OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ubald Iranzo i Eiras

Ubald Iranzo i Eiras (Madrid, 1854 - Barcelona, 19 de desembre de 1923) fou un arquitecte modernista.

## Biografia

Va néixer a Madrid, fill de Rafael Iranzo i de Jesusa Eiras.
Es va formar a l'Escola d'Arquitectura de Barcelona, on es va llicenciar el 29 de maig de 1879. Va treballar com a arquitecte municipal a Berga. Hi ha obres seves a Terrassa, Sant Sadurní d'Anoia i a Vilanova i la Geltrú. A Barcelona va realitzar diverses projeccions urbanístiques, com el Pla General d'Urbanització de les Corts-Sarrià i el de Sant Martí de Provençals.
Es va casar el 12 de desembre de 1883 amb Otilia Fontserè i Sampere (1859-1930), filla del mestre d'obres Josep Fontserè i Mestre. La viuda va fer donació, un any després de la mort del seu marit, del fons de clixés impressionats d'Iranzo a l'Escola d'Arquitectura de Barcelona, per exprès desig d'Ubald Iranzo.

## Obres destacades

* Casa de la Vila de Sant Sadurní
* Casa Gener
* Seu del Districte de Sants-Montjuïc

## Referències

* 1 2 Lloc de naixement segons el Registre de Matrimonis de l'Ajuntament de Barcelona, any 1883, número de registre 2077.
* ↑ «Esquela funerària». La Vanguardia, 27-12-1923, pàg. 2.
* ↑ «Llista de Arquitectos Españoles» (en castellà). Anuario Arquitectos de Cataluña, 1900, pàg. 307 [Consulta: 8 setembre 2013].
* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors : ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008, p. 119. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 14 agost 2013].
* ↑ «Un donativo». La Vanguardia, 09-03-1924, pàg. 11.
# Ueberstrass

Ueberstrass (en alsacià Íwerstrooss) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 312 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 265 | 271 | 274 | 285 | 313 | 312 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bernard Ley | |
# Valley Head (Alabama)

Valley Head, Alabama és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 611 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Valley Head tenia 611 habitants, 244 habitatges, i 175 famílies La densitat de població era de 67,6 habitants/km².
Dels 244 habitatges en un 28,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,5% hi vivien parelles casades, en un 14,8% dones solteres, i en un 27,9% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 24,7% entre 25 i 44, un 25,2% de 45 a 60 i un 16,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones hi havia 85,2 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.013 $ i la renda mediana per família de 36.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.558 $ mentre que les dones 17.222 $. La renda per capita de la població era de 13.582 $. Aproximadament el 12,2% de les famílies i el 15,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Valley Head». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Valley Head». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Aminoàcids cetogènics

Un aminoàcid cetogènic és un aminoàcid que pot ser degradat directament a Acetyl CoA a través de la cetogènesi. Això contrasta amb els aminoàcids glucogènics, els quals es converteixen en glucosa. Els aminoàcids cetogènics no es poden convertir en glucosa pel fet que els dos àtoms de carboni en el cos cetònic finalment es degraden a diòxid de carboni en el cicle de l'àcid cítric.
En els humans, dos aminoàcids són exclusivament cetogènics:
* leucina
* lisina
En els humans, 5 aminoàcids són a la vegada cetogènics i glucogènics:
* isoleucina
* fenilalanina
* triptòfan
* tirosina
* treonina

## Enllaços externs

* Amino acid metabolism Arxivat 2019-02-17 a Wayback Machine.
* Chapter on Amino acid catabolism in Biochemistry by Jeremy Berg, John Tymoczko, Lubert Stryer. Fourth ed. by Lubert Stryer. ISBN 0-7167-4955-6 Accessed 2007-03-17
* Amino acid metabolism
# Riu Cea

El Riu Cea és un riu del nord-oest d'Espanya, afluent del riu Esla que discorre per les províncies de Lleó, Valladolid i Zamora (en la seva major part per Lleó). Té una longitud de 157 km i drena una conca de 2.019 km². Té un cabal mitjà de 432 hm³/any.

## Canal Cea-Carrión

El canal Cea-Carrión és un canal que permet el transvasament d'aigua dolça provinent de l'embassament de Riaño a la conca del riu Carrión. Agafa l'aigua del riu Cea a la localitat de Galleguillos de Campos.

## Municipis que travessa

* Municipi de Prioro
* Municipi de Valderrueda;
* Municipi de Fuentes de Ropel;
* Municipi de Cebanico;
* Municipi de Almanza;
* Municipi de Villamartín de Don Sancho;
* Municipi de Villaselán;
* Municipi de Cea;
* Municipi de Villamol;
* Municipi de Calzada del Coto;
* Municipi de Sahagún;
* Localitat de Melgar de Arriba;
* Localitat de Melgar de Abajo;
* Municipi de Monasterio de Vega;
* Localitat de Saelices de Mayorga;
* Municipi de Mayorga;
* Municipi de Castrobol;
* Municipi de Gordoncillo;
* Municipi de Valderas;
* Desemboca prop de Benavente al riu Esla.

## Referències

* ↑ «Portal de la CHD - Canal de Cea-Carrión» (en castellà). Confederación Hidrográfica del Duero. Arxivat de l'original el 28 de juny 2012. [Consulta: 21 juny 2013].
# Salvem el Botànic

La Coordinadora cívica Salvem el Botànic, Recuperem Ciutat, més coneguda com Salvem el Botànic, va ser una plataforma ciutadana sorgida a la ciutat de València el març de 1995. El seu objectiu fou la defensa del Jardí Botànic enfront de l'especulació urbanística. Durant els vint-i-dos anys de la seva existència, ha liderat tant mobilitzacions al carrer com denúncies i iniciatives en premsa, polítiques, administratives i judicials. El 19 de març de 2017, l'associació es va dissoldre en considerar s'han assolit els seus objectius.

## Referències

* 1 2 Botànic, Salvem el. «Salvem el Botànic diu adéu» (en castellà). elDiario.es, 19-03-2017. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ Vázquez, Cristina «La coordinadora Salvem el Botànic se despide tras 22 años de activismo» (en castellà). El País [Madrid], 23-03-2017. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «La plataforma ciutadana 'Salvem el Botànic' es dissol després de 22 anys de ‘lluita’ - Diari La Veu». [Consulta: 5 desembre 2021].
# Eisenstein

«Eisenstein» té aquests significats:

## Cognoms de persones

* Ferdinand Eisenstein (1823-1852), matemàtic alemany
* Ira Eisenstein (1906-2001), rabí estatunidenc
* Mikhaïl Eisenstein (1867-1921), arquitecte rus
* Serguei Eisenstein (1898-1948), director de cinema rus
# Budapesti Atlétikai Klub

El Budapesti Atlétikai Klub és un club de futbol hongarès de la ciutat de Budapest.

## Història

El Budapesti AK va ser fundat el 31 de març de 1900. Debutà a la lliga hongaresa la temporada 1906-07, acabant setè. Fou finalista de la copa hongaresa la temporada 1912-13.
Evolució del nom:
* 1900-1910: Budapesti Athletikai Klub
* 1910: fusió amb Csepeli Athletikai Club
* 1910-1911: Budapest-Csepeli Athletikai Klub
* 1911-1926: Budapesti Atlétikai Klub
* 1920: fusió amb Nemzeti Torna Club
* 1926-1928: Budapesti Atlétikai Klub FC
* 1928 -: Budapesti Atlétikai Klub Testgyakorlók Köre

## Palmarès

* Copa d'Hongria:
** Finalista: 1912-13

## Referències

* 1 2 «Magyar Atlétikai Club» (en hongarès). Magyarfutball.hu, 23-05-2015. [Consulta: 18 setembre 2016].
* ↑ «Hongarès League 1903». The Rec Sport Soccer Statistics Foundation, 23-05-2015.
* ↑ «Hungary - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Perfil
# Budiónnovsk

Budionnovsk (en rus: Будённовск), és una ciutat del krai de Stàvropol, a la Federació Russa. L'any 2002 tenia 65.687 habitants.
# Budiónnovskaia

Budiónnovskaia (en rus: Будённовская) és un poble (una stanitsa) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 2.114 habitants.

## Referències

* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 20 febrer 2016].
# Ca l'Angelita

Ca l'Angelita és una casa del municipi de Campmany (Alt Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Campmany, al sector de llevant del terme, amb la façana principal orientada al carrer Sant Climent.
Casa entre mitgeres de planta més o menys rectangular, formada per dos cossos adossats. L'edifici principal presenta la coberta de dues vessants i està distribuït en planta baixa i dos pisos. A la planta baixa hi ha dos portals d'accés a l'interior amb els emmarcaments arrebossats, i una finestra al mig d'obertura posterior. El portal de ponent és d'arc rebaixat i grans dimensions mentre que el de llevant és més estret i d'arc de mig punt. Al primer pis hi ha un gran balcó corregut amb llosana motllurada, al que tenen sortida dos finestrals rectangulars amb fines columnetes als brancals i guardapols superior decorat amb motius florals. Els finestrals de la segona planta presenten el mateix tipus d'ornamentació però funcionen amb balcons exempts. L'edifici està coronat per un plafó d'obra esglaonat amb motllura superior. Una motllura rectilínia emmarca els laterals de la façana principal de la casa. El cos secundari, organitzat en planta baixa i pis, presenta la coberta d'un sol vessant de teula, tot i que a la part davantera hi ha una terrassa descoberta al nivell del pis. Destaca el gran portal d'accés a l'interior, d'arc rebaixat bastit en maons i amb un coronament d'obra rematat per un petit arc apuntat, que enllaça amb la barana de la terrassa superior.
La construcció està arrebossada i pintada de color marró.

## Història

Campmany va viure el seu moment d'esplendor a mitjans del segle xix, ja que va ser una bona època per al conreu de la vinya i el suro, però es va veure afectada greument per l'acció de la fil·loxera, tot i que, anys més tard, amb la introducció de nous ceps americans, es va poder recuperar la producció de vi a la zona i la prosperitat del poble.
Segons els arxius del COAC, aquesta edificació és del segle xx, segurament dels inicis, moment de recuperació econòmica del poble.
Hi ha constància que tant l'edifici principal com el cos secundari presentaven uns motius decoratius ceràmics (vasos ceràmics) en els seus coronaments, tot i que actualment han desaparegut.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ca l'Angelita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Bringuera

La bringuera és un embotit tradicional de la comarca pirinenca de l'Alt Urgell, però originària d'Andorra.
Anys enrere, la bringuera se solia deixar assecar i no es començava a menjar fins a l'estiu, el moment àlgid de les tasques agrícoles, per esmorzar i berenar. També se la reservava, ben curada, per Nadal. A l'Alt Urgell encara s'elabora en algunes cases, però aquesta és una activitat cada cop menys freqüent.
Les bringueres presenten la forma d'esferes allargassades, més o menys boterudes, amb un extrem lligat amb un cordill. El color exterior és marronós, més o menys fosc. El tall és vermellós fosc per la presència de la sang, i està envoltat per una capa de greix blanc. La mida de cada esfera és d'uns 20 cm de llargada i uns 60-65 mm d'amplada.
En l'elaboració es trien les carns (carn del cap, papada, cansalada, freixures) i les cotnes i s'escalden. A continuació, es trinxen i es pasten tots els ingredients fins que queda la massa ben barrejada. S'hi afegeixen la sang i els ous, s'amaneix amb sal i pebre, s'emboteix en el budell cec del porc i es lliga per l'extrem. Finalment, es cou a la caldera durant quatre hores i després es deixa escórrer.
En Catalunya és habitual en la producció artesana, la comercialització de la bringuera té lloc essencialment a la botiga dels elaboradors. Actualment es consumeix tendra, acabada de fer. S'empra sobretot com a entremès els dies de festa, per preparar entrepans i per menjar amb torrades de pa. És freqüent integrar-la en les fustes d'embotits que serveixen els restaurants de la comarca.

## Referències

* ↑ «bringuera». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ Lusilla Planes, Laia «Les valls d'Andorra durantla baixa edat mitjana.Una visió socioeconòmica des de la parròquia de Canillo al S.XIV-XV». Universitat de Barcelona - Treballs Finals de Grau (TFG) - Història, 2014.
* ↑ «Bringuera». Govern d'Andorra - Agricultura i Ramaderia. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «Bringuera». gastroteca.cat. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ Contreras, 2003, p. 24.

## Bibliografia

* Contreras, Jesús; Juanjo Cáceres, Elena Espeitx. Els Productes de la terra. Generalitat de Catalunya. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, 2003. ISBN 84-393-6213-7.

## Enllaços externs

* Segell Oficial Andorra Recepta Tradicional. (en català).
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Boscarla de Rodrigues

La boscarla de Rodrigues (Acrocephalus rodericanus) és una espècie d'ocell de la família dels acrocefàlids (Acrocephalidae) que habita matolls de l'illa Rodrigues, a les Mascarenyes.

## Referències

* ↑ «Boscarla de Rodrigues». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Boscarla de Rimatara

La boscarla de Rimatara (Acrocephalus rimitarae) és una espècie d'ocell de la família dels acrocefàlids (Acrocephalidae) que habita zones arbustives i canyars de l'illa Rimatara, a les Tubuai.

## Referències

* ↑ «Boscarla de Rimatara». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev 20/02/2021(català)
# Boscarla de Pitcairn

La boscarla de Pitcairn (Acrocephalus vaughani) és una espècie d'ocell de la família dels acrocefàlids (Acrocephalidae) que habita zones arbustives i canyars de l'illa Pitcairn, a l'arxipèlag del mateix nom.

## Referències

* ↑ «Boscarla de Pitcairn». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/05/2013 (català)
# Cabdill endolat

El cabdill endolat (Poecilotriccus capitalis) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva pluvial de les terres baixes del sud-est de Colòmbia, est de l'Equador i nord i est del Perú. Brasil occidental, al nord de Rondônia.

## Referències

* ↑ «Cabdill endolat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Cabdill front-rogenc

El cabdill front-rogenc (Poecilotriccus latirostris) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita garrigues, sovint a prop de l'aigua de les terres baixes al sud-est de Colòmbia, est de l'Equador, sud-est del Perú, nord i est de Bolívia i Amazònia, sud del Brasil fins al nord-oest i centre de Pará, Mato Grosso i nord de São Paulo.

## Referències

* ↑ «Cabdill front-rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Brabant-sur-Meuse

Brabant-sur-Meuse és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 121 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Brabant-sur-Meuse era de 121 persones. Hi havia 35 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 23 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 41 habitatges, 38 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 3 estaven desocupats. 40 eren cases i 1 era un apartament. Dels 38 habitatges principals, 32 estaven ocupats pels seus propietaris i 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 8 tenien quatre cambres i 30 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 27 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Brabant-sur-Meuse el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 8 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 12 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 69 persones, 57 eren actives i 12 eren inactives. De les 57 persones actives 52 estaven ocupades (29 homes i 23 dones) i 5 estaven aturades (3 homes i 2 dones). De les 12 persones inactives 1 estava jubilada, 5 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Brabant-sur-Meuse hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 465 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Brabant-sur-Meuse a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Brabant-sur-Meuse a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cabut de capell nevat

El cabut de capell nevat (Capito maculicoronatus) és una espècie d'ocell de la família dels capitònids (Capitonidae) que habita Panamà i la zona limítrofa de Colòmbia.
# Cabut del Sira

El cabut del Sira (Capito fitzpatricki) és una espècie d'ocell de la família dels capitònids (Capitonidae) que habita el Perú central.

## Taxonomia

És una espècie descrita recentment per Seeholzer et al. 2012.

## Referències

* ↑ G.F. Seeholzer, B.M. Winger, M.G. Harvey, A.D. Cáceres i J.D. Weckstein 2012. A new species of barbet (Capitonidae: Capito) from the Cerros del Sira, Ucayali, Peru. Auk 129: 1-9.
# Ca l'Aldrofeu

Ca l'Aldrofeu, Cal Vigilant o Can Mas, és una obra de Palafolls (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Coneguda històricament com a Can Mas o Cal Vigilant, aquesta masia es troba entre el Mas Roig i Can Sureda. La seva planta és rectangular i té una teulada a dues aigües. Destaquen les tres finestres gòtiques trevolades de la façana principal i el portal adovellat de mig punt.
Actualment és propietat de Joan Aldrufeu, empresari agrícola de Palafolls que hi va construir 5.000 m2 d'hivernacles.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Aldrofeu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Ca l'Aleix

Ca l'Aleix és una obra eclèctica de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, que fa cantonada amb la plaça de l'Església i el carrer del Marquès de Gelida. Consta de soterrani, planta baixa i dos pisos, amb coberta de teula àrab a dues vessants. Té un cos laterals amb torratxa i terrat. Aquestacasa té importància en la imatge de la plaça. L'obra respon a les característiques formals de l'eclecticisme.

## Referències

* ↑ «Ca l'Aleix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Ca l'Aleix Serra

Ca l'Aleix Serra és una obra del municipi de Calella (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge al carrer església, amb una façana que s'afegeix com a elements decoratius d'una casa pròpia del carrer principal. La façana utilitza en la seva totalitat l'obra vista i la rajola de color blanca i blava o d'altres colors per reproduir la imatge de Sant Josep amb el nen Jesús, a l'entrada. Aquests exemple és una de les poques mostres de l'arquitectura modernista a Calella.

## Referències

* ↑ «Ca l'Aleix Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 juny 2015].

## Enllaços externs

* Ca l'Aleix Serra Arxivat 2015-02-23 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Cabildo de Montevideo

El Cabildo de Montevideo és un edifici de l'època colonial localitzat a la Plaza Constitución de Montevideo, Uruguai. Va ser construït com a seu de l'administració de la ciutat (cabildo colonial) a partir de 1804, època durant la qual Montevideo formava part del Virregnat del Riu de la Plata.
En estil neoclàssic, va ser projectat per l'arquitecte espanyol Tomás Toribio, format a la Reial Acadèmia de Sant Ferran, a Madrid. Els treballs es van estendre des de 1804 fins al 1812. Des d'aquella època es va convertir en un punt polític i històric de molta importància a la ciutat. El 1830, el primer president de l'Uruguai, Fructuoso Rivera, va prestar jurament al Cabildo, tradició que seria seguida per la resta dels presidents durant 90 anys.
El 1958 el Cabildo es va convertir en un museu i arxiu (castellà: Museo y Archivo Histórico Municipal Cabildo).

## Referències

* 1 2 3 Arquitecturas historicistas: neoclasicismo colonial Arxivat 2017-10-21 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Museu i Arxiu Històric Municipal Cabildo - Intendència Municipal de Montevideo Arxivat 2011-10-14 a Wayback Machine.
# Campionat d'Espanya de trial 1992

La temporada de 1992 del Campionat d'Espanya de trial fou la 25a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables, celebrades entre el 23 de febrer i el 4 d'octubre. 3 de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Xeraco (1 de març), Moja (10 de maig) i Sant Fruitós de Bages (4 d'octubre).

## Classificació final

Font:
| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jordi Tarrés | Beta | 147 |
| 2 | Marc Colomer | Montesa | 136 |
| 3 | Amós Bilbao | Gas Gas | 125 |
| 4 | Joan Pons | Beta | 106 |
| 5 | Lluís Gallach | Alfer | 80 |
| 6 | Cèsar Panicot | Gas Gas | 67 |
| 7 | Òscar Giró | Aprilia | 52 |
| 8 | José Antonio Benítez | Beta | 50 |
| 9 | Gabino Renales | Montesa | 49 |
| 10 | Ángel García | Gas Gas | 45 |

## Categories inferiors

| Categoria | Guanyador | Motocicleta |
| Sènior B | José Antonio Benítez | Gas Gas |
| Sènior C | Joan Solé | Montesa |
| Júnior | Marcel Justribó | Gas Gas |
| Juvenil 125cc | David Cobos | Gas Gas |
| "Autonomías" | Catalunya | - |

## Referències

* ↑ «Spain - 1992» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ Pi, Pere. «Resultats oficials dels tres primers classificats de tots els Campionats d'Espanya de trial. Resultats facilitats per la RFME». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 129. ISBN 9788461590353.
* «RFME Campeonatos de España de Trial / Trial Indoor / Trial Clásicas» (PDF) (en castellà). fedemoto.info. RFME, 19-11-2012. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 26 desembre 2012].