OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Volta a Andalusia 2005

La Volta a Andalusia 2005 es va disputar entre el 13 al 17 de febrer de 2005. Va ser guanyada per l'espanyol Francisco Cabello de l'equip Comunidad Valenciana, per davant de Daniel Moreno i José Luis Martínez.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1a | 13 de febrer | Benalmádena - Comares | 150,5 km | Carlos García Quesada | Carlos García Quesada |
| 2a | 14 de febrer | Antequera - La Zubia | 165,7 km | Serge Baguet | Carlos García Quesada |
| 3a | 15 de febrer | Vegas del Genil - Jaén | 163,8 km | Serge Baguet | Francisco Cabello |
| 4a | 16 de febrer | La Guardia de Jaén - Còrdova | 161,6 km | Alessandro Petacchi | Francisco Cabello |
| 5a | 17 de febrer | Sevilla - Chiclana de la Frontera | 153,8 km | Alessandro Petacchi | Francisco Cabello |

## Classificacions finals
### Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Francisco Cabello | Comunidad Valenciana-Elche | 20h 33' 25" |
| 2 | Daniel Moreno | Relax-Fuenlabrada | + 1'30" |
| 3 | José Luis Martínez | Comunidad Valenciana-Elche | + 2'36" |
| 4 | Vicente Reynés | Illes Balears-Caisse d'Epargne | + 2'45" |
| 5 | Juan Manuel Gárate | Saunier Duval-Prodir | + 3'00" |
| 6 | Manuel Beltrán | Discovery Channel | + 3'16" |
| 7 | David Cañada | Saunier Duval-Prodir | + 3'33" |
| 8 | Ezequiel Mosquera | Kaiku | + 4'01" |
| 9 | Ángel Castresana | Mr Bookmaker.com-SportsTech | + 4'23" |
| 10 | Jon Bru | Kaiku | + 4'37" |
| Classificació de la muntanya Ciclista Equip Punts 1 Juan Manuel GárateSaunier Duval-Prodir25 2 Francisco CabelloComunidad Valenciana-Elche15 3 Joaquim RodríguezSaunier Duval-Prodir14 | Classificació dels punts Ciclista Equip Punts 1 Serge BaguetDavitamon-Lotto56 2 Carlos García QuesadaComunidad Valenciana-Elche39 3 Vicente ReynésIlles Balears-Caisse d'Epargne34 |
| Classificació de les metes volants Ciclista Equip Temps 1 Juan Manuel GárateSaunier Duval-Prodir9 2 Stijn DevolderDiscovery Channel5 3 Johan VansummerenDavitamon-Lotto5 | Classificació per equips Equip Temps 1 Discovery Channel Pro Cycling Team61h 49' 02" 2 Kaiku+ 2'13" 3 Davitamon-Lotto+ 7'12" |

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa
* Resultats a museociclismo.it
# Vinohrady nad Váhom

Vinohrady nad Váhom és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país.

## Història

La vila fou fundada el 1958-
# Vèlit

Els vèlits (llatí: velites) foren una classe d'infanteria de l'exèrcit consular romà entre el 211 i el 107 aC. Provenien generalment d'algun poble sota el domini de Roma o pertanyien a les classes més baixes de la societat o també s'hi incloïen aquells que no eren considerats encara prou adults per formar part de la infanteria pesant, normalment entre els 17 i els 25 anys. Encara que originàriament existien dues classes d'infanteria, els rorarii i els accensi considerades més pobres, van desaparèixer pel seu escàs valor militar. Els vèlits van entrar a formar part de l'exèrcit a les reformes que es van fer l'any 211 aC substituint les antigues tropes, encara que aquesta afirmació és una dubtosa interpretació d'un únic passatge de Titus Livi.
Eren considerats "escaramussadors" dins de l'exèrcit. Anaven armats amb un elm o galea, un escut rodó (parma), una espasa (gladius) i un feix javelines lleugeres i com a protecció per al cos es cobrien amb una pell de llop o d'os, per tal de semblar més agressius i per poder ser distingits ràpidament pels centurions. Els vèlits formaven sempre en primera línia de combat, seguits dels hastats, els principes i els triaris. Actuaven en les primeres escaramusses de la batalla per a després replegar-se entre els buits que deixaven les centúries abans de formar per al combat. Des del punt de vista organitzatiu, estaven assignats a una centúria i a un maniple concret. En general, hi havia 1.200 vèlits per cada 3.000 membres de la infanteria romana, però en temps de crisi, el seu nombre es multiplicava. A diferència d'altres unitats, adoptaven una formació oberta i poc cohesionada, sense cap estructura concreta, cosa que els permetia avançar o retirar-se ràpidament, i tenir una major mobilitat davant de l'enemic. Resultaven especialment útils per a combatre contra els elefants de guerra i per destruir els carros de guerra, per la seva gran mobilitat i les seves armes llancívoles, que els feien més efectius que la infanteria pesant.
Les reformes de Gai Mari l'any 107 aC van suprimir aquesta categoria d'infanteria lleugera i els antics vèlits van ser integrats amb la infanteria pesant de les noves cohorts.

## Referències

* ↑ «legió». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ Dodge, Theodore Ayrault. Hannibal; a history of the art of war among the Carthaginians and Romans down to the battle of Pydna. Boston; Nova York: Houghton, Mifflin and Co., 1891, p. 22, 34, 51-52.
* ↑ Southern, Pat. The roman army: a social and institutional history. Oxford; Nova York: Oxford University Press, 2007, p. 90, 92. ISBN 9780195328783.
* ↑ Penrose, Jane. Rome and her enemies an empire created and destroyed by war. Oxford; Nova York: Osprey, 2008, p. 33-38. ISBN 9781846033360.
# Volume 8: The Threat Is Real

Volume 8: The Threat is Real! és el vuitè àlbum d'estudi del grup americà de thrash metal Anthrax. Va ser publicat el juliol de 1998 per Ignition Records. El grup i Paul Crook el va produir, i s'inclou el single "Inside Out". Es van vendre també els següents singles: "Crush", "P & V" i "Born Again Idiot". Volume 8: The Threat Is Real només va arribar al lloc #122 de la Billboard 200. La cançó Crush apareix en el videojoc ATV Offroad Fury per Playstation 2 i en la banda sonora.

## Llista de cançons

* Totes les cançons escrites per Frank Bello, Charlie Benante, John Bush, Scott Ian, excepte les indicades.
* "Crush" (John Bush, Scott Ian, Charlie Benante) – 4:21
* "Catharsis" (Bush, Ian, Benante, Bello) – 4:53
* "Inside Out" (Bush, Ian, Benante) – 5:31
* "P & V" (Bush, Ian, Benante) – 3:12
* "604" (Bush, Ian, Benante) – 0:35
* "Toast to the Extras" (Bush, Ian, Benante) – 4:24
* "Born Again Idiot" (Bush, Ian, Benante) – 4:17
* "Killing Box" (Bush, Ian, Benante) – 3:37
* "Harms Way" (Bush, Ian, Benante) – 5:13
* "Hog Tied" (Bush, Ian, Benante) – 4:36
* "Big Fat" (Bush, Ian, Benante) – 6:01
* "Cupajoe" (Bush, Ian, Benante) – 0:46
* "Alpha Male" (Bush, Ian, Benante) – 3:05
* "Stealing from a Thief" + "Pieces" (bonus track) (Bush, Ian, Benante) – 13:02

### edició britànica

* "Crush" (Bush, Ian, Benante) – 4:21
* "Catharsis" (Bush, Ian, Benante, Bello) – 4:53
* "Inside Out" (Bush, Ian, Benante) – 5:31
* "Piss 'n' Vinegar" (Bush, Ian, Benante) – 3:12
* "604" (Bush, Ian, Benante) – 0:35
* "Toast to the Extras" (Bush, Ian, Benante) – 4:24
* "Born Again Idiot" (Bush, Ian, Benante) – 4:17
* "Killing Box" (Bush, Ian, Benante) – 3:37
* "Harms Way" (Bush, Ian, Benante) – 5:13
* "Hog Tied" (Bush, Ian, Benante) – 4:36
* "Big Fat" (Bush, Ian, Benante) – 6:01
* "Cupajoe" (Bush, Ian, Benante) – 0:46
* "Alpha Male" (Bush, Ian, Benante) – 3:05
* "Stealing from a Thief" (Bush, Ian, Benante) – 5:30
* "Pieces" – 4:59

### cançons extra

* "Giving the Horns" (Bush, Ian, Benante) – 3:34
* "The Bends" (Radiohead cover) (Jonny Greenwood, Colin Greenwood, Ed O'Brien, Phil Selway, Thom Yorke) – 3:52
* "Snap/I'd Rather Be Sleeping" (Dirty Rotten Imbeciles cover) (Kurt Brecht, Spike Cassidy, John Menor, Eric Brecht) – 2:14

## Personal

* John Bush – Cantant
* Scott Ian – Guitarra rítmica, veu de fons
* Frank Bello – Baix, veu de fons
* Charlie Benante – Bateria

### Músics convidats

* Phil Anselmo – Backing vocals on "Killing Box"
* Dimebag Darrell – Lead Guitar on "Inside Out" and "Born Again Idiot"
* Paul Crook - Lead Guitar on "Big Fat","Hog Tied","Killing Box" And "Stealing From A Thief"

## Enllaços externs

* Web d'Anthrax
* Entrevista Arxivat 2009-01-08 a Wayback Machine. a The Fulford and Tang Hall Curmudgeon #11
# Volumni

Volumni és el nom dels següents personatges:
* Publi Volumni, diversos personatges
* Luci Volumni Flamma Violent, cònsol el 307
# Wellingtonbridge

Wellingtonbridge (en gaèlic irlandès Droichead Eoin) és una vila d'Irlanda, al comtat de Wexford, a la província de Leinster. Està situada a 24 km a l'oest de Wexford i 28 km a l'est de Waterford, en la intersecció de les carreteres regionals R733 i R736. Històricament s'havia anomenat Ballyowen (gaèlic irlandès Baile Eoin) al townland que ocupa.

## Transport

La vila es troba en la línia de ferrocarril Limerick-Rosslare: l'estació de tren de Wellingtonbridge, que antigament fou un punt important de transport de bleda-rave, va obrir l'u d'agost de 1906 i fou tancada el 18 de setembre de 2010.
El servei de ferrocarril fou substituït per la ruta 370 del Bus Éireann des del 20 de setembre de 2010. També el travessen les rutes 372 i 373 del Bus Éireann.
Ardcavan, una companyia d'autobusos amb base al comtat de Wexford ofereix un servei diari de Wellingtonbridge a Dublín i a l'aeroport de Dublín.

## Personatges il·lustres

* Mick Wallace

## Referències

* ↑ http://www.irishrail.ie/news_centre/general_news.asp?action=view&news_id=900%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.buseireann.ie/pdf/1284376415-370.pdf Arxivat 2011-12-20 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.buseireann.ie/pdf/1360756249-371.pdf Arxivat 2013-09-15 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.ardcavan.com/dublin_september_2011.pdf Arxivat 2012-09-13 a Wayback Machine.
# Weme

El weme (o gbe, weme) és una llengua gbe que parlen els wemes que viuen als departaments d'Ouémé i d'Atlantique a Benín. El seu codi ISO 369-3 és wem i el seu codi al glottolog és weme1239.

## Població, territori i pobles veïns

El 1991 hi havia 60.000 wemes i segons el joshuaproject n'hi ha 261.000. Aquests tenen el territori als municipis d'Adjohoun, Bonou, Dangbo, Aguégué i Akpro-Missérété del departament d'Ouémé, a la riba del riu Ouémé i als municipis de Zè i d'Abomey-Calavi del departament Atlantique.
Els wemes tenen com a veïns els guns i els tofins, al sud; els ayizos a l'oest; els fon, al nord; i els nagos orientals, que parlen la llengua defoid nago oriental.

## Família lingüística

El weme és una llengua kwa, família lingüística que forma part de les llengües Benué-Congo. Concretament, segons l'ethnologue, forma part del grup lingüístic de les llengües gbes. Segons l'ethnologue, hi ha 21 llengües gbe: l'Aguna, l'ewe, el gbe, ci, el xwla oriental, el gbesi, el kotafon, el saxwe, el waci, el xwela occidental, el xwela, el kpessi, sis llengües aja (aja, ayizo, defi, tofin, weme i gun), dues llengües fons (fon i gbe, maxi) i la llengua gen, considerada l'única llengua mina. Segons el glottolog, és una de les llengües gbes orientals juntament amb el gbe, gbesi; l'ayizo; el gbe, xwla oriental; el fon; el gbe, ci; el gun; el kotafon; el gbe, maxi; el saxwe; el tofin; el weme; el xwla occidental; el wudu i el gbe, xwela.

## Sociolingüística, estatus i ús de la llengua

El weme és una llengua vigorosa (EGIDS 6a): Tot i que no està estandarditzada, és utilitzada per persones de totes les generacions a la llar i en societat i la seva situació és sostenible. Els wemes també parlen el fon i el francès com a segones llengües.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Gbe, Weme, a language of Benin». ethnologue. [Consulta: 15 febrer 2015].
* 1 2 3 «Language: Gbe, Weme». Joshuaproject. [Consulta: 15 febrer 2015].
* 1 2 «Language: Weme Gbe». glottolog. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ «Mapa lingüístic de Benín. el weme és el número 43». ethnologue. [Consulta: 15 febrer 2015].
* 1 2 «Gbe». ethnologue. [Consulta: 5 febrer 2015].
* ↑ «Weme Gbe in the Language Cloud» (en anglès). ethnologue. [Consulta: 15 febrer 2015].

## Bibliografia

* Gbéto, Flavien. 2004. Esquisse de la tonologie synchronique de wemɛgbe, dialecte gbe du sud-Bénin. A: Studies in African linguistics 33. 65-90.
* Brand, Roger. 1999. La langue wéménugbé. A: Afrikanistische Arbeitspapiere 58. (?).
* Kossouho, F. F. 1999. Une esquisse d'étude comparative de trois parlers Gbe: L'aja, le Gun, le Weme. Universitat Nacional de Benín. viii+113pp.
* WALS Online Resources for Wéménugbé. n.a. 2008. Max Planck Institute for Evolutionary Anthropology
# Wemes

Els wemes (o gbe, weme) són els membres d'un grup ètnic que vien al llarg de la riba del riu Ouémé, als departaments d'Ouémé i d'Atlantique al sud-est de Benín. Els wemes parlen la llengua gbe weme. Els wemes són un poble que forma part del grup d'ètnies guineanes; el seu codi ètnic és NAB59e i el seu ID de grup ètnic és 15909.

## Població, situació geogràfica i pobles veïns

El 1991 hi havia 60.000 wemes i segons el joshuaproject n'hi ha 261.000. Aquests tenen el territori als municipis d'Adjohoun, Bonou, Dangbo, Aguégué i Akpro-Missérété del departament d'Ouémé, a la riba del riu Ouémé i als municipis de Zè i d'Abomey-Calavi del departament Atlantique.
Els wemes tenen com a veïns els guns i els tofins, al sud; els ayizos a l'oest; els fon, al nord; i els nagos orientals, que parlen la llengua defoid nago oriental.

## Llengües

El weme és la llengua materna dels wemes, que també parlen el fon i el francès.

## Religió i creences

La majoria dels wemes creuen en religions africanes tradicionals (81%) i només el 18% són cristians. D'aquests, el 55% són catòlics, el 28 pertanyen a esglésies independents, el 15% són protestants i el 2% es consideren altres cristians. El 5% dels wemes cristians segueixen el moviment evangèlic.

## Referències

* 1 2 3 4 «Gbe, Weme, a language of Benin». ethnologue. [Consulta: 15 febrer 2015].
* 1 2 «Language: Gbe, Weme». Joshuaproject. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ «Ethnicity. Gbe Weme in Benin». joshuaproject. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ «Mapa lingüístic de Benín. el weme és el número 43». ethnologue. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ «Religion. Gbe, Weme in Benin». Joshuaproject. [Consulta: 15 febrer 2015].
# Wincanton Classic 1989

La Wincanton Classic 1989 fou la 1a edició de la Wincanton Classic. La cursa es disputà el 30 de juliol de 1989, sent el vencedor final el neerlandès Frans Maassen, que s'imposà en la meta de Newcastle.
Va ser la sisena cursa de la Copa del Món de ciclisme de 1989.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Frans Maassen | Superconfex-Yoko | 5h 51' 21" |
| 2 | Maurizio Fondriest | Del Tongo | + 02" |
| 3 | Seán Kelly | PDM-Concorde | m. t. |
| 4 | Etienne De Wilde | Histor-Sigma | m. t. |
| 5 | Teun van Vliet | Panasonic-Isostar | m. t. |
| 6 | Paolo Rosola | Gewiss-Bianchi | m. t. |
| 7 | Herman Frison | Histor-Sigma | m. t. |
| 8 | Bruno Cornillet | Z-Peugeot | m. t. |
| 9 | Sammie Moreels | Lotto | m. t. |
| 10 | Stephan Joho | Ariostea | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets
# Otó IV de Brunswick-Grubenhagen

Otó IV de Brunswick - Grubenhagen (1320 – 1 de desembre de 1398) fou el quart i últim marit de Joana I de Nàpols. Fou també comte consort de Provença. Portava que el títol de príncep de Tàrent i per aquesta raó fou també conegut com a Otó el Tarentí.

## Biografia

Era el fill gran d'Enric II, duc de Brunswick-Grubenhagen (vers 1289 - 1351) i de la seva primera muller Jutta de Brandenburg.
El 1353, es va casar amb la seva primera muller Violant de Vilaragut, una filla de Berenguer de Villaragut i vídua de Jaume III de Mallorca. No hi va haver fills d'aquest matrimoni. Vers 1372, Otó ja era un vidu.
El 25 de setembre de 1376, Otó es va tornar a casar, l'escollida fou la reina Joana I de Nàpols. El nuvi tenia cinquanta-sis anys i la núvia aproximadament quaranta-vuit. Es convertí en consort reial però altra vegada no hi va haver fills. Joana I de Nàpols escollí el príncep alemany per la seva reputació de bon comerciant i esperava poder tenir el tan desitjat hereu amb ell, il·lusió que no es va veure realitzada.
L'anomenat Cisma d'Occident va començar el 1378 amb l'elecció de dos papes rivals, Urbà VI de Roma i Climent VII d'Avinyó. Joana donava suport a Climent VII i es va aliar amb el seu principal suport Carles V de França. Sense gaires esperances de tenir fills propis, Joana va escollir l'aliança francesa i va adoptar com a successor a Lluís d'Anjou (Lluís I de Nàpols), germà petit del rei Carles V.
Urbà VI va proclamar la deposició de Joana el 1381 i va nomenar el seu segon cosí Carles de Durazzo com el seu candidat pel tron suposadament vacant. Carles va passar els següents mesos reunint el seu exèrcit dins del Regne d'Hongria i llavors va marxar contra el Regne de Nàpols en l'anomenada guerra de la Unió d'Ais. Otó va dirigir l'exèrcit napolità en la batalla però fou derrotat a Nàpols el 1381. Joana I i Otó foren fets presoners per Carles de Durazzo. L'any següent la reina Joana morí estrangulada a la presó al Castell de San Fele el 12 de maig del 1382 i Otó continuà un temps en captiveri fins al 1384; després es va exiliar de Nàpols. Carles de Durazzo es va convertir en el rei Carles III de Nàpols mentre el duc Lluís II d'Anjou, fill adoptiu de la reina Joana esdevenia el pretendent al tron napolità; Otó va entrar al seu servei des del 1384. El 1387 Lluís va aconseguir entrar a Nàpols i fer fora el príncep de Durazzo. El 10 d'abril del 1392 Tommaso da San Severino i Bernabò da San Severino, en favor de Lluís II de Provença, van derrotar i capturar en una emboscada a Ascoli Satriano Alberico da Barbiano i Otó de Brunswick, que lluitaven per Ladislau I de Nàpols.
Otó va sobreviure a Joana en com a mínim setze anys però mai no es va tornar a casar; finalment va morir el 13 de maig del 1399 a Nàpols i fou enterrat a Foggia. Fou succeït pel seu primer cosí, Eric de Brunswick-Grubenhagen, abans duc d'Einbeck.

## Referències

* ↑ Giannone, Pietro. Istoria civile del Regno di Napoli (en italià). M. Lombardi, 1865, p. 497-498.
* ↑ Studi romagnoli (en italià). Volum 57. Fratelli Lega, 2007, p. 442.

## Enllaços externs

* Llista de descendents d'Albrecht I de Brunswick
* Perfil
# Talpó mexicà

El talpó mexicà (Microtus mexicanus) és una espècie de talpó que es troba a Mèxic i els Estats Units.

## Referències

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Microtus mexicanus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès).
# Proasellus synaselloides

Proasellus synaselloides és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

Viu a l'aigua dolça.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: França.

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Henry, J. P., 1963. Premier Aselle cavernicole de Basse-Provence: Asellus synaselloides n. sp. Annales de Speleologie, Paris 18: 99-106.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Muséum National d'Histoire Naturelle, 2003-2012 (francès)
* ↑ SeaLifeBase (anglès)
* ↑ TELA INSECTA - Le réseau de l'entomologie Francophone Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ Crustacés d'eau douce de France métropolitaine Arxivat 2013-12-04 a Wayback Machine. (francès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Convent de Sant Francesc de Paula de Ponts

El Convent de Sant Francesc de Paula de Ponts va ser un petit convent sense claustre de frares mínims fundat a Ponts el 1625 o 1651 segons la font, i que va tenir activitat fins l'exclaustració el 1835.
El 1835 la comunitat de quatre o cinc religiosos es va dispersar, amb l'excepció del frare Antoni Cots de Manresa, que ha estat anomenat "ànima de la defensa de Ponts". Aquest religiós, convertit en un fervent liberal, es va quedar al capdavant de la parròquia de Santa Maria de Ponts fins al 1846 i ell mateix va liderar l'enderrocament de l'edifici secundat per un grup de joves exaltats. Segons Gaietà Barraquer el frare s'acabà retirant a Manresa on es va penedir dels fets. A sobre del solar s'hi feren altres construccions i s'hi va fer passar la carretera de Lleida a la Seu d'Urgell.

## Referències

* ↑ «Convent de Sant Francesc de Paula de Ponts». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Convent de Sant Francesc de Paula de Ponts Monertirs.cat
* ↑ Gabriel, Manuel: Episodis de la història de Ponts. A sang i foc
* ↑ Roviralta, Cayetano Barraquer y. Las casas de religiosos en Cataluña durante el primer tercio del siglo XIX (en castellà). F.J. Altés y Alabart, 1906.
# León Cortés Castro

León Cortés Castro (Alajuela, Costa Rica, 8 de desembre de 1882 - San José, Costa Rica, 3 de març de 1946), va ser un advocat i polític costa-riqueny, President de la República de 1936 a 1940.
Va néixer a Alajuela, el 8 de desembre de 1882. Va ser fill del metge colombià Roberto Cortés i Cortès i Fidelina Castro (Mondragón) Ruiz. Es va casar el 28 de setembre de 1905 a Alajuela amb Julia Fernández Rodríguez, filla de Francisco Fernández Pérez i Luisa Rodríguez Quesada. D'aquest matrimoni van néixer dos fills, Javier i Otto Cortés Fernández.
Va obtenir el títol de mestre normal per suficiència al Liceu de Costa Rica, va ser mestre d'escola i va arribar a ser inspector d'escoles i professor d'Institut d'Educació Secundària. Posteriorment va estudiar Dret i el 1916 es va graduar com Llicenciat en Lleis a l'Escola de Dret de Costa Rica. Castro va pertànyer a la Maçoneria del seu país.

## Referències

* ↑ Meléndez O., Mauricio «Els discrets maçons» (en castellà). El Financiero, 25-06-2000. Arxivat de l'original el 2015-04-30 [Consulta: 2 novembre 2016]. Arxivat 2015-04-30 a Wayback Machine.
# Myiotheretes

Myiotheretes és un gènere d'ocells de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per 4 espècies:
* Myiotheretes striaticollis - tirà gorjaestriat.
* Myiotheretes pernix - tirà de Santa Marta.
* Myiotheretes fumigatus - tirà fumat.
* Myiotheretes fuscorufus - tirà ventre-rogenc.