OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Luis Gallego

José Luis Gallego García (Barcelona, 1964) és un naturalista, periodista ambiental i escriptor. El 2003 va rebre el premi de Medi Ambient de la Generalitat. Ha treballat com a director, guionista i presentador de documentals i sèries de televisió com Terra Verda i Naturalmente, ambdues per a TVE o Riu Avall per a TV3, i ha format part de diversos programes a Barcelona TV i Televisió de Catalunya. Amb més de 30 anys de trajectòria professional a la ràdio (COM Ràdio, Cadena SER, Punto Ràdio, Ràdio 4 i Catalunya Ràdio) col·labora des dels seus inicis al programa Julia en la Onda, que presenta i dirigeix Julia Otero a Onda Cero. Ha estat col·laborador de diaris, com ara La Vanguardia, El País, El Periódico o El Diario i actualment és el Cap de Medi Ambient i Sostenibilitat d'El Confidencial. Ha estat ponent en cursos universitaris i seminaris d'educació ambiental i conferenciant sobre ecologia participativa i ciutadania responsable. Ha rebut nombrosos premis pel seu treball i és considerat una de les deu personalitats més influents de l'Estat en temes de medi ambient L'escriptor Ignasi Riera el va definir com un «ecologista pur».
Gallego és un autor molt prolífic; des de 1997, pràcticament, ha publicat un llibre cada any. L'autor ha publicat llibres en català i castellà sobre temes molt diversos, sempre relacionats amb la natura, com ara, geografia, ecologia, ecologia domèstica, contes, guies de natura, reciclatge, economia, bolets, canvi climàtic, etc. Algunes de les seves darreres obres són: Plastic detox (2019), Libros Cúpula, Editorial Planeta; Circulando hacia una nueva economía (2020), Editorial Profit; Un país a 50 °C (2020), ED Libros, o Et necessitem (2021). Editorial La Galera.
José Luis Gallego és Enginyer de Forests d'Honor per la Universitat Politècnica de Madrid.

## Referències

* ↑ «José Luis Gallego». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «IMDB».
* ↑ S.L, Titania Cía Editorial. «Jose Luis Gallego. La necesidad de preservar el cielo nocturno» (en castellà). [Consulta: 21 març 2021].
* ↑ «Las 10 personas más influyentes en medio ambiente» (en castellà). La Vanguardia, 19-05-2015.
* ↑ Riera, Ignasi. «L'ecologista pur». Diari Avui, 17-11-2000. Arxivat de l'original el 2013-06-29. [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ «inauthor:"José Luis Gallego" - Cerca de Google». [Consulta: 21 març 2021].
* ↑ «Ingenieros de Montes de Honor» (en castellà). Universidad Politécnica de Madrid (UPM), 2015. Arxivat de l'original el 2017-04-24. [Consulta: 5 juliol 2016].
* ↑ «Escuela Técnica Superior de Ingeniería de Montes, Forestal y del Medio Natural». Arxivat de l'original el 2021-07-28. [Consulta: 28 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina personal
# José Luis Gallego García

José Luis Gallego García (Madrid, 7 de desembre de 1970) és un exfutbolista professional madrileny, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Sorgeix de les categories inferiors del Rayo Vallecano. Entre 1991 i 1993 milita al Reial Madrid C. Inicià la temporada 93/94 a les files del Talavera CF, de Segona Divisió B, però és repescat pel Rayo Vallecano, amb qui debuta a primera divisió.
Romandria durant les següents tres temporades a l'equip madrileny, dues d'elles a la màxima categoria. No arribaria a fer-se un lloc a l'onze titular, i només apareix en 14 partits de primera divisió. La temporada 97/98 fitxa pel Real Jaén, on és peça clau a l'onze inicial, jugant 36 partits.
La temporada 98/99 marxa al CD Leganés, i a la següent, al CD Badajoz, on disputa 38 partits. Comença la temporada 00/01 a les files del Benidorm CD, però a les poques setmanes deixa el club valencià. Acaba eixa campanya al Recreativo de Huelva, on també disputa la següent.
Entre 2002 i 2004 milita al CD Numancia, encara que només suma 4 aparicions amb els castellans. En total, el migcampista ha disputat 131 partits entre Primera i Segona Divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Kuznetsovo

«Kuznetsovo» té aquests significats:
* Kuznetsovo (Perm), localitat del krai de Perm, a Rússia
* Kuznetsovo (Amur), localitat de l'óblast de l'Amur, a Rússia
* Kuznetsovo (Vladímir), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
# Kuznetsk (cràter)

Kuznetsk és un cràter de l'asteroide del cinturó principal (253) Mathilde, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -45.9 ° de latitud nord i 88.9 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 28.5 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 2000 i fa referència a Kuznetsk, conca de carbó de Rússia.

## Referències

* ↑ "Kuznetsk (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ International Energy Agency. Concise Guide to World Coalfields, compiled by World Coal Resources and Reserves Data Bank Services, 1983.
# Kuznetsovita

La kuznetsovita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor de Valery Alekseevich Kuznetsov (Валерия Алексеевича Кузнецова) (12 d'abril de 1906 - 4 d'agost de 1985), geòleg rus. Va ser un expert en magmatisme i en la formació de minerals endògens (mercuri i metalls no ferrosos) i va descobrir els dipòsits de mercuri d'Aktash i Peza (República de l'Altai).

## Característiques

La kuznetsovita és un arsenat de fórmula química (Hg₂$^+$)Hg$^{2+}$(AsO₄)Cl. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2,5 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kuznetsovita pertany a «08.BO: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran, (OH, etc.):RO₄ sobre 1:1» juntament amb els següents minerals: nacafita, preisingerita, petitjeanita, schumacherita, atelestita, hechtsbergita, smrkovecita, kombatita, sahlinita, heneuïta, nefedovita, artsmithita i schlegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres trobades en dos indrets: el dipòsit de mercuri i antimoni de Khaidarkan (Província de Batkén, Kirguizstan) i el jaciment de mercuri d'Arzakskoye, a la serralada d'Uyuk (Tuvà, Rússia). També ha estat descrita en altres jaciments de mercuri propers a les dues colocalitats tipus.

## Referències

* ↑ «Kuznetsovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 juliol 2019].
# José Serrato

José Serrato (Montevideo, 30 de setembre de 1868 - ibídem, 7 de setembre de 1960), va ser un economista, enginyer i polític uruguaià, president constitucional entre 1923 i 1927.
Va estudiar enginyeria a la Universitat de la República i es va graduar el 1892, sent un dels tres primers enginyers a obtenir el títol. Va exercir com a Catedràtic i professor de Matemàtiques en l'Ensenyament Secundari i en nivells superiors.
Membre del Partit Colorado i seguidor del batllisme, va ser diputat, ministre de Foment el 1913, d'Hisenda entre 1904 i 1906, d'Interior el 1911 i d'Exteriors el 1934 i 1945.
El 1922 va ser elegit president de la República. Va negociar un tractat de límits amb l'Argentina, va instituir el Tribunal Electoral, va inaugurar el Palau Legislatiu i va crear les caixes de Jubilacions i Pensions Civils i de Jubilacions i Pensions d'Empleats de Banc. Va tenir fama de persona de sòlids coneixements i capacitat d'administració.
Tanmateix, va ser el primer president electe per vot universal, mecanisme previst en la Constitució de 1917.

## Enllaços externs

* Presidència de l'Uruguai Arxivat 2011-02-24 a Wayback Machine. (castellà)
# José Sigler

José Sigler (1860 - Madrid, 21 de setembre de 1903) fou un pianista, compositor, escriptor i cantant líric espanyol amb registre de baríton.
Destinat a seguir una carrera literària, la mort del seu pare el va fer desistir d'aquesta, i llavors es dedicà a la música, per la que reunia aptituds excepcionals. Primerament fou pianista d'un cafè de Madrid, i després, aconsellat per algun amic, Estudià cant en el Conservatori. Des que es presentà per primera vegada al públic i fins a la seva prematura mort, Sigler fou sempre complimentat en quants teatres actuà, que foren els principals d'Espanya.
Per la seva ermosa veu de baríton i la seva excel·lent escola de cant, Sigler fou un dels millors intèrprets de l'anomenada Zarzuela grande. Els teatres més freqüentats durant la seva carrera van ser el Príncipe Alfonso, Maravillas, Apolo, Eslava i Zarsuela. A més de ser intèrpret va ser escriptor i compositor de sarsueles moltes de les quals es conserven a l'arxiu de la SGAE. Va morir a Madrid el 21 de setembre de 1903.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 56, pàg. 66. (ISBN-84-239-4556-1)
* ↑ Varios autores, 2006, p. 714-715.
# Kenya, Uganda i Tanganyika

Kenya, Uganda i Tanganyika van signar una unió postal i de telecomunicacions l'1 de juliol de 1933 i van estar administrativament units en aquests aspectes. Kenya estava formada per la colònia i protectorat de Kenya, Uganda era un protectorat i el Territori de Tanganyika un mandat de la Societat de Nacions. La Unió fou ratificada el 1948 amb el nom de East Africa High Comission i va tenir seu a Nairobi. La unió sense canvis va durar fins a la primavera del 1964 quan s'hi va afegir Zanzíbar.

## Bibliografia

* The Stamp Atlas, 1986
# Kenwyne Jones

Kenwyne Jones (Point Fortin, 5 d'octubre de 1984) és un exfutbolista de Trinitat i Tobago de la dècada de 2000.
Fou 82 cops internacional amb la selecció de Trinitat i Tobago.
Pel que fa a clubs, destacà a Southampton, Sunderland, Stoke City i Cardiff City.

## Referències

* ↑ «Kenwyne Joel Jones». SocaWarriors. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ «Kenwyne Jones' profile». Socawarriors [Consulta: 7 març 2008]. Arxivat 12 de febrer 2008 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-02-12. [Consulta: 20 juny 2019].
* ↑ «Trinidad and Tobago – Record International Players». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 24 gener 2011].
* ↑ «Jones, Kenwyne». National Football Teams. [Consulta: 20 juliol 2015].
* ↑ «International Friendly Matches 2005». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 24 gener 2011].
* ↑ «International Friendly Matches 2006». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 24 gener 2011].
* ↑ «Kenwyne Jones' profile». SquadGod [Consulta: 7 març 2008]. Arxivat 13 October 2007$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Kenwyne Jones' profile». 4thegame [Consulta: 12 març 2008]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2009-02-02. [Consulta: 20 juny 2019].
* ↑ Nick Alexander «Keane pays £6 m for Jones». SAFC.com, 29-08-2007 [Consulta: 29 agost 2007].
* ↑ James Morley «Breaking transfer news». Southampton FC, 29-08-2007 [Consulta: 29 agost 2007]. Arxivat 3 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 20 juny 2019].
* ↑ «City Seal Record Signing Of Jones». Stoke City FC. Arxivat de l'original el 15 agost 2010. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Kenwyne Jones». Soccerbase. [Consulta: 23 juliol 2013].
* ↑ «K. JONES». [Consulta: 9 maig 2016].
* ↑ The PFA Footballers' Who's Who 2010–11. Edinburgh: Mainstream Publishing, 2010, p. 225. ISBN 978-1-84596-601-0.
# Juan O'Donnell y Vargas

Juan O'Donnell y Vargas (Madrid, 15 de juliol de 1864 - Madrid, 12 d'octubre de 1928) fou un militar, aristòcrata i polític espanyol, III Duc de Tetuán, Gran d'Espanya i III Comte de Lucena

## Biografia

Era fill de Carlos Manuel O'Donnell y Álvarez de Abreu, II duc de Tetuán i María Josefa de Vargas y Díez de Bulnes Es casà amb María Francisca Díaz de Mendoza y Aguado. De família militar, el 5 de setembre de 1880 ingressà a l'Acadèmia de Cavalleria de Valladolid. Quan es graduà fou enviat al Regiment d'Húsars de Pavía i com a tinent va servir a les ordres del general Camilo Polavieja. El 1894 fou destinat a les Filipines, on va combatre els moros de Mindanao, on va rebre la Creu Roja al Mèrit Militar i fou ascendit a capità. L'octubre de 1894 fou enviat a Cuba, on fou ascendit a comandant. Després fou enviat com a acompanyant del Duc de Nájera a la coronació del tsar Nicolau II de Rússia.
Després fou ascendit a coronel i nomenat director de l'Escola d'Equitació Militar. El 1918 fou ascendit a general de brigada i destinat a la Brigada d'Alcalá de Henares. El 1919 fou nomenat cap de secció al Ministeri de Guerra. Després fou ascendit a general de divisió i el 15 de setembre de 1923 fou nomenat governador civil de Madrid. El juliol de 1924 fou nomenat pel Directori Militar de la Dictadura de Primo de Rivera com a encarregat del Ministeri de Guerra, fins que el 1925 fou nomenat ministre per Miguel Primo de Rivera. Va ocupar el càrrec fins poc abans de la seva mort.

## Referències

* ↑ Biografia al diari ABC, 13 d'octubre de 1928
* ↑ Biografia a xtec.cat
Càrrecs públics :
| Precedit per: Luis Bermúdez de Castro y Tomás | Ministre de Guerra 1924 - 1928 | Succeït per: Severiano Martínez Anido |
# Karimai

Karimai (en rus: Карымай) és un poble del krai de Kamtxatka, a Rússia, que el 2021 tenia 61 habitants. Pertany al districte d'Ust-Bolxeretsk.

## Referències

* ↑ «Населенные пункты Камчатки (даты возникновения, наименования, переименования, упразднения; краткая топонимика Камчатки) | Публикации по истории Камчатки | Камчатка, Петропавло …». Arxivat de l'original el 2013-01-28. [Consulta: 16 gener 2013].
# Kolb

Kolb (també Kulb) va ser la capital del districte de Jatatq a l'Airarat, Armènia.
Estava situada a la vora d'un riu que desaigua a l'Araxes per la dreta, a uns 15 km al sud-est de Bagaran i la mateixa distància d'Armavir, situada al nord-est (a l'esquerra del riu Araxes). Va tenir alguna presència històrica durant el període del regne bagràtida de Bagaran i Kolb.

## Referències

* ↑ Hewsen, Robert H. Armenia: a historical atlas. Chicago: University of Chicago Press, 2001, p. 103. ISBN 9780226332284.
* ↑ Toumanoff, Cyril. Studies in Christian Caucasian history. Washington: Georgetown University Press, 1963, p. 102, 206, 324.

## Vegeu també

* Bagaran
# Kirovaül

Kirovaül (en rus: Кироваул) és un poble del Daguestan, a Rússia, que el 2019 tenia 3.169 habitants. Pertany al districte rural de Kiziliurt.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# Cabildo de Fuerteventura

El Cabildo Insular de Fuerteventura, com tots els cabildos formats a partir de la Llei de Cabildos de 1912, és la forma governativa i administrativa, pròpia de les Illes Canàries, que complix dues funcions principalment. D'una banda, presta serveis i exerceix competències pròpies de la Comunitat Autònoma i per una altra, és l'entitat local que governa l'illa. Mario Cabrera de Coalició Canària és el president per al període 2007-2011.

## Conselleries

En l'actualitat, per a ocupar les seves funcions, el Cabildo de Fuerteventura compta amb les següents conselleries:
* Agricultura, Ramaderia i Pesca
* Aigües i Residus
* Assumptes Socials, Sanitat i Consum
* Cultura i Patrimoni Històric
* Esports *Economia i Hisenda
* Educació i Joventut
* Indústria, Energia, Comerç i Noves Tecnologies
* Infraestructures i Ordenació del Territori
* Medi ambient, Caça, Seguretat i Emergències
* Presidència, Col·laboració amb altres Administracions
* Xarxa Insular de Centres i Museus
* Règim Interior, Personal i Patrimoni
* Transports i Comunicacions
* Turisme

## Llista de presidents del Cabildo Insular de Fuerteventura

| Nº | Nom | Inici | Fi | Partit |
| 1 | Gerardo Mesa Noda | 1979 | 1987 | AM-CC |
| 2 | José Juan Herrera Velázquez (1r cop) | 1987 | 1995 | AM-CC |
| 3 | Ildefonso Chacón Negrín Fonfín | 1995 | 1999 | IF |
| 4 | José Juan Herrera Velázquez (2n cop) | 1999 | 16 de juny de 2003 | AM-CC |
| 5 | Mario Cabrera González | 16 de juny de 2003 | 20 de juny de 2015 | AM-CC |
| 6 | Marcial Morales Martín | 20 de juny de 2015 | Actualitat | AM-CC |

## Referències

* ↑ «Muere Ildefonso Chacón, fundador de las Agrupaciones Independientes de Canarias» (en castellà). [Consulta: 9 desembre 2015].
* 1 2 «Marcial Morales promete crear una oficina antidesahucios en Fuerteventura» (en castellà), 20-06-2015. [Consulta: 9 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina Web del Cabildo de Fuerteventura
# Campionat d'Espanya de trial 1991

La temporada de 1991 del Campionat d'Espanya de trial fou la 24a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables, celebrades entre el 10 de febrer i el 6 d'octubre. 3 de les proves programades es disputaren als Països Catalans: La Bisbal (10 de març), Carcaixent (29 de setembrte) i Navàs (6 d'octubre).

## Classificació final

Font:
| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jordi Tarrés | Beta | 160 |
| 2 | Amós Bilbao | Gas Gas | 132 |
| 3 | Marc Colomer | Montesa | 114 |
| 4 | Lluís Gallach | Alfer | 92 |
| 5 | Gabino Renales | Montesa | 87 |
| 6 | Andreu Codina | Gas Gas | 71 |
| 7 | Joan Pons | Gas Gas | 69 |
| 8 | Òscar Giró | Aprilia | 55 |
| 9 | Josep Arcarons | Gas Gas | 48 |
| 10 | Xavier Puig | Beta | 42 |

## Categories inferiors

| Categoria | Guanyador | Motocicleta |
| Sènior B | Joan Pons | Gas Gas |
| Sènior C | Joan Solé | Beta |
| Júnior | José Antonio Benítez | Gas Gas |
| Juvenil 125cc | Marcel Justribó | Beta |

## Referències

* ↑ «Spain - 1991» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ Pi, Pere. «Resultats oficials dels tres primers classificats de tots els Campionats d'Espanya de trial. Resultats facilitats per la RFME». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 129. ISBN 9788461590353.
* «RFME Campeonatos de España de Trial / Trial Indoor / Trial Clásicas» (PDF) (en castellà). fedemoto.info. RFME, 19-11-2012. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 26 desembre 2012].
# Campionat del Món de Trial 2002

La temporada de 2002 del Campionat del Món de trial fou la 28a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables, celebrades entre el 13 d'abril i el 8 de setembre. La prova inaugural, de dos dies de durada, es disputà a Calvià. Fou el primer any que, tot i celebrar-se als Països Catalans, el Gran Premi d'Espanya de trial perdia el nom tradicional de «Trial de Sant Llorenç», que venia mantenint d'ençà de 1970.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Dougie Lampkin | Montesa | 298 |
| 2 | Takahisa Fujinami | Honda | 266 |
| 3 | Albert Cabestany | Beta | 213 |
| 4 | Adam Raga | Gas Gas | 193 |
| 5 | David Cobos | Montesa | 157 |
| 6 | Graham Jarvis | Sherco | 153 |
| 7 | Marc Freixa | Sherco | 146 |
| 8 | Kenichi Kuroyama | Beta | 133 |
| 9 | Marc Colomer | Gas Gas | 118 |
| 10 | Josep Manzano | Beta | 80 |

## Referències

* ↑ «Lampkin inicia la defensa de su título ganando en Calvià» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 14-04-2002. [Consulta: 20 febrer 2011].
* «FIM Trial World Championship. 2002» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 13 de juny 2013. [Consulta: 20 febrer 2011].
* «Individual World Championship for Trial. Classifications» (en anglès). fim-live.com. FIM, 2002. [Consulta: 12 juny 2023].
# Buzzing

Buzzing és la paraula tècnica que s'utilitza per descriure l'acció de fer vibrar els llavis per fer sonar un instrument de vent. Amb aquesta tècnica es pretén obtenir una posició correcta dels llavis en el registre agut, a més d'enfortir els músculs facials que intervenen en la generació de so només amb els llavis o amb el broquet.
Amb un control i domini del buzzing es milloren aspectes com ara emissió, sonoritat, afinació o resistència del so produït.

## Referències

* ↑ Oare, S. «Practical Brass Physics to Improve Your Teaching and Playing» (en anglès). Kansas Music Review, 27 juny 2018. [Consulta: 21 agost 2022].
Viccionari
# Acció Socialista Valenciana

Acció Socialista Valenciana (ASV) fou un partit polític valencianista creat el maig de 1962 per Eliseu Climent, Joan Francesc Mira, Rosa Raga i Vicent Àlvarez, procedents del Moviment Social-Cristià de Catalunya (MOSCA), en organitzar junt al Frente de Liberación Popular una vaga a la Universitat de València en suport a la vaga d'Astúries de 1962. S'oposaren a pactar amb el PCE. L'octubre de 1964 redactaren una Declaració de Principis, influïda per Joan Fuster i de contingut bàsicament nacionalista i socialista, on defineix el País Valencià com a part dels Països Catalans. Després deixà pas al Partit Socialista Valencià, on gairebé tots els seus membres s'integraren.

## Referències

* Benito Sanz Díaz i Miquel Nadal i Tàrrega Tradició i modernitat en el valencianisme València, Edicions Tres i Quatre, 1996
# Vescomtat de Fesensaguet

El vescomtat de Fesensaguet (en francès Fèzensaguet) fou una jurisdicció feudal de Gascunya. Estava a l'est de Fesensac, sud-oest de Lomanha, i oest del Gimois i de la senyoria i després comtat d'Illa Jordà; al sud tocava a l'Astarac. La capital fou Mauvesin.
El territori pertanyia als comtes d'Armanyac. El comte Bernat IV (1160-1188) va adoptar el 1163 al seu nebot Bernat, que era fill d'Odó de Firmacon i de Mascarosa (filla de Guerau IV, fill de Bernat IV) i que era net d'Odó IV vescomte de Lomanha i Auvillars. Bernat IV li va donar un territori no gaire gran a l'est de Fesensac, amb centre a Mauvesin, que des de llavors es va dir vescomtat de Fesensaguet. A Bernat el va succeir el seu fill Bernat II i a aquest el seu germà Guerau I que fou adoptat pel comte d'Armanyac Guerau IV i per això fou també comte d'Armanyac i Fesensac. Mort el 1219 la successió va passar al seu germà Roger que va viure fins al 1248. El fill Guerau II el va succeir i el 1256 fou comte consort d'Armanyac i Fesensac. Va morir el 1285 i el seu hereu Bernat VI d'Armanyac (1285-1319) va deixar al vescomtat al seu segon fill Gastó senyor de Brouille. El 1326 el va succeir el seu fill Guerau III, i a aquest el seu fill Joan I el 1339. Joan I va viure fins al 1390 i el va succeir el seu fill Joan II que va morir el 1402. Abans havia mort el seu germà Arnau Guillem i uns mesos abans (1401) el seu oncle (germà de Joan I) Guerau IV, que fou governador del Condomès. El vescomtat va tornar a Armanyac i va seguir fins al 1451 quan el comte d'Armanyac Joan V el va cedir al seu germà Carles. El 1473 Armanyac fou incorporat a la corona però els estats generals van dictaminar el 1484 que Carles no podia ser expropiat i li pertocava l'herència de son germà; però Carles havia estat declarat incapaç el 1481 i obligat a renunciar, i de totes maneres va morir sense descendència el 1497 i el vescomtat va passar a la corona com la resta de possessions dels Armanyac. El 1515 el rei va donar els antics dominis dels Armanyac a Margarida d'Angulema, amb la qual va passar a Navarra i després a França el 1589

## Llista de vescomtes

* Bernat I 1163-1192
* Bernat II 1192-1214
* Guerau I (V d'Armanyac) 1214-1219
* Roger I 1219-1248
* Guerau II (VI d'Armanyac) 1248-1285
* Bernat III (VI d'Armanyac) 1285-1286
* Gastó 1286-1326
* Guerau II 1326-1339
* Joan I 1339-1390
* Joan II 1390-1402
* Guerau III (hereu, mort 1401, governador del Condomès)
* Bernat IV (VII d'Armanyac) 1402-1418
* Joan III (IV d'Armanyac) 1418-1450
* Joan IV (V d'Armanyac) 1450-1451
* Carles 1451-1497 (titular d'Armanyac i Fesensac 1473-1481)
* A la corona francesa 1481-1515
* Margarida d'Angulema 1515-1555
* Enric I d'Armanyac i II de Navarra 1522-1555
* Joana d'Albret 1555-1572 (III de Navarra)
* Enric II 1572-1589 (Enric III de Navarra, esdevé Enric IV de França el 1589)
* a la corona francesa 1589
# Dedebit FC

El Dedebit Football Club (Amhàric: ደደቢት የእግር ኳስ ክለብ) és un club etíop de futbol de la ciutat d'Addis Abeba.
També disposa d'una secció de futbol femení.

## Palmarès

* Lliga etíop de futbol:
** 2012-13
* Copa etíop de futbol:
** 2009-10, 2012-13

## Referències

* ↑ Asrat, Firew «Dedebit fire coach Sahle». soka25east, 29-11-2016.
* ↑ Debebe, Ashenafi «CS Sfaxien knock Out Dedebit from Caf Champions League». soka25east, 10-03-2014.
* ↑ Ethiopian Premier League 2010-2011 Historical Data – crankshaw-sports-stats.com
* ↑ «Dedebit retains Ethiopia Women's Premier League title», 15-05-2017.
* ↑ «Ethiopia - List of Champions». [Consulta: 19 març 2012].
* ↑ «Ethiopia - List of Cup Winners». [Consulta: 24 març 2018].

## Enllaços externs

* Latest Ethiopian Football News Arxivat 2013-04-30 a Wayback Machine.
* Official club website Arxivat 2012-02-09 a Wayback Machine.