1936). Va guanyar el primer premi del Carnaval de Viareggio en el 1925 amb la cançó Baccanale scapigliato, a Pistoia en 1939 amb la cançó Vien dei baci la stagion i a Venècia, en el 1952, amb la cançó Tose Veneziane; va guanyar el primer premi a Trieste amb l'opereta Bombardella Tiritera.
Moltes ciutats italianes li han dedicat un carrer, en record de les seves melodies: La Spezia, Viareggio, Roma, Prato, Latina, Trapani, Trieste...
El seu fill, Marcello Cortopassi, va esdevenir un apreciat compositor, principalment de cançons.

## Referències

* 1 2 «Domenico Cortopassi, l'arte sul pentagramma» (en italià). Il Giornale d'Italia.
* ↑ «Santa Poesia». Libretti d'Opera.
* ↑ «Il Teatro del Giglio» (en italià). Lucca Città.net.
* ↑ «Quando passan le Legion» (en italià). lorien.it. Arxivat de l'original el 2016-07-13. [Consulta: 3 maig 2017].
* ↑ Chiti, Roberto; Poppi, Roberto. I film: Tutti i film italiani dal 1930 al 1944. Gremese Editore, p. 412. ISBN 88-8440-351-0.
* ↑ «Cortopassi, Marcello» (en italià). Internet Culturale.

## Bibliografia

* Massimo Cortopassi, La marcia delle marce. Il mio libro
* Bianca Maria Antolini, «CORTOPASSI, Domenico». En: Dizionario Biografico degli Italiani, Volum 29, Roma: Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1983
* Andrea Sessa, Il melodramma italiano (1861 – 1900) Olschki, Florència 2003, pp. 137-138.
* Massimo Cortopassi. La storia di Santa Poesia. Il mio libro
# Disney Village

Disney Village, anteriorment Festival Disney, és un complex d'oci, cultural i gastronòmic que es troba dins de Disneyland Resort París.
El complex dissenyat originàriament per Frank Gehry comptava amb unes columnes metàl·liques que suportaven una malla amb la que se simulava un cel estrellat. Després la malla fou retirada quedant les columnes decorades amb globus lumínics de diferents colors.
Al Disney Village es poden trobar diferents establiments el Cafè Mickey, un Rainforest Café, McDonald's i Planet Hollywood a banda de diversos espectacles i una sala de cinema IMAX.

## Referències

* ↑ (anglès) Dave Smith, Disney A to Z: The Updated Official Encyclopedia, pàg. 206 (en anglès).

## Enllaços externs

* Web del Disney Village
# Disneynature

Disneynature és una productora independent de cinema, subsidiària de The Walt Disney Company, fundada el 21 d'abril del 2008 i sota la direcció de Jean-François Camilleri.

## Films

| Pel·lícula | Any | Pressupost | Estudi | Data de llançament |
| Earth | 2009 | $15,000,000 (aprox.) | Greenlight Media AG BBC Worldwide | Espanya 22 de setembre del 2007 Regne Unit 16 de novembre del 2007 EUA 22 d'abril del 2009 |
| Oceans | 2010 | | Greenlight Media AG BBC Worldwide | Regne Unit 6 de novembre del 2009 EUA 22 d'abril del 2010 |

## Referències

* 1 2 3 «Dates de llançament d'"Earth" per país a IMDb.com».
* 1 2 «Dates de llançament d'"Oceans" per país a IMDb.com».
# Dolmen de Galuert

El Dolmen de Galuert és un dolmen de la comuna de Llauró, de la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord. Està situat en un lloc prominent de la Serra de Galuert, situada a prop del límit meridional del terme de Llauró, també al sud del poble cap de la comuna i del Casot del Duc, a prop al sud-oest de la Musilla, una petita urbanització de mitja dotzena de cases.

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics de la Catalunya del Nord

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques : dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes (en (francès)). Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Becat, Joan. «79 - Llauró». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Llauró». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. 181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012). Girona: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, n. 54, 2013.
* Kotarba, Jérôme; Castellvi, Georges; Mazière, Florent [directors]. Les Pyrénées-Orientales 66. París: Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. Ministère de l'Education Nationale. Ministère de la Recherche. Ministère de la Culture et de la Communication. Maison des Sciences de l'Homme, 2007 (Carte Archeologique de la Gaule). ISBN 2-87754-200-5. .

## Referències

* ↑ Abélanet 2011, p. 103 - 105
* ↑ El Dolmen de Galuert en els ortofotomapes de l'IGN