OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Presó de la Ranilla

La Presó de Ranilla o Presó de la Ranilla, antiga Presó Provincial de Sevilla, denominada posteriorment Centre Penitenciari Sevilla 1 pren el seu nom de la propera Venta de Ranilla.
Encara que la donació de terrenys i el plantejament de la construcció del centre daten de 1911, quan es projecta la construcció de l'actual barri de Nervión, no serà fins a maig de 1933, durant la II República, quan s'inauguri la presó. Als pocs anys, després de la Guerra Civil Espanyola es va convertir en un important centre on van ser empresonats milers de represaliats polítics. Va sofrir, com tot el barri, les inundacions del Tamarguillo en 1961. Al juny de 1991, un atemptat d'ETA va causar la mort de quatre persones. En 1989 va quedar convertit en centre per a presos de tercer grau. En 2007 es van iniciar els treballs de demolició i planificació de l'àrea.
Segons la informació apareguda en diversos mitjans locals es construirà un parc d'uns 30.000 metres quadrats, així com un centre cívic, la nova prefectura de la policia local, instal·lacions esportives i habitatges. A més, es mantindran en peus la façana i les dues naus laterals de l'antiga presó, on s'obrirà un museu de la memòria històrica, un arxiu, i la seu de l'associació veïnal. En 2010 estava previst que acabessin les obres i aquesta zona històrica de la ciutat tingués aleshores una aparença totalment renovada. Els problemes pressupostaris fan que en l'actualitat continuïn les obres a la zona.

## Vegeu també

* Presó del Pópulo

## Enllaços externs

* bloc Diario de un derribo bloc sobre el procés de demolició i construcció d'un parc.

## Referències

* ↑ Història de la presó
* ↑ Notícia a "El correo de Andalucía"
* ↑ Notícia a Que.es
* ↑ Notícia a "Diario de Sevilla"
# Monarca blanc-i-negre de les Salomó

El monarca blanc-i-negre de les Salomó (Symposiachrus barbatus) és un ocell de la família dels monàrquids (Monarchidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos a les Illes Salomó, a excepció del grup de Nova Geòrgia i Makira.

## Taxonomia

Sovint es considera que la població de l'illa de Malaita és una espècie de ple dret:
* Symposiachrus malaitae - monarca de Malaita.

## Referències

* ↑ monarca blanc-i-negre de les Salomó «Monarca blanc-i-negre de les Salomó». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ monarca de Malaita «Monarca blanc-i-negre de les Salomó». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Riu Târnava Mică

El Târnava Mică (literalment "Târnava petita"; en hongarès: Kis-Küküllő; en alemany: Kleine Kokel) és un riu de Romania. La seva longitud total és de 196 km i la seva superfície de drenatge és de 2.071 km².
El seu naixement es troba a les muntanyes dels Carpats orientals, al comtat d'Harghita. Flueix cap a l'oest pels comtats romanesos de Harghita, Mureș i Alba, més o menys paral·lel i al nord de la Târnava Mare. Les ciutats de Sovata i Târnăveni es troben a la riba del Târnava Mică. S'uneix a la Târnava Mare a Blaj, formant el riu Târnava.

## Pobles i pobles

Les següents ciutats i pobles estan situats al llarg del riu Târnava mica, des del naixement fins a la desembocadura: Praid, Sovata, Sărăţeni, Chibed, Ghindari, Sangeorgiu de Padure, Fantanele, Balauseri, Coroisânmărtin, Suplac, Mica, Ganesti, Tarnaveni, Adamus, Craiesti, Cetatea de Baltă, Jidvei, Șona, Sâncel i Blaj.

## Afluents

Els següents rius són afluents del riu Târnava Mică (des de la font fins a la desembocadura):
Esquerra: Praid, Córund, Solocma, Ceia, Cuşmed, SENIE, Roua, Veţca, Ciortoş, nedis, Agrişteu, Domald, Seleus, Sântioana, Cund, Botos, Hărănglab, Bagaciu, Sărata, Saros, Adamus, Balta, Spinoasa, Graben, Ror i Valea Mare.
Dreta: Creanga Mare, Iuhod, Sovata, Becheci, Ghegheș, Veseuș, Broaga, Pănade.

## Referències

* ↑ 2017 Romanian Statistical Yearbook, p. 13
* ↑ Tarnava Mica (jud.
# Llengües sabaki

Les llengües sabaki són un grup de llengües bantus de Zanguebar o Costa Swahili, que reben aquest nom pel riu Sabaki. Juntament amb el suahili, comprèn l'ilwana (Malakote) i pokomo al riu Tana a Kenya, el mijikenda, parlat a la costa de Kenya; i el comorià, a les illse Comores. En la classificació de Guthrie de les llengües bantus, el suahili es troba a la zona G mentre que les altres llengües sabaki es troben a la zona E70 sota el nom col·lectiu de Nyika.

## Llengües

* Ilwana (Malakote) (E.701)
* Pokomo (E.71)
* Mijikenda (E.72–73) (Nord (Nyika), Segeju, Digo, Degere)
* Suahili: Mwani (Mozambique), makwe (Moçambic), sidi (Pakistan), tikulu (illes Bajuni, Somàlia), suahili de Socotra, Mwiini (Brava, Somàlia), suahili de la costa (Lamu, Mombasa, Zanzíbar), suahili de Pemba (Pemba, Mafia)
* Comorià (quatre dialectes: shimaore, Shimwali, Shindzwani, Shingazidja)
Endemés hi ha nombrosos criolls i pidgins suahilis: Cutchi-Swahili, Kisetla (Settler Swahili), Engsh, Sheng, Shaba Swahili (suahili de Katanga, Lubumbashi Swahili), Ngwana (Suahili del Congo), Kikeya.

## Referències

* ↑ Derek Nurse & Thomas Spear, 1985, The Swahili
* ↑ Hammarström, Harald; Forkel, Robert; Haspelmath, Martin; Bank, Sebastian, eds. (2016). "Coastal NEC Bantu". Glottolog 2.7. Jena: Max Planck Institute for the Science of Human History
* ↑ Maho (2009)

## Bibliografia

* Thomas J. Hinnebusch: The Shungwaya hypothesis. A linguistic reappraisal, in: J. T. Gallagher (Hrsg.): East Africa Culture History, 1976, S. 1–41
* Thomas J. Hinnebusch, Derek Nurse, Martin Mould: Studies in the Classification of Eastern Bantu Languages, in: SUGIA – Sprache und Geschichte in Afrika Beiheft 3, 1981
* Derek Nurse, Thomas J. Hinnebusch, Gérard Philippson: Swahili and Sabaki: A Linguistic History, University of California publications in linguistics 121, 1993, ISBN 9780520097759
* Derek Nurse, Thomas Spear: The Swahili. Reconstructing the History and Language of an African Society, 800–1500, University of Pennsylvania Press, 1985, ISBN 9780812212075 (S. 40–51)
# Placidochromis ordinarius

Placidochromis ordinarius és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Malawi (Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Eccles, D. H. & E. Trewavas 1989. Malawian cichlid fishes. The classification of some Haplochromine genera. Lake Fish Movies, H. W. Dieckhoff, República Federal d'Alemanya. Malawian cichlid fishes: 1-334.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Hanssens, M. 2004. The deep-water Placidochromis species. Pp. 104-197, a: Snoeks, J. (ed). The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Texas, Estats Units. Species Diversity Lake Malawai: 1-360.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mont Balbi

El mont Balbi és un estratovolcà de l'Holocè que es troba al nord de l'illa de Bougainville, Papua Nova Guinea. Amb 2.715 msnm és el cim més alt de l'illa. Hi ha cinc cràters volcànics a la cresta nord del cim, un dels quals conté un llac de cràter. Hi ha molts camps de fumaroles prop dels cràters, tot i que no es té constància de cap erupció en temps històric.

## Referències

* ↑ «Global Volcanism Program | Balbi» (en anglès). [Consulta: 19 abril 2024].
# Thomas Kirk

Thomas Kirk (*, 18 de gener de 1828 - 8 de març de 1898) va ser un botànic neozelandès d'origen anglès.

## Biografia

L'any 1863 va arribar a Auckland, disposant-se a expedicionar botánicamente per l'àrea. Va participar molt activament de The Transactions of the New Zealand Institute, i el seu primer volum va ser publicat l'any 1869. Posteriorment va contribuir amb 138 articles durant prop de 30 anys de filiació.
Va ser un expert taxònom, aconseguint que encara en l'actualitat es mantinguin els seus noms. En alguns enormes gèneres va anomenar moltes noves espècies, il·lustrant-se en els següents exemples, on el nombre entre parèntesis denota quantes vegades ha estat revisat i encara acceptat com a espècie:
* Veronica 21 (7)
* Celmisia 17 (6)
* Gentiana 17 (7)
* Carmichaelia 17 (11)
* Olearia 16 (4)
* Pittosporum 15 (5)
* Lepidium 10 (4)
* Ligusticum 9 (5)
* Panax & Pseudopanax 8 (5)
* Cotula 8 (3)
* Gunnera 7 (4)
* Colobanthus 6 (4)
El seu enorme herbari es conserva en l'actualitat en el "Dominion Museum de Wellington".

## Algunes publicacions
### Llibres

* Handbook, 1864-1867
* Forest Flora
* Students' Flora

## Honors

Més de 200 espècies s'han nomenat en el seu honor, entre elles:
* (Acanthaceae) Sclerochiton kirkii C.B.Clarke
* (Adiantaceae) Cheilanthes kirkii J.B.Armstr.
* (Adiantaceae) Doryopteris kirkii (Hook.) Alston
* (Amaranthaceae) Centemopsis kirkii Schinz
* (Anacardiaceae) Lannea kirkii Burtt Davy
* (Anacardiaceae) Searsia kirkii (Oliv.) Moffett
* (Asteraceae) Macledium kirkii (Harv.) S.Ortiz
* (Combretaceae) Combretum kirkii M.A.Lawson
* (Crassulaceae) Crassula kirkii (Allan) A.P.Druce & Given
* (Euphorbiaceae) Euphorbia kirkii (N.e.br.) Bruyns
* (Hyacinthaceae) Ledebouria kirkii (Baker) Stedje & Thulin
* (Malvaceae) Gossypioides kirkii (Mast.) Skovst.
* (Meliosmaceae) Meliosma kirkii Hemsl. & I.H.Wilson

## Bibliografia

* Brown, L. The forestry era of Professor Thomas Kirk. Wellington, 1968
* Glenn, R. [M. M. Johnson]. The botanical explorers of New Zealand. Wellington, 1950
* Moore, L. B. Thomas Kirk, botanist. Tuatara 20, No 2 (1973): 51—56

## Enllaços externs

* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Virgil (Kansas)

Virgil és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 113 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Virgil tenia 113 habitants, 44 habitatges, i 28 famílies. La densitat de població era de 79,3 habitants/km².
Dels 44 habitatges en un 27,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 6,8% dones solteres, i en un 34,1% no eren unitats familiars. En el 34,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,4% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 17,7% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 19,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.750 $ i la renda mediana per família de 33.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.250 $ mentre que les dones 15.625 $. La renda per capita de la població era de 10.604 $. Entorn del 8,7% de les famílies i el 22,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Virgil». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Virgil». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# The Fireman

The Fireman és el pseudònim sota el que s'amaga la col·laboració musical entre Paul McCartney i el productor Youth.
En un principi va crear-se com un nou experiment de McCartney en el camp de la música electrònica. Així, el 1993 publiquen el seu primer treball, Strawberries Oceans Ships Forest i l'any 1998 el seu segon àlbum, Rushes. Ambdós treballs tenen una estructura similar: cançons de llarga durada, sense lletra i amb un estil electrònic i de música d'ambient.
El 2008, Electric Arguments, el seu tercer treball, suposa un gir de 180° a la carrera de The Fireman, ja que el tipus de música d'aquest és completament diferent. En aquest treball, els temes tenen lletra i compten amb un so més rock.

## Àlbums

* Strawberries Oceans Ships Forest - 1993
* Rushes - 1998
* Electric Arguments - 2008

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de The Fireman Arxivat 2008-12-01 a Wayback Machine.
# Mont Baker (Uganda)

El mont Baker o Kiyanja és una gran muntanya de la serralada del Ruwenzori. Es troba al parc nacional de les muntanyes Ruwenzori, a Uganda, i amb 4.844 msnm és la tercera muntanya més alta de la serralada. Juntament amb el mont Stanley i el mont Speke, forma un triangle que tanca l'alta vall de Bujuku. Les muntanyes es troben en una zona anomenada «muntanyes de la Lluna».
Totes les muntanyes d'aquesta serralada consten de múltiples cims dentats. El més alt és l'Edward Peak. Els primers exploradors europeus van visitar la regió a la recerca de les fonts del Nil. Quan el duc dels Abruços va escalar aquest cim també, el 1906, també va escalar els altres cims principals de la serralada de Rwenzori.
El nom bakonjo de la muntanya és "Kiyanja". En l'expedició que Franz Stuhlmann va fer el juny de 1891 al Ruwenzori va observar el pic i el va anomenar "Semper" o "Ngemwimbi". Abruzzi va canviar el nom de la muntanya pel nom de Samuel Baker, un explorador britànic del segle xix que el 1864 va ser el primer europeu a veure i visitar el llac Albert, al nord-est de les muntanyes Ruwenzori.

## Referències

* ↑ «Mount Baker - Peakbagger.com». [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ Peter Bridges, ‘A Prince of Climbers’ Arxivat 2013-11-12 a Wayback Machine., Virginia Quarterly Review, 76-1 (Winter 2000), 38–51.
* ↑ Climbing history before 1906 Arxivat 2021-01-27 a Wayback Machine., at www.rwenzoriabruzzi.com.
# Riu Târnava Mare

El riu Târnava Mare ("Gran Târnava"; hongarès: Nagy-Küküllő; alemany: Große Kokel) és un riu de Romania. La seva longitud total és de 223 km (139 mi) i la seva mida de la conca és de 3.666 km². El seu naixement es troba a les muntanyes dels Carpats orientals, prop de les fonts del Mureș i Olt al comtat d'Harghita. Travessa els comtats romanesos de Harghita, Mureș, Sibiu i Alba. Les ciutats d'Odorheiu Secuiesc, Sighișoara i Mediaș es troben a la Târnava Mare. S'uneix a la Târnava Mică a Blaj, formant la Târnava.

## Ciutats i pobles

Les següents ciutats i pobles estan situats al llarg del riu Târnava Mare, des del naixement fins a la desembocadura: Subcetate, Zetea, Bradesti, Odorheiu Secuiesc, Feliceni, Mugeni, Porumbeni, Cristuru Secuiesc, Secuieni, Sighisoara, Daneș, Dumbrăveni, Dârlos, Mediaş, Copsa Mica, Micăsasa, Valea Lungă i Blaj.

## Afluents

Els següents rius són afluents del riu Târnava Mare (des del naixement fins a la desembocadura):
Esquerra: Chiuveş, Vărşag, Şicasău, Paraul Băutor, Desag, Bradesti, Gorom, hodós, Mugeni, Paraul Caprelor, Scroafa, Paraul Cărbunarilor, Daia, Şapartoc, Valea dracului, Vâlcăndorf, SAES, Criş, Laslea, Valchid, Biert, Atel, Valea Mare, Buzd, Moșna, Ighiș, Vorumloc, Vișa, Șeica, Soroștin, Cenade, Spătac i Veza.
Dreta: Tartod, Creanga Mică, Pârâul Rece, Senced, Busniac, Pârâul Sărat, Cireșeni, Beta, Tăietura, Fâneața Îngustă, Feernic, Goagiu, Eliseni, Rogoz, Valea Morii, Prod, Fântâna Veteului, Giacea Veteului, Șucășă, Șucăș Chesler i Valea Lungă.

## LIC Târnava Mare

L'hàbitat de pastures seques al costat del riu ara forma part d'un Lloc d'Importància Comunitària (LIC).

## Referències

* ↑ 2017 Romanian Statistical Yearbook, p. 13
* ↑ Tarnava Mare (jud.
* ↑ Šeffer, Jan. «CONSERVATION ACTION PLAN» (PDF). fundatia-adept.org, 15 December 2013. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 29 agost 2015].
# Timfeus

Els timfeus (en grec antic: Τυμφαῖοι, llatí: Tymphaei) eren un poble epirota, segons Estrabó, que vivia al districte de Timfea, a l'Epir. Tenien com a veïns a la part sud al poble dels molossos, i ocupaven les muntanyes de Timfe, una branca del Pindos al nord-est de l'Epir, modernament conegudes com a muntanyes de Zagora. Plini el Vell diu que els timfeus eren un poble etoli, però en un altre passatge els fa macedonis.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Thymphe». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 3 març 2021].
# Wenceslao Molins y Lemaur

Wenceslao Molins y Lemaur (Martorell, 25 de setembre de 1843 - Los Molinos, 14 d'agost de 1928) fou un militar català, veterà de la guerra hispano-estatunidenca i capità general de València i Canàries. Fill del coronel d'artilleria Joan Molins de Cabanyes i germà del governador de les Filipines Emilio Molins y Lemaur.
En 1857 va ingressar com a cadet en el Regiment d'Infanteria n. 29 de Barcelona, on va ascendir a subtinent el 1859 i a tinent en 1862. Per les accions en l'aixafament de la insurrecció federalista de 1869 va rebre la Creu del Mèrit Militar. En 1871 fou destinat al Ministeri de Guerra d'Espanya, on el 1873 fou ascendit a capità i posat sota les ordres del general Fernando Primo de Rivera y Sobremonte, participant activament en la tercera guerra carlina. En 1874 fou ascendit a comandant i participà en l'aixecament del bloqueig de Pamplona, ascendint a tinent coronel el 1875 i a coronel en 1876.
De 1877 a 1878 fou destinat a Cuba i de 1879 a 1891 a Madrid cop a cap de districte i de regiment. En 1891 fou ascendit a general de brigada destinar a la Cambra Militar de Sa Majestat el Rei. De 1893 a 1896 fou destinat a Àfrica, i després novament a Cuba, on el 1897 fou ascendit a general de divisió i nomenat governador militar de l'Havana. Una malaltia el va obligar a renunciar al càrrec i tornà a la Península. El 1905 fou nomenat fiscal del Consell Suprem de Guerra i Marina. El gener de 1910 fou ascendit a tinent general i fou successivament capità general de Canàries (1910-1911), Balears (1911-1914) i València (1914-1915). En 1915 va passar a la reserva.

## Referències

* ↑ Wenceslao Molins Lemaur a geni.com
* ↑ Wenceslao Molins y Lemaur, Real Academia de la Historia
* ↑ Decret d'Ascens a general de divisió
* ↑ La defensa de Balears, p. 311
* ↑ Nombramientos, ABC, 6 de març de 1914
# The Final Cut (cançó)

The Final Cut és la desena cançó de l'àlbum homònim del grup britànic Pink Floyd i també fou l'últim àlbum de Roger Waters en aquest grup.
Aquesta peça, com tot l'àlbum, està lligat a l'àlbum precedent The Wall, en el qual hauria hagut d'aparèixer. El seu narrador és un home depressiu, prop del suïcidi, que es pot associar a Pink, l'heroi de The Wall, després de la destrucció del seu mur interior. La primera estrofa ens diu: "And if you make it past the shotguns in the hall, dial the combination, open the priesthole, and if I'm in I'll tell you what's behind the wall", en què els mots "what's behind the wall" queden tapats per uns trets de fusell.
El títol fa a la vegada referència del compte final, que ja havia aparegut a la cançó precedent Southampton Dock, però també al suïcidi que li falta al narrador, que té una fulla d'afaitar entre les mans, però que "no ha tingut mai el valor de donar l'últim cop".

## Músics

* Roger Waters - baix, veus
* David Gilmour - guitarres
* Andy Bown - piano
* Nick Mason - bateria
* Ray Cooper - tamborí
* Michael Kamen - piano, director d'orquestra
* National Philarmonic Orchestra - orquestra
# Problema de quadrar el cercle de Tarski

El problema de quadratura del cercle de Tarski és el repte, plantejat per Alfred Tarski el 1925, d’agafar un cercle, tallar-lo en un nombre finit de peces i tornar-lo a muntar per obtenir un quadrat de la mateixa àrea. Miklós Laczkovich va demostrar que això era possible el 1990; la seva descomposició fa un ús intens de l'axioma d'elecció i, per tant, no és constructiva. Laczkovich va estimar el nombre de peces de la seva descomposició en aproximadament $10^{50}$. Més recentment, Andrew Marks i Spencer Unger (2017) han donat una solució completament constructiva mitjançant conjunts de Borel.

## Vegeu també

* Quadratura del cercle; un problema geomètric diferent, que consisteix en construir amb regle i compàs un quadrat de la mateixa superfície que un cercle donat. Construcció que s'ha demostrat impossible, ja que involucra nombres no construïbles.

## Referències

* ↑ Hertel i Richter, 2003, p. 47.
* ↑ Laczkovich, 1990, p. 77 i ss.
* ↑ Marks i Unger, 2017, p. 581 i ss.

## Bibliografia

* Hertel, Eike; Richter, Christian «Squaring the Circle by Dissection» (en anglès). Beiträge zur Algebra und Geometrie, Vol. 44, Num. 1, 2003, pàg. 47-55. ISSN: 0138-4821.
* Laczkovich, Miklos «Equidecomposability and discrepancy; a solution of Tarski's circle-squaring problem» (en anglès). Journal für die Reine und Angewandte Mathematik, Vol. 404, 1990, pàg. 77-117. DOI: 10.1515/crll.1990.404.77. ISSN: 0075-4102.
* Marks, Andrew S.; Unger, Spencer T. «Borel circle squaring» (en anglès). Annals of Mathematics, Vol. 186, Num. 2, 2017, pàg. 581-605. DOI: 10.4007/annals.2017.186.2.4. ISSN: 0003-486X.
# Moenkhausia schultzi

Moenkhausia schultzi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1903. New genera of South American fresh-water fishes, and new names for old genera. Smithson. Misc. Collect. v. 45: 144-148.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F.C.T., L.R. Malabarba, P.A. Buckup, J.F. Pezzi da Silva, R.P. Vari, A. Harold, R. Benine, O.T. Oyakawa, C.S. Pavanelli, N.A. Menezes, C.A.S. Lucena, M.C.S.L. Malabarba, Z.M.S. Lucena, R.E. Reis, F. Langeani, L. Cassati i V.A. Bertaco 2003. Genera Incertae sedis in Characidae. p. 106-168. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Timgad Vallis

Timgad Vallis és un vallis de 116 km de diàmetre de Mercuri. Porta el nom de Timgad, una antiga ciutat d'Algèria, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2013.

## Referències

* 1 2 «Timgad Vallis». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 14-12-2016. [Consulta: 5 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de valles de Mercuri