OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Baba-aha-iddina

Baba-aha-iddina (segle IX aC - segle IX aC) o Bāba-aḫa-iddina va ser rei de Babilònia cap a l'any 813 aC segons diu la Llista dels reis de Babilònia. Formava part de la Dinastia E, una barreja de dinasties. Va succeir breument a Marduk-balassu-iqbi, a qui els assiris havien deposat.
El rei d'Assíria Xamxi-Adad V havia fet diverses incursions als territoris de babilònia, conquerint ciutats i territoris fins que va fer presoner a Marduk-balassu-iqbi i el va portar presoner a Nínive. Va considerar tant important aquella victòria que la va considerar digna d'escriure "una carta a déu". Però no va ser suficient per sotmetre al nou rei de Babilònia, Baba-aha-iddina, i va organitzar una altra expedició i va conquerir Me-Tunat, Dur-Papsukkal, Ganate, Bit-reduti i Lakhiru, cap a la zona del Zab Inferior, fins que va aconseguir agafar presoner al rei de Babilònia. Xamxi-Adad V va agrair el favor dels déus visitant els santuaris de Kutha, Babilònia i Borsippa, i va recollir els tributs del territori. Va fixar una nova frontera entre Assíria i Babilònia i va confirmar el seu domini sobre les tribus nòmades de la regió.
Segons la Llista, Baba-aha-iddina va governar fins a l'any 811 aC i va començar el que s'ha anomenat Interregne. Quan Baba-aha-iddina va ser destronat i exiliat per Xamxi-Adad V Babilònia va entrar en un període que les cròniques expliquen dient que "no hi havia cap rei a la terra". Va tenir una durada indefinida, d'almenys 10 anys. Els assiris no van reclamar mai el títol de "Reis de Babilònia", encara que Xamxi-Adad s'anomenava "rei de Sumer i Akkad".

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (comp.). Los imperios del antiguo oriente III: la primera mitad del primer milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 29. ISBN 8432301183.
* ↑ Beaulieu, Paul-Alain. A history of Babylon, 2200 BC-AD 75. Chichester,: John Wiley & Sons, Ltd, 2018, p. 184-185. ISBN 9781405188999.
# Halicampus edmondsoni

Halicampus edmondsoni és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,4 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 1-33 m de fondària.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de les Illes Hawaii.

## Referències

* ↑ Kaup J. J., 1856. Catalogue of lophobranchiate fish in the collection of the British Museum. Londres (Regne Unit). Cat. Lophobranchiate Fish . i-iv + 1-76.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Josep Descaire i Gispert

Josep Descaire i Gispert (Calonge (Baix Empordà), 13 d'agost de 1916 – Perpinyà (Rosselló), 23 de desembre de 1989) fou músic instrumentista català de tible, saxo i clarinet.

## Biografia

Josep Descaire va néixer el 13 d'agost de 1916 al carrer del Tord de Calonge. Els seus pares eren Joan Descaire i Perich i Rosa Gispert i Oliver, ambdós naturals de Calonge.
Va estudiar solfeig amb el mestre Josep Mercader i Corriols i instruments amb el mestre Rafael Colom i Ametller. Paral·lelament, va aprendre l'ofici d'esparter a can Galí, a la plaça de la Vila.
L'any 1934 el van venir a buscar per anar amb l'Antiga Principal de la Bisbal. A part de tocar, feia d'esparter en un negoci de la Bisbal d'Empordà. En esclatar la Guerra Civil Espanyola, l'any 1936, va tornar a casa. A l'inici del conflicte, els anarquistes van matar el seu pare i ell va decidir amagar-se per no anar al front. Estava amagat a Barcelona.
En acabar la guerra, va tornar a Calonge, on va fer de pagès. I va formar part de la primera nova formació calongina, la Tropical. Després va entrar a Constelación i del Club Jazz. L'any 1948 va convertir-se en el director de l'Orfeó Llevantí, recuperada després de la seva desaparició amb la guerra. Va dirigir la coral, amb l'ajuda del també músic calongí Agustí Faig i Pericay, fins a l'any 1954. També era el conserge del Cercle Calongí. Per aquella època, a més, va conèixer la que seria la seva esposa, Angelina Iglesias, de Corçà. I el jove matrimoni va decidir marxar a Perpinyà a treballar, a l'empresa Citroën. La parella va venir a finals dels anys 50 del segle xx a Corçà per casar-se i retornar novament a la capital del Rosselló.
Descaire va morir a Perpinyà el 23 de desembre del 1989.

## Referències

* ↑ Albert Vilar Massó, "Calonge, terra de músics". Girona. 2009. pp 42
* ↑ Llibre de naixements de l'arxiu parroquial de Sant Martí de Calonge
# Valcabado

Valcabado és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 333 | 351 | 340 | 339 |
# Volta a Llombardia 1908

La Volta a Llombardia 1908 fou la 4a edició de la Volta a Llombardia. Aquesta cursa ciclista organitzada per La Gazzetta dello Sport es va disputar el 8 de novembre de 1908 amb sortida a Milà i arribada a Sesto San Giovanni després d'un recorregut de 208 km.
La prova fou guanyada pel luxemburguès François Faber, de l'equip Peugeot-Wolber per davant dels italians Luigi Ganna (Atala) i Giovanni Gerbi (Peugeot-Wolber).

## Desenvolupament

En els primers quilòmetres es destaquen Gerbi, Ferrari, Ghirardini, Brambilla, Faber, Ganna i Beaugendre. Abans de Como, Gerbi ataca i se'n va en solitari passant per la ciutat amb minut i mig sobre els seus perseguidors. En Lecco augmenta el seu avantatge fins als tres minuts. Darrere seu es forma un grup on hi ha Ganna, Cuniolo i Faber. Per Bèrgam, Gerbi encara té un minut sobre els seus perseguidors però és atrapat per Faber abans de Monza. En aquesta ciutat, a 7 km. de l'arribada Faber és primer per davant de Ganna i Gerbi. Aquestes posicions es mantindran en la línia de meta.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | François Faber | Peugeot-Wolber | 7h 18' 36" |
| 2 | Luigi Ganna | Atala | + 14' 57" |
| 3 | Giovanni Gerbi | Peugeot-Wolber | + 24' 09" |
| 4 | Carlo Mairani | Individual | + 56' 09" |
| 5 | Guido Ghirardini | Individual | + 1h 20' 09" |
| 6 | Annibale Magni | Individual | + 1h 25' 24" |
| 7 | Francesco Amelli | Individual | + 2h 03' 49" |
| 8 | Adolfo Denti | Individual | + 2h 20' 24" |
| 9 | Pietro Tani | Individual | + 2h 25' 24" |
| 10 | Sante Goi | Individual | + 2h 50' 56" |

## Referències

* Resultats a Les-Sports.info
* El Sitio de ciclismo
* ↑ «La Vuelta de Lombardía». Mundo deportivo, 12-11-1908.

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa (italià)
# Así como habían sido

Así como habían sido és una pel·lícula espanyola estrenada el 1987, barreja d'intriga i comèdia, dirigida per Andrés Linares, protagonitzada per Juan Diego i Antonio Banderas. Ambdós van optar al Fotogramas de Plata 1988 per la seva actuació a la pel·lícula.

## Argument

Tomás, un músic de prestigi internacional, torna a Espanya després d'anys d'estar a l'estranger, i es posa en contacte amb Alberto, un antic company del conservatori. Alberto, per proposar-li treballar en un nou projecte musical. Tanmateix, el seu veritable objectiu és el d'esbrinar el parador d'un amic comú, Damián, desaparegut misteriosament després de la marxa d'Espanya de Tomás.

## Repartiment

* Massimo Ghini -Tomás
* Juan Diego - Alberto
* Antonio Banderas - Damián
* Nina van Pallandt -Elena

## Referències

* ↑ Trío, así como habían sido, El País, 8 de novembre de 1990
* ↑ Fotogramas de Plata 1988 a l'IMDB
# Hans Judenkönig

Hans Judenkönig (Schwäbisch Gmünd, 1450 $^{(Gregorià)}$ - Viena, 4 de març de 1526 $^{(Gregorià)}$) va ser un llaütista alemany del Renaixement. Va néixer a Schwäbisch Gmünd i va morir a Viena .
Va treballar com a llaütista en les proximitats de la Universitat de Viena i va ser conegut pels seus dos llibres escrits per l'auto-ensenyament d'un públic laic.

## Obres

* Utilis et compendiaria introductio, qua ut fundamento iacto quam facillime musicum exercitium, instrumentorum et lutine, et quod vulgo Geygen nominant, addiscitur Wien 1523.
* Una bona referència artística en aquesta petita sala, per aprendre la raó adequada per aprendre les paraules Laut i Geygen, Viena 1523.

## Enregistraments

* 1994: The Renaissance Lute - Ronn McFarlane - Dorian DOR-90186 conté cinc temes de Judenkönig:
* Madonna katerina
* Christ ist erstanden (Crist és ressuscitat)
* Und wer er nit erstanden (I qui no s'ha ressuscitat)
* Der hoff dantz
* Der hoff dantz (Nach tantz)

## Bibliografia

* Kurt Dorfmüller: Studien zur Lautenmusik in der ersten Hälfte des 16. Jahrhunderts (Tutzing, 1967)
Transcrit per a guitarra clàssica i gravada per Eric Alan Heil. Música de cort del segle xvi.
# Rossmoor (Maryland)

Rossmoor és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 7.569 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rossmoor tenia 7.569 habitants, 4.857 habitatges, i 1.792 famílies. La densitat de població era de 2.681,1 habitants per km².
Dels 4.857 habitatges en un 3,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 32,4% hi vivien parelles casades, en un 3,8% dones solteres, i en un 63,1% no eren unitats familiars. En el 61,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 56,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 5,2% tenia menys de 18 anys, un 1,8% entre 18 i 24, un 6,8% entre 25 i 44, un 9,7% de 45 a 60 i un 76,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 77 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 50,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.945 $ i la renda mediana per família de 63.773 $. Els homes tenien una renda mediana de 54.408 $ mentre que les dones 36.038 $. La renda per capita de la població era de 37.761 $. Entorn de l'1% de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rossmoor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rossmoor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Josep Domenech i Bonet

Josep Domenech i Bonet, amb nom religiós de Fra Benet (Santa Coloma de Gramenet, Barcelonès, 6 de setembre del 1892 - Manresa, 7 d'agost de 1936) fou un religiós caputxí català.
Cursà estudis al Seminari Conciliar de Barcelona i sol·licità d'ingressar amb els frares caputxins. Vestí l'hàbit al Convent de Caputxins d'Arenys de Mar el 18 de febrer del 1909 i rebé el presbiterat el 29 de maig del 1915. Destinat al convent d'Igualada, exercí de formador i professor a l'Escola Seràfica. El febrer del 1925 fou destinat a Manresa amb el càrrec de vicemestre de novicis i el 1927 fou nomenat mestre de novicis. Entusiasmat amb el moviment de renovació litúrgica, estudià cant gregorià al Monestir de Montserrat, el 1923 fundà a Manresa els «Amics del cant gregorià» i reformà l'església conventual de Manresa, que esdevingué un exemple de simplicitat franciscana i d'elegància litúrgica.
Caputxí de tarannà ascètic i exemple de vida consagrada, amb motiu de la persecució religiosa el P. Benet es refugià a Casajoana, una masia situada a la veïna població del Pont de Vilomara i Rocafort, on sojornà fins que, arran d'unes delacions, el 6 d'agost fou identificat i detingut per uns milicians que l'escarniren i el torturaren. Finalment fou assassinat in odium fidei el 7 d'agost del 1936, al Pla de Cal Gravat, situat entre el quilòmetre dos i tres de la carretera de Manresa al Pont de Vilomara.
La seva beatificació, juntament amb Fra Domenech de Sant Pere de Riudebitlles, i Fra Josep Oriol, de Barcelona, tots tres màrtirs caputxins assassinats a Manresa l'any 1936 per la seva condició religiosa, està prevista pel 14 de novembre del 2020 a la basílica de Santa Maria de la Seu de Manresa. La missa de beatificació serà presidida pel cardenal prefecte de la Congregació per les Causes dels Sants, Monsenyor Angelo Becciu. La beatificació de Fra Benet i els altres dos frares caputxins és la primera dels temps moderns al bisbat de Vic, des que el papa Benet XVI va traslladar les cerimònies de beatificació a les diòcesis dels beatificats (i no a Roma) per tal d'apropar el seu testimoni a l'església local. El procés de beatificació de Fra Benet va començar a la diòcesi de Vic el 18 d'abril del 1955, i va ser tramès a Roma l'any 1962 i prosseguit i completat entre els anys 1997 i 2005. Finalment, el 24 de gener de 2020, el papa Francesc aprovava de manera oficial la seva beatificació.

## Referències

* 1 2 Serra de Manresa, Fra Valentí «Els caputxins màrtirs de Manresa. Aprovada la beatificació de Benet de Santa Coloma de Gramenet, Josep Oriol de Barcelona i Domènec de Riudebitlles. Fra Benet de Santa Coloma de Gramanet, és el nom de religiós de Josep Domènech i Bonet». Ràdio Estel, 28-01-2020 [Consulta: 1r novembre 2020].
* 1 2 3 «Els caputxins assassinats a Manresa el 1936 seran beatificats a la Seu». Regió 7, 04-05-2020 [Consulta: 1r novembre 2020].
* ↑ «Beatificació de tres màrtirs caputxins a Manresa». Catalunya Religió [Consulta: 1r novembre 2020].
# Prado (Montevideo)

El Prado és un barri de Montevideo, Uruguai.
Com a barri, és una zona residencial de mansions de tres carrers d'extensió construïdes a principis del segle xx. Limita amb els barris de Capurro al sud-oest, La Teja a l'oest, Belvedere al nord-oest, Paso de las Duranas al nord, Aires Puros al nord-est, Atahualpa a l'est i Bella Vista al sud.
Com a parc, és el nom genèric que fa referència a les dues àrees que s'estenen pels dos costats del riu Miguelete, amb el pont de l'Avinguda Agraciada al sud i l'Avinguda Millán al nord-est com a límits. Sobre l'extrem septentrional, s'estén fins al Paso de las Duranas, amb una extensió en direcció nord-est a Aires Puros, on s'ubiquen el Museu Juan Manuel Blanes i el Jardí Japonès.

## El parc

El parc del Prado, conegut com a Parque Prado, és una zona important de descans per als residents de Montevideo. Entre els seus punts d'interès cal destacar el Rosedal, un jardí de roses, fonts, i diversos monuments. El rierol Miguelete es troba en aquest parc.
Part del parc és la "Rural del Prado", un centre d'exposicions.

## El barri

El barri alberga tres estadis de futbol: José Nasazzi, Federico Saroldi, i l'Alfredo V. Viera, on els clubs C.A. Bella Vista, River Plate i Montevideo Wanderers, entrenen, respectivament.
Al barri també es troben l'Església de Carmelitas i el Castell Soneira, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 3 Revista Raíces / Història del barri Prado Arxivat 2012-03-05 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Intendència Municipal Arxivat 2010-10-29 a Wayback Machine.
* Castell de Soneira (castellà)
Viccionari
# Harald Cramér

Harald Cramér (Parròquia de Hedvig Eleonora, 25 de setembre de 1893 - parròquia d'Òscar, 5 d'octubre de 1985) va ser un matemàtic suec especialitzat en estadística matemàtica i teoria probabilística dels nombres. Va ser descrit per John Kingman com "un dels gegants de la teoria estadística".

## Biografia

Harald Cramér va néixer a Estocolm i hi va romandre a prop gran part de la seva vida. Estudià matemàtiques i química a la Universitat d'Estocolm va ser ajudant del famós químic Hans von Euler-Chelpin. Es doctorà l'any 1917 amb una tesi sobre "una classe de les sèries de Dirichlet".
Publicà "Sobre l'ordre de magnitud de la diferència entre els nombres primers", on s'aplica la probabilitat a la teoria de nombres.
En la dècada de 1920 s'interessà en el camp de la probabilitat i la seva formulació matemàtica."

## Notes

* ↑ Kingman 1986, p. 186.
* ↑ Heyde, Seneta 2001, p. 439.
* ↑ Kendall 1986, p. 211.
* ↑ Blom 1987, p. 1340.

## Referències

* Cramér, Harald «Über eine Eigenschaft der normalen Verteilungsfunktion» (en alemany). Mathematische Zeitschrift, 41, 1, 1936, pàg. 405–414. DOI: 10.1007/BF01180430. MR 1545629
* Cramér, Harald «Sur un nouveau théorème-limite de la théorie des probabilités» (en francès). Actualités Scientifiques et Industrielles, 736, 1938, pàg. 5–23.
* Wegman, Edward «Some Personal Recollections of Harald Cramér on the Development of Statistics and Probability». Statistical Science, 1, 4, 01-11-1986, pàg. 528–535. DOI: 10.1214/ss/1177013531. JSTOR: 2245807 [Consulta: 12 març 2008].
* Kingman, J. F. C. «Harald Cramér, 1893-1985». Journal of the Royal Statistical Society, 149, 2, 1986, pàg. 186. JSTOR: 2981530.
* Blom, Gunnar «Harald Cramér, 1893-1985». The Annals of Statistics, 15, 4, 01-12-1987, pàg. 1335–1350. DOI: 10.1214/aos/1176350596. JSTOR: 2241677 [Consulta: 12 març 2008].
* Kendall, David «A Tribute to Harald Cramér». Journal of the Royal Statistical Society. Series A, 146, 3, 1983, pàg. 211–212. JSTOR: 2981652 [Consulta: 12 març 2008].
* Heyde, C.C.; Eugene Seneta. Statisticians of the Centuries. Nova York, New York: Springer, 2001, p. 439–443. ISBN 0387952837.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Harald Cramér» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* photographs of Harald Cramér Arxivat 2006-07-07 a Wayback Machine. at the Oberwolfach Photo Collection Arxivat 2006-07-07 a Wayback Machine.
* Photograph with C. R. Rao from the PORTRAITS OF STATISTICIANS
* Harald Cramér al Mathematics Genealogy Project.
# Jaume I a cavall

Jaume I a cavall és una escultura del segle xix realitzada per Agapit Vallmitjana i Abarca. Actualment es troba conservada al Museu Abelló de Mollet del Vallès. L'obra representa a Jaume I el Conqueridor muntat a cavall.

## Relació amb el monument de Jaume I d'Agapit Vallmitjana i Barbany

L'any 1882 es firma la conformitat entre l'alcalde de la ciutat de València, José María Sales i Reig i l'escultor Agapit Vallmitjana i Barbany (tiet d'Agapit Vallmitjana i Abarca), per a la realització del monument de bronze del rei Jaume I el Conqueridor. El pare d'Agapit, que també hauria signat, poc temps després cediria tots els drets al seu germà A finals de 1890 es porta a terme la fosa de bronze que acabaria per finalitzar el monument del rei. Destaca la multitud de semblances que trobem entre el monument format per Jaume I i el seu cavall, d'Agapit Vallmitjana i Barbany i l'escultura d'escaiola d'Agapit Vallmitjana i Abarca, la qual fa pensar la possibilitat que el monument d'Abarca es realitzés al llarg del procés de fabricació de Vallmitjana.

### Descripció de l'escultura d'Agapit Vallmitjana i Abarca

En aquesta veiem al rei Jaume I el Conqueridor, muntat sobre un elegant cavall, enlairant una espasa que porta a la seva mà esquerra.

### Descripció de l'escultura d'Agapit Vallmitjana i Barbany

L'obra de Barbany destaca per la seva monumental gallardia, alçant el seu braç dret, girant el seu torç cap al costat contrari i parant-se, mitjançant les regnes, amb el braç esquerre. El cavall presenta una anatomia proporcionada, amb unes voluminoses crineres i cua a l'estil barroc. Per altra banda, tenim l'obra d'Abarca la qual veiem algunes petites diferències amb l'obra anterior i és que Jaume, en aquest cas, alça l'espasa amb la mà dreta i no la porta guardada a la beina. El cavall, a diferència del monument de Barbany, té la pota dreta davantera aixecada del terra. Dit això, la representació de la posició tant de Jaume I com del cavall de l'obra d'Abarca fa pensar en una possible inspiració per l'obra d'Agapit Vallmitjana i Barbany.

## Referències

* 1 2 Pingarrón, Fernando «Creación del monumento al rey Jaime I El Conquistador en el parterre de Valencia.». Creación del monumento al rey Jaime I El Conquistador en el parterre de Valencia. Sus documentos., 1999, pàg. 445-462.