OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Equació de Darcy-Weisbach

L ' equació de Darcy-Weisbach és una equació àmpliament usada en hidràulica. Permet el càlcul de la pèrdua de càrrega deguda a la fricció dins una canonada.
L'equació va ser inicialment una variant de l'equació de Prony, desenvolupada pel francès Henry Darcy. el 1845 va ser refinada per Julius Weisbach, de Saxònia, fins a la forma en què es coneix actualment:
    $H_{f}=f\cdot {\frac {L}{D}}\cdot {\frac {v^{2}}{2g}}$
on:
    H $_f$ = pèrdua de càrrega deguda a la fricció.
    f = factor de fricció de Darcy.
    L = longitud de la canonada.
    D = diàmetre de la canonada.
    v = velocitat mitjana del fluid.
    g = acceleració de la gravetat: g = 9,81 m/s $^2$.
El factor de fricció f és adimensional i varia d'acord amb els paràmetres de la canonada i del flux. Aquest pot ser conegut amb una gran exactitud dins de certs règims de flux, però, les dades sobre la seva variació amb la velocitat eren inicialment desconeguts, pel que aquesta equació va ser inicialment superada en molts casos per l'equació empírica de Prony.
Anys més tard es va evitar el seu ús en diversos casos especials en favor d'altres equacions empíriques, principalment l'equació de Hazen-Williams, equacions que, en la majoria dels casos, eren significativament més fàcils de calcular. No obstant això, des de l'arribada de les calculadores la facilitat de càlcul no és major problema, de manera que l'equació de Darcy-Weisbach és la preferida.

## Exemple

En una canonada de 1.000 m de longitud i 45 cm de diàmetre es transporta un fluid. S'ha determinat que el factor de fricció de la canonada és de 0,03 i que la velocitat mitjana de flux és de 2,5 m/s, si el valor de la gravetat se suposa de 9,81 m/s $^2$ calculeu la pèrdua per fricció.
Reemplaçant els valors s'arriba a:
    $H_{f}=0,03\cdot {\frac {1000}{0,45}}\cdot {\frac {2,5^{2}}{2\cdot 9,81}}=21,24$ m, en metres de fluid. Si aquest és aigua, en m de columna d'aigua (m.c.a).
Per a passar a caiguda de pressió en pascals cal multiplicar per 9,81*densitat del fluid.Si al nostre exemple aquest és aigua a 20 °C obtenim: 21,24*998,2*9,81= 207928 Pa.

## Referències

* ↑ Virto Albert, Luis. Mecànica de fluids. Fonaments II. Univ. Politèc. de Catalunya, 2004, p. 201. ISBN 8498802164.

## Bibliografia

* Hidràulica dels canals oberts. Vine Et Chow. 1982. ISBN 968-13-1327-5
* Hidràulica General. Sotelo, G. 1999. ISBN 978-968-18-0503-6

## Vegeu també

* Canonada
* Flux d'aigua en canonada
* Càlcul de cabal d'aigua en canonada
* Equació de Colebrook-White
# Erdmann August de Brandenburg-Bayreuth

Erdmann August de Brandenburg-Bayreuth (en alemany Erdmann August von Brandenburg-Bayreuth) va néixer a Bayreuth (Alemanya) el 8 d'octubre de 1615 i va morir a Hof el 6 de febrer de 1651. Era el setè fill del marcgravi Cristià (1581-1655) i de Maria de Prússia (1579-1649). Era, per tant, membre de la Casa de Hohenzollern. Tot i ser el tercer fill baró, va esdevenir l'hereu del marcgraviat en morir prematurament els seus germans grans Jordi Frederic, mort el 1608, i Cristià Ernest, mort el 1614. Amb tot, tampoc va poder succeir el seu pare, ja que també va morir abans que ell, de manera que el títol de marcgravi va passar directament al seu fill Cristià Ernest.

## Matrimoni i fills

El 8 de desembre de 1641 es va casar a Ansbach amb la seva cosina Sofia de Brandenburg-Ansbach (1614-1646), filla de Joaquim Ernest (1583-1625) i de Sofia de Solms-Laubach (1594-1651). El matrimoni va tenir només un fill:
* Cristià Ernest (1644-1712), casat primer amb Erdmuda Sofia de Saxònia (1644-1670), després amb Sofia Lluïsa de Württemberg (1642-1702) i finalment amb Elisabet Sofia de Brandenburg (1674-1748).

## Enllaços externs

* Erdmann August Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Espàrtoc III

Espàrtac III o Espàrtoc III (?) (Spartacus o Spartocus) fou un rei del Bòsfor Cimmeri.
Era fill del rei Eumel del Bòsfor al que va succeir vers el 304 aC. Va regnar una vints anys. En aquest temps Espàrtoc III era tributari dels escites. El va succeir el seu germà o germanastre Leucanor.

## Referències

* ↑ Bodham Donne, William. «Spartacus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Espàrtoc V

Espàrtoc V o Espàrtac V (grec antic: Σπάρτοκος, llatí: Spartocus o Spartacus) va ser un rei del Bòsfor Cimmeri.
Va pujar al tron en circumstàncies desconegudes cap a l'any 200 aC, després de la mort de Leucó Higainó. Es desconeix el seu origen però podria ser fill o nét d'Espàrtoc IV. No es coneixen fets del seu regnat, a part d'unes monedes de coure conservades, amb l'efígie de Posidó en una cara i a l'altra el cap d'un sàtir.
Cap a l'any 180 aC el va succeir la seva filla Camasarie Filotecnos, casada amb Parisades III, potser fill de Leucó Higainó.

## Referències

* ↑ Grabrielsen, Vincent (et al.) (eds.). The Black Sea in antiquity : regional and interregional economic exchanges. Aarhus: Aarhus University Press, 2007, p. 277. ISBN 9788779342668.
* ↑ Truhart, Peter. Regents of nations : systematic chronology of states and their political representatives in past and present : a biographical reference book. Munic: Saur, 1984-1988, p. 2635. ISBN 9783598104916.
# Escut

«Escut» té aquests significats:
* Escut (anatomia), estructura òssia d'aspecte escatós.
* Escut (arma), arma defensiva manual.
* Escut (espeleotema), concreció de carbonat a les coves.
* Escut (moneda), unitat monetària, històrica i actual, de diversos estats i territoris del món.
* Escut (tuneladora), tipus de tuneladora dissenyada per a excavar roques toves o sòls.
* Constel·lació de l'Escut, petita constel·lació.
* Escut d'armes o, simplement, escut, representació heràldica que identifica un llinatge, un país, un municipi, etc.
* L'escut, obra d'Hesíode.
* En biologia, part de la closca de les tortugues. Vegeu Cuirassa (tortugues).
Viccionari
# Esquerra Independentista (ERC)

* Aquest article tracta sobre el corrent d'ERC. Vegeu-ne altres significats a «Esquerra Independentista».
Esquerra Independentista (EI) fou un corrent d'opinió intern amb l'objectiu d'impulsar un canvi de direcció d'Esquerra Republicana de Catalunya des de dins del partit. Fou promogut per Uriel Bertran, economista i diputat d'ERC al Parlament de Catalunya. El seu portaveu fou l'economista Francesc Sànchez. Esquerra Independentista també fou impulsat, entre d'altres, per la professora de Lògica de la UAB, Pilar Dellunde, la degana de la Facultat d'Econòmiques de la UB, Elisenda Paluzie i el professor de dret constitucional de la UPF i escriptor, Hèctor López Bofill. El moviment nasqué el 5 de juny de 2007, per tal d'oferir una opció alternativa a Reagrupament (en aquells moments, corrent interna d'ERC) que mantingués l'ideari d'esquerra republicana del partit, davant del Congrés Extraordinari convocat per Joan Carretero, ex-Conseller de Governació de la Generalitat de Catalunya pel partit republicà. Finalment, el corrent es dissolgué el 10 d'agost de 2010 davant la creació de la candidatura Solidaritat Catalana per la Independència i la integració en ell del seu líder Uriel Bertran i d'alguns caps visibles del corrent, tot i que la major part dels adherits van continuar militant dins d'Esquerra Republicana de Catalunya.
Al seu web, actualment inactiu, es va publicar el següent text:
| « | Esquerra Independentista va néixer fa tres anys com a corrent d'opinió per renovar ERC i redreçar la seva estratègia amb un full de ruta clar per la independència. Els esdeveniments polítics de les darreres setmanes han comportat la dissolució d'Esquerra Independentista, tot respectant les decisions que respecte a la militància política puguin prendre els seus membres a nivell personal. | » |

## Referències

* ↑ Neix un nou moviment que demana un gir dins d'Esquerra Republicana, RacóCatalà.cat, 6 de juny 2007 (consulta: 13-8-10).
* ↑ Es dissol Esquerra Independentista, el corrent intern crític amb la direcció d'ERC, RacóCatalà.cat, 10 d'agost 2010 (consulta: 13-8-10).
* ↑ Esquerra Independentista no marxa en bloc amb Uriel Bertran, Nació Digital, 10 d'agost 2010.
* ↑ Web d'Esquerra Independentista

## Enllaços externs

* Web d'Esquerra Independentista. Actualment inactiva.
# Esquerra Independent de Castelló

Esquerra Independent de Castelló (EIC) és un partit polític creat el 1979 a Castelló de la Plana de caràcter valencianista i municipalista. Va obtenir 4.146 vots, la tercera força política, i obtingué dues regidories: policia municipal i ensenyament. Era format per alguns antics membres del primer PSPV com Rafael Menezo, o del PSAN com Toni Royo, però els caps més destacables foren els regidors Vicent Pitarch i Almela i Pep Mata. Més tard, substituïts per Ricard Colom i Mingo Llorenç.
Vicent Pitarch, qui fou una figura destacada del valencianisme a Castelló, va ser membre del secretariat del PSPV en l'etapa en què es discutia la integració del partit al PSOE, i amb la desaparició del partit va optar per participar en formacions de caràcter local allunyant-se de la presa de decisions de manera centralitzada. Pitarch, qui seria el primer regidor de la formació, abandonaria l'Ajuntament en març de 1981 per a participar en la fundació d'Esquerra Unida del País Valencià.
A les eleccions municipals del 1983 es presenta amb una llista encapçalada per Rafel Menezo, acompanyat per membres de les associacions veïnals Sant Josep Obrer (Vicent Grau), Sequiol (Miquel Gòmez), de l'associació El Faro del Grau (Tica Palau), però va perdre la representació a l'ajuntament. El 1983 es va integrar a Unitat del Poble Valencià, que posteriorment fou un dels formants del Bloc Nacionalista Valencià.

## Referències

* 1 2 3 Rico i Garcia, 2014, p. 739.

## Bibliografia

* Rico i Garcia, Antoni. D'esquerres i valencianistes. Els casos d'AEPV i EUPV durant la transició (1977-1982) // Afers num. 79. Catarroja: editorial Afers, 2014. ISBN 978-84-16260-04-1.
# Estació de Riudecanyes-Botarell

Mapa sinòptic línia R15 :
Mapa Línia Ca6 :
Riudecanyes-Botarell és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada al municipi de Riudecanyes, allunyada dels nuclis urbans de Riudecanyes i Botarell, a la comarca catalana del Baix Camp. L'estació es troba a la línia Reus-Casp i hi tenen parada trens regionals de la línia R15 de Rodalies de Catalunya i la línia Ca6, ambdues operades per Renfe Operadora.
Aquesta estació, projectada inicialment per la Companyia dels Ferrocarrils Directes, va entrar en servei l'any 1890 quan es va posar en funcionament el tram construït per la Companyia dels Ferrocarrils de Tarragona a Barcelona i França (TBF) entre Reus i Marçà-Falset. L'any 2011 hi havia uns 7 trens que feien parada a l'estació, l'edifici de viatgers es troba tancat i no hi ha personal.
El mes de maig de 2008 Adif va anunciar que es licitaria la modernització de l'estació per augmentar la seguretat, eficàcia i fiabilitat de les instal·lacions.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 1.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

Serveis regionals de Rodalies de Catalunya :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Móra la Nova Flix Riba-roja d'Ebre | Duesaigües-L'Argentera | | Les Borges del Camp | Barcelona-Estació de França Barcelona-Sant Andreu Comtal |
| Casp Saragossa-Delicias | Duesaigües-L'Argentera | | Les Borges del Camp | Barcelona-Estació de França Barcelona-Sant Andreu Comtal |

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R15». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2012-01-13. [Consulta: 23 febrer 2012].
* ↑ Meseguer, Òscar «Una línia descendent». El Punt, 11029, 10-07-2011, pàg. 2-3. [Consulta: 23 febrer 2012].
* ↑ DDVV «Ferrocarril Reus-Móra la Nova-Casp». Anuari territorial de Catalunya, volum 2008. Institut d'Estudis Catalans, 2009, pàg. 120-121. [Consulta: 23 febrer 2012].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Espai d'Interpretació de Berga

L'Espai d'Interpretació de Berga és un museu municipal que es troba a la capital del Berguedà. Disposa d'una exposició permanent. Forma part del Museu Comarcal de Berga i de la Xarxa de Museus Locals de la Diputació de Barcelona.

## Exposició

A l'espai Berga s'analitza la història local, començant amb el naixement del nucli urbà i explicant la seva evolució, passant per tots els períodes de la història, comentant l'època en què la vila va ser anomenada vila Borbònica, principalment degut al seu castell. També explica el període carlista del municipi.

## Referències

* ↑ «Espai d'Interpretació de Berga». Altberguedà.cat. Arxivat de l'original el 7 d’octubre 2010. [Consulta: 18 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Espai d'Interpretació de Berga - Lloc web oficial
* Web del Museu més gran de Catalunya
# Uzwil

Uzwil és un municipi del cantó de Sankt Gallen (Suïssa), situat al districte de Wil.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Conjunt del nucli urbà del Pont d'Armentera

El Conjunt del nucli urbà del Pont d'Armentera és una obra del Pont d'Armentera (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El Pont d'Armentera està situat entre el riu Gaià i el torrent de Rupit, a 349 metres d'altitud. El poble té una estructura circular, seguint el traçat de l'antiga vila closa de l'època medieval. Al voltant d'aquest nucli han crescut barris nous, com el Raval Vell, el Raval Nou i el Raval dels Estenedors. En el poble s'han trobat les restes de l'aqüeducte romà que portava les aigües a Tarragona.

## Història

El primer document que parla del Pont és una carta de població de Cabra de l'any 980, però no va ser fins al segle xi que es va portar a terme la repoblació. Primer formava part del castell de Querol i l'any 1229 va ser cedida a Santes Creus per Ramon Alemany de Cervelló. El 1359 contava amb 27 focs segons el cens de Pere III. Al llarg del segle xiv experimentà un creixement econòmic i demogràfic, que propicià la construcció de carrers nous, els anomenats ravals, situats a la part oriental del torrent de Rupit. El procés de creixement es va mantenir al llarg del temps.

## Referències

* 1 2 «Conjunt del nucli urbà del Pont d'Armentera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Conjunt del nucli urbà del Pont d'Armentera». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Martín Roberto Mandra

Martín Mandra (Buenos Aires, 20 de desembre de 1975) és un futbolista argentí, que ocupa la posició de davanter.
Va començar la seua carrera a equips argentins com el Racing Club de Avellaneda, el Nueva Chicago o Ferro Carril Oeste. Posteriorment ha militat a equips espanyols (Rayo Vallecano, UD Melilla), grecs (Paniliakos), alemanys (Nuremberg), italians (Barletta) o equatorians (Deportivo Azogues o Deportivo Quito, tot guanyant la lliga equatoriana 2008 amb aquest darrer).

## Enllaços externs

* (castellà) Fitxa del jugador
# Casablancas

Casablancas és el nom dels següents personatges:
* Benet Casablancas i Domingo (Sabadell, 1956), compositor català
* Ferran Casablancas i Planell (Sabadell, 1874 - Barcelona, 1960), empresari català
* Joan Casablancas i Bertran (Sabadell, 1912-1998), empresari català
* Jordi Casablancas Muntañola (Barcelona, 1940-2001), economista, dissenyador industrial i d'interiors català
* Miquel Casablancas i Juanicó (Sabadell, 1913 - Barcelona, 1981), sindicalista, i polític socialista català
* John Casablancas (Nova York, 1942 - Río de Janeiro, 2013), empresari i agent de models nord-americà d'origen català
* Julian Casablancas (Ciutat de Nova York, 1978), músic, cantautor i compositor nord-americà

## Vegeu també

* Casablanca (desambiguació)
# Barbara Nadel

Barbara Nadel és una escriptora en anglès de novel·la negra. És llicenciada en Psicologia; durant uns quants anys ha treballat en un hospital psiquiàtric amb malalts esquizofrènics i delinqüents amb trastorns mentals. La seva activitat literària comença l'any 1999 amb la publicació de la novel·la La hija de Baltasar, a la qual van seguir A Chemical Prison (2000), Arabesk (2001), Deep Waters (2002), Harem (2003) i Petrified (2004). Les seves obres han estat traduïdes a diferents idiomes. Actualment viu als afores de Londres i es dedica exclusivament a l'escriptura.

## Referències

* ↑ «Barbara Nadel». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 abril 2016].
# Base aèria de Bagram

La base aèria de Bagram és un aeroport situat a prop de l'antiga ciutat de Bagram, al sud-est de Charikar, a la província afganesa de Parwan. Està situada en una vall amb orientació nord-sud envoltada de muntanyes de 5.480 metres.

## Referències

* ↑ «Bagram: US base in Afghanistan» (en anglès). BBC News, 24-06-2009.
# Base aèria

Una base aèria (airbase,air force base o military airfield, military airport i air force station en anglès), és un aeròdrom que serveix principalment per atendre les aeronaus militars, amb totes les instal·lacions de suport per a l'aviació militar.
Una base aèria típicament compta també amb les instal·lacions dels aeroports civils, com per exemple el control de trànsit aeri i el de rescat i d'extinció d'incendis Algunes bases aèries tenen serveis de revestiment d'avions, hangars protegits o fins i tot hangars subterranis, per protegir les aeronaus de l'atac enemic. Els avions de combat requereixen l'emmagatzematge dels seus artefactes. Una la base aèria pot ser defensada per armes antiaèries i forces de protecció de les tropes.
Usualment les bases aèries tenen aeronaus assignades, però també hi ha les anomenades bases d'estacionament" les quals no tenen aeronaus assignades i e fan servir per al desplegament d'aeronaus d'altres bases. Així es redueixen les possibilitats de destrucció dels avions en terra i s'augmenta el seu abast i àrea de cobertura.
A diferència dels aeroports civils, les bases aèries produeixen nivells de contaminació acústica i de contaminació atmosfèrica baixos (per la relativament escassa presència d'aparells). Per raons de seguretat la majoria de les bases aèries es localitzen en zones poc poblades i lluny dels grans centres urbans.
Un exemple de base aèria de dimensions reduïdes són els portaavions.
# Barbus trinotatus

Barbus trinotatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Congo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barbus trispilopleura

Barbus trispilopleura és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Batalla de Mir

La batalla de Mir va tenir lloc els dies 9 i 10 de juliol de 1812 durant la invasió de Napoleó a Rússia. Tres divisions de llancers polonesos van lluitar contra la cavalleria russa, acabant amb la primera gran victòria russa a la invasió francesa de Rússia.
El general rus Matvei Platov tenia vuit regiments de cosacs i dues bateries del Don desplegades al sud del poble de Mir, quan una brigada del Quart de Cavalleria lleugera polonesa va atacar els seus llocs d'avançada, amb un nombre de prop de 100 homes. Aquests llocs avançats tenien el doble treball tant d'observació com de vigilància i d'atraure l'enemic a atacar; les emboscades d'un centenar d'homes es van situar cada vegada més a la vora del camí de Mir, a banda i banda d'aquest. Les forces del general polonès Alexander Rosniecki van xocar amb la cavalleria del rus Alexander Vasiltxikov, resultant en un combat cos a cos amb pèrdues força igualades. Seguit pels ulans, van arrasar el poble, atacant la força principal de Platov. Una tercera brigada polonesa que intentava unir-se a la lluita va ser encerclada i destrossada pels cosacs, després del qual tota la força polonesa va cedir terreny, que va retrocedir amb l'ajuda dels hússars russos. Després de l'arribada dels hússars d'Akhtyrka, dels dragons i d'altres reforços de Vasiltxikov, la batalla es va estendre durant sis hores, traslladant-se al poble proper de Simiakovo. Platov va derrotar l'enemic allà i va passar a Mir, on va causar més pèrdues a l'enemic abans de retirar-se tàcticament. La brigada de Tyszkiewicz va evitar una pèrdua absoluta, en cobrir la retirada polonesa.
La ciutat de Mir i les ruïnes del fort van ser utilitzades com a seu per Jérôme Bonaparte, fins que va decidir o va haver de deixar l'exèrcit, després d'una baralla amb el seu germà el 6 d'agost de 1812. Després de la retirada, el castell de Mir va ser destruït amb pólvora.

## Referències

* 1 2 Smith, Digby (1998) The Napoleonic Wars Data Book, Greenhill, London: ISBN 1-85367-276-9
* ↑ Note that although no official flag existed during this period, the tricolour represents the officer sash colours and the Double Eagle represents the Tsar's official state symbol.
* ↑ «Napoleon Series Battle Lists: War Against Russia» (en anglès). The Napoleon Series Archive. [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ Journal of the Military Service Institution of the United States, Volume 19, 1896.
* 1 2 Foord, Edward A.. Napoleon's Russian campaign of 1812. Little, Brown and Co., 1915.
* ↑ «Cossacks ! : Napoleonic wars: Tactics : Uniforms : Organization» (en anglès). [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ Davies, Norman. Europe: a History. HarperCollins, 1998. «mir cossacks 1812.»