OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Irmgardis

Irmgard o Imgardis de Süchteln (1000 - † 1065 or 1082/1089, Colònia, Alemanya) va ser una noble medieval, comtessa sobirana d'Aspel entre el 1013 i el 1085. És venerada com a santa per diverses confessions cristianes i coneguda com a Santa Irmagrdis de Colònia.
N'hi ha poca informació. Les fonts diuen que era comtessa sobirana i que, en morir els seus pares, distribuí els seus bens entre hospitals, esglésies i institucions socials. Va viure una vida senzilla en solitud i realitzà tres pelegrinatges a Roma. Passà els seus darrers anys a Colònia.
La seva festivitat és el 4 de setembre i les seves relíquies estan preservades en un sarcòfag a l'altar de la catedral de Colònia.

## Bibliografia

* Arie Nabrings: Irmgardis von Süchteln, Volksheilige, im Online-Portal Rheinische Geschichte, veröffentlicht am 8. März 2013.
* Josef Kleinermanns: Die h. Irmgardis von Aspel und ihre Beziehungen zu Rees, Süchteln und Köln: ein Beitrag zur Rhein. Heiligengeschichte. Stauff, Köln 1900 (Digitalisat).
* Arie Nabrings: Die hl. Irmgardis von Süchteln. Rheinlandia, Siegburg 1995, ISBN 3-931509-01-X.
* Peter Norrenberg: Die heilige Irmgardis von Süchteln. Aus der rheinischen Geschichte, Band 19. Bonn 1894.
* Margret Riedel: St. Irmgardis – Herrscherin und Heilige vom Niederrhein. Teil 1 und 2, Wesel-Diersfordt 1985.
* Klaus-Gunther Wesseling: Irmgard von Köln. In: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Band 2, Bautz, Hamm 1990, ISBN 3-88309-032-8, Sp. 1334-1335.
* Ekkart Sauser: Irmgard, Gräfin von Aspel. In: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Band 23, Bautz, Nordhausen 2004, ISBN 3-88309-155-3, Sp. 719–720.
* Irmgardis, B.. In: Johann E. Stadler, Franz Joseph Heim, Johann N. Ginal (Hrsg.): Vollständiges Heiligen-Lexikon ..., 3. Band ([I]K–L), B. Schmid'sche Verlagsbuchhandlung (A. Manz), Augsburg 1869, S. 57.

## Enllaços externs

* http://www.santiebeati.it/dettaglio/69030
# John Thomson

John Thomson (28 de gener de 1909 - 5 de setembre de 1931) fou un futbolista escocès de la dècada de 1930.
Fou internacional amb la selecció d'Escòcia. Pel que fa a clubs, defensà els colors del Celtic.
Va morir després d'un xoc accidental amb el jugador del Rangers FC Sam English durant un partit d'Old Firm a Ibrox amb només 22 anys.
El 2008 fou inclòs a l'Scottish Football Hall of Fame.

## Referències

* ↑ «John Thomson - A Squad». Scottish FA [Consulta: 9 desembre 2011].
* ↑ «John Thomson». Spartacus Educational [Consulta: 9 desembre 2011].
* ↑ Honour call for NI soccer star, BBC News, 26 març 2008.
* ↑ «Celtic legend John Thomson to be included in Scottish Football Hall of Fame». Daily Record, 24-09-2008 [Consulta: 9 desembre 2011].
* ↑ «BBC Scotland News Report (November 2008)». YouTube. [Consulta: 6 novembre 2013].
# Lobsang Sangay

Lobsang Sangay (Darjeeling, Índia, 1968) és el Kalon Tripa, o primer ministre del Govern tibetà a l'exili. És un jurista del Tibet, expert en el Tibet i expert en la legislació dels drets humans internacionals.
Lobsang Sangay va néixer i créixer en un assentament tibetà a Darjeeling, a l'Himàlaia. Va estudiar a la universitat de Delhi i el 1992 va ser elegit membre executiu del Tibetan Youth Congress, sent-ne el membre més jove. El 2004 es va doctorar en dret a l'Escola de dret de Harvard i es va convertir en el primer tibetà amb aquest títol. Sangay es va especialitzar en dret internacional, constitucionalisme democràtic i resolució de conflictes.

## Referències

* ↑ «Lobsang Sangay serà el nou líder polític tibetà». Vilaweb.cat, 08-08-2011. [Consulta: 9 agost 2011].

## Enllaços externs

* Dr.Lobsang Sangay • Reunió Especial a Dharamsala
* Àudio de l'entrevista Lobsang Sangay HARDtalk BBC
# Esa

* No s'ha de confondre amb Esa (Alps Marítims).
Esa (en basc, oficialment en castellà Yesa) és un municipi de Navarra, a la comarca de Sangüesa, dins la merindad de Sangüesa.
En el seu terme municipal hi ha l'embassament de Yesa i el Monestir de Leire

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 272 | 255 | 239 | 239 | 237 | 236 | 262 | 260 | 263 | 249 | 242 |
| Fonts: Esa i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Donaldson

«Donaldson» té aquests significats:
* Donaldson (Minnesota)
* Donaldson (Pennsilvània)
* Maria Elisabet Donaldson (Hobart, Tasmània, 1972), princesa hereva de Dinamarca.
* William John Donaldson (1958, Los Angeles), jugador i escriptor d'escacs estatunidenc.
# Santa Isabel (Puerto Rico)

Santa Isabel és un municipi de Puerto Rico localitzat a la costa sud de l'illa, també conegut amb els noms de Tierra de Campeones i La Ciudad de los Potros. Limita al nord amb el municipi de Coamo; al sud amb el mar Carib; a l'est amb Salinas i a l'oest amb Juana Díaz. Forma part de l'Àrea metropolitana de Ponce.
Va ser fundat el 5 d'octubre de 1842 separant-se del municipi de Coamo, sent Governador de Puerto Rico Santiago Méndez Vigo. El municipi està dividit en 8 barris: Santa Isabel Pueblo, Playa, Boca Velázquez, Descalabrado, Jauca I, Jauca II, Felicia I i Felicia II.

## Referències

* ↑ «Santa Isabel». Enciclopedia de Puerto Rico. [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ «American FactFinder». Oficina del cens dels EUA. [Consulta: 9 juny 2015].

## Enllaços externs

* Directori de Municipis, Santa Isabel Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a la web oficial de l'Estat Lliure associat de Puerto Rico
# Hugo Theorell

Axel Hugo Theodor Theorell (Linköping, Suècia 1903 - Estocolm 1982) fou un metge, bioquímic i professor universitari suec guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1955.

## Biografia

Va néixer el 6 de juliol de 1903 a la ciutat de Linköping. Va estudiar medicina a l'Institut Karolinska, on es graduà el 1924, i posteriorment començà a treballar a l'Institut de Fisiologia Cel·lular de la ciutat de Berlín. Va exercir com a professor de fisiologia mèdica de la Universitat d'Uppsala, i posteriorment va ser membre de l'Institut Karolinska i director del Departament de Bioquímica de l'Institut Nobel.
Va morir el 15 d'agost de 1982 a la seva residència de la ciutat d'Estocolm.

## Recerca científica

Interessat en els processos bioquímics dels enzims realitzà amplis treballs d'aquests complexos processos, aportant un gran coneixement sobre la naturalesa i acció dels enzims d'oxidació. Per aquests estudis l'any 1955 fou guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia, sent el primer col·laborador de la Fundació Nobel premiat amb aquest guardó.

## Enllaços externs

* «Hugo Theorell» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Ictèria

La ictèria (Icteria virens) és l'única espècie d'ocell del gènere Icteria Vieillot, 1808 i la família Icteriidae Baird, 1858.

## Hàbitat i distribució

Viu a la vegetació secundària, matolls, sotabosc dels boscos de rivera i altres, des del sud de Colúmbia Britànica, cap a l'est, a través del sud del Canadà fins al sud d'Ontario, centre de Nova York i centre de Nova Anglaterra i cap al sud fins Baixa Califòrnia, centre de Mèxic, costa del Golf i nord de Florida.

## Taxonomia

Considerada antany una espècie Incertae sedis, el Congrés Ornitològic Internacional l'ubica a una nova família: Icteriidae, arran els treballs de Barker et al. 2015

## Referències

* ↑ «Ictèria». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
* ↑ Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. (Eds). 2021. IOC World Bird List (v11.1). doi : 10.14344/IOC.ML.11.1.
* ↑ FK Barker, KJ Burns, J Klicka, SM Lanyon et IJ Lovette. 2015. New insights into New World biogeography: An integrated view from the phylogeny of blackbirds, cardinals, sparrows, tanagers, warblers, and allies. Auk 132: 333–348.
# Esad Paixà

Esad Paşa Toptani (1863-1920) fou un militar otomà. La família Toptani va donar suport a la revolució dels Joves Turcs el 1908 i Esad va entrar al parlament, i després s'oposà a les pretensions turques sobre Albània.
A la Primera Guerra Balcànica no va poder resistir amb les forces otomanes sota el seu comandament a Shkodër i va entregar la ciutat als montenegrins (1913) però quan aquests es van retirar, i sabent que les potències optaven per la independència d'Albània, va formar un govern provisional a Tirana. Finalment va acceptar dissoldre el govern i sotmetre's al govern format per les potencies (gener del 1914).
Va acceptar al príncep Guillem de Wied però al mancar aquest del suport financer que li havien promès Itàlia, Alemanya i altres estats, va obtenir el suport de Sèrbia i la benevolència d'Itàlia i es va revoltar, reclamant el restabliment de l'estatut autònom per Albània sota sobirania de Turquia, posició que va evolucionar cap a l'acceptació de la independència però amb un govern musulmà.
S'erigí en president del govern provisional (1914-16) fins que fou derrotat pels austrohongaresos que van ocupar el nord i centre d'Albània i a principis de 1916 va fugir a Grècia d'on va passar a Itàlia. Va formar un govern a l'exili amb suport de Sèrbia, que no va obtenir suport i se'n va anar a França.
Allí, acabada la guerra, va representar a Albània a la conferència de pau de Versalles i va suggerir que l'assemblea nacional albanesa (on tenia majoria) el proclamés a ell mateix com rei, sense èxit. Morí assassinat a París pel seu rival Avni Rustem quan planejava tornar a Albània per a ser proclamat rei.

## Referències

* ↑ Elsie, Robert. A Biographical Dictionary of Albanian History. I.B Tauris, 2012, p. 444. ISBN 978 1 78076 431 3.
* ↑ Gawrych, George. The Crescent and the Eagle: Ottoman rule, Islam and the Albanians, 1874–1913. Londres: IB Tauris, 2006, p. 193.. ISBN 978-1-84511-287-5.
# El Albardinal

El Albardinal és el nom d'un llogaret i pedania del municipi de Torre Pacheco, comarca del Mar Menor (una de les dues divisions de l'antic Campo de Cartagena, a la Regió de Múrcia, Espanya.

## Toponímia

El nom, d'origen àrab, deriva de l'espart bord (lygeum spartum), planta gramenera abundant als marges dels camps de conreu i dels senders.
# Samito

Samito, nascut Samuel Carlos Matsinhe (Maputo, 6 de setembre de 1979) és un cantant, compositor i guitarrista moçambiquès que resideix a Montréal (Quebec) des de 2005. La seva música combina l'acústica i l'electrònica amb els sons de la música africana i del món per crear un estil musical diferenciat en part inspirat en la seva educació a Maputo,. El 19 de maig de 2015, Radio Canada va anunciar a Samito com la Revelació 2015-2016 per a la categoria Música World. Inspirat per Seu Jorge i Talvin Singh, cant a en portuguès, en anglès, en francès i en chitswa.

## Carrera

És fill d'un sacerdot anglicà. La seva mare la va inscriure a l'Escola Nacional de Música lluny de pensar que alguna vegada escolliria la música com una carrera. Després d'alguns anys de treball com a músic a Maputo i Ciutat del Cap, Samito es va traslladar a Montréal per cursar estudis i una carrera musical. Aquí va tenir l'oportunitat de treballar amb Nom de Plume, Renji Condoré, Kweku, The New Groove Orchestra, Emma & The Noise, entre d'altres.
Samito va produir sis cançons per a l'àlbum de 2014 Le Dernier Empereur Bantou de Pierre Kwenders. En 2015, amb l'artista Alexandre Arthur Bilodeau (aka Nom de Plume), va coproduir Tae Kwon Fu, un disc de set cançons gravat en sessions a finals de 2013 per Allfire i Nom de Plume.
En 27 de maig de 2016, va editar el seu primer àlbum, l'autotitulat Samito amb el seu èxit "Tiku la hina" de l'àlbum llançat com a senzill amb un vídeo musical acompanyat que s'ha emès en canals canadencs com Much i MusiquePlus.

## Discografia
### Àlbums

| Títol i detalls | Notes |
| ''Samito'' Tipus: Album Edició: 27 de maig de 2016 Discogràfica: Costume Records | Llista de cançons Núm. Títol Durada 1. «Senhora»  3:33 2. «LOL»  2:25 3. «Nara (It's All About Trust)»  3:52 4. «Flôr»  3:29 5. «Kiosk»  3:29 6. «Ana»  3:02 7. «Here we go (Old Friend)»  3:31 8. «Tiku la hina»  3:54 |

### Singles / Videos

* 2016: "Tiku la hina"

## Referències

* ↑ «Samito - Biographie», Ici Musique - Révélations 2015-2016
* ↑ Groupe des Nouveaux Médias. «Webradios, nouvelles, vidéos, émissions» (en francès). Canadian Broadcasting Corporation.
* ↑ Yves Bernard, «Une découverte montréalaise majeure», Le Devoir, 12 de juny de 2015
* ↑ shawnpt. «Ice Conduit to the 2015 JUNOs: World Music Album of the Year» (blog), 25-02-2015.
* ↑ «AllFire & NomdePlume» (en francès). Télévision française de l'Ontario. Arxivat de l'original el 21 de maig 2015. [Consulta: 2 juny 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2018-01-07 a Wayback Machine.
* Samito, canal de Youtube
* Samito a discogs
# Hundsbach

Hundsbach (en alsacià Hundsbe) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2006 tenia 271 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 171 | 190 | 173 | 190 | 211 | 224 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Philippe Rufi | |
# Jerarquia combinatòria

La jerarquia combinatòria és una estructura matemàtica de cadenes de bits generades per un algorisme basat en discriminació o exclusiu entre bits. Fou desenvolupat inicialment per A.F. Parker-Rhodes durant la dècada de 1960, i és interessant a causa d'interpretacions físiques que el relacionen amb la mecànica quàntica. Per exemple, els valors propers a la constant d'estructura fina i la constant d'acoblament gravitacional de la massa del protó apareixen en la generació de la jerarquia.

## Notes

* 1 2 Bastin, Ted and Kilmister, C.W. Combinatorial Physics. World Scientific, 1995, ISBN 981-02-2212-2

## Bibliografia

* Un desenvolupament formal de la jerarquia combinatòria en termes de teoria de grups apareix a l'apèndix de "On the physical interpretation and the mathematical structure of the combinatorial hierarchy," Int. Journ. Theor. Phys. 18, 7 (1979) 445.
* Theory of Indistinguishables, A.F. Parker-Rhodes, Reidel, 1981.

## Enllaços externs

* Journal of the Western Regional Chapter of the Alternative Natural Philosophy Association Arxivat 2012-07-23 a Wayback Machine.
# Loculi

Loculi (en sard, Lòcula) és un municipi italià, dins de la província de Nuoro. L'any 2007 tenia 540 habitants. És a la regió de Baronia Limita amb els municipis de Galtellì, Irgoli i Lula.
Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Vincenzo Secci | Llista Cívica |
Viccionari
# Dècada del 650 aC
## Esdeveniments

* 654 aC - Fundació d'Eivissa pels púnics, segons Diodor de Sicília. Assentaments del Puig de Vila i sa Caleta.

## Referències

* ↑ Casasnovas Camps, Miquel Àngel. Història de les Illes Balears. Palma (Mallorca): Editorial Moll, 1998, p. 435. ISBN 84-273-4044-3.
# Cim de Bordellat

El Cim de Bordellat és una muntanya de 1.368,5 metres del límit dels termes comunal de la Menera, a la comarca del Vallespir, de la Catalunya del Nord, i municipal de Camprodon, a la comarca del Ripollès, però dins de l'antic terme de Beget, que pertany a la Garrotxa. Es troba a l'extrem meridional del terme de la Menera i al nord de l'antic terme de Beget, ara de Camprodon. És a la carena principal dels Pirineus, de manera que exerceix de frontera municipal, comarcal i estatal. És al nord-oest del Puig de Coma Negra i de la Collada Fonda.

## Referències

* ↑ El Cim de Bordellat en els ortofotomapes de l'IGN
# Hundwil

Hundwil és un municipi del cantó d'Appenzell Ausser-Rhoden (Suïssa).

## Enllaços externs

* Web oficial
* Hundwil en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
# Il buco

Il buco és una pel·lícula dirigida per Michelangelo Frammartino i estrenada el 2021 .

## Argument

L'agost de 1961, un grup de joves espeleòlegs del Piemont va dur a terme la primera exploració completa de l'abisme de Bifurto, una cova del Parc Nacional del Pollino, situat entre les regions de Basilicata i Calàbria, que amb els seus 683 metres de profunditat és una de les més profundes del món. Un vell pastor que observa des de lluny els espeleòlegs mentre vigila el seu ramat, un dia se sent malament i comença el seu propi descens, en sentit figurat aquesta vegada: un lent acostament a la mort.

## Premis

* 78a Mostra Internacional de Cinema de Venècia: Premi Especial del Jurat
* Festival Los Arcs de 2021: Premi a la millor fotografia
* Festival de Cinema Europeu de Sevilla 2022: Premi Especial del Jurat

## Referències

* ↑ Emeline Férard «Qu'est-ce que l'abîme de Bifurto, qui a inspiré le film italien Il Buco ?». GEO, 04-05-2022 [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ Mullor, Mireia. «Crítica de 'Il buco', viaje a la Italia de los 60» (en castellà). Fotogramas, 08-09-2022. [Consulta: 19 novembre 2022].
* ↑ Jacques Morice «Il buco». Télérama, 02-05-2022 [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ Voir sur le site Arxivat 2022-04-29 a Wayback Machine. de la Cinémathèque française.
* ↑ «Palmarès 2021 | Les Arcs Film Festival» (en francès), 17-12-2021. Arxivat de l'original el 2022-12-09. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ «IL BUCO | Festival de Cine de Sevilla» (en castellà). [Consulta: 19 novembre 2022].
# Joan Venys i Bojado

Joan Venys i Bojado (Barcelona, 15 de març de 1919 - L'Hospitalet de Llobregat, 24 de març de 1979) fou un futbolista català de la dècada de 1940.
Jugava a la posició de mig ala o de defensa. Començà a jugar a la UE Sants l'any 1937, d'on passà al València CF de primera divisió al començament de la temporada 1942-43. Al València no disposà de minuts, jugant només un partit oficial de Copa, pel que marxà la temporada següent a l'Hèrcules CF, on jugà dues temporades. L'any 1945 fitxà pel RCD Espanyol, on jugà durant tres temporades a alt nivell a primera divisió, disputant 47 partits de lliga i 13 de copa. El 1948 signà contracte pel Sevilla FC, club on disputà 53 partits a la lliga de Primera, en els quals marcà 2 gols. L'any 1951 fitxa pel Gimnàstic de Tarragona però fou traspassat al Reial Saragossa després del primer partit de Lliga. La següent temporada jugà al Reial Betis. Jugà un partit amb la selecció catalana l'any 1946. L'any 1954 fou objecte d'un homenatge per part de l'Espanyol. Fou entrenador de clubs modestos com el CF Hèrcules de l'Hospitalet.

## Referències

* ↑ «Hoy a las 11 sepelio por Joan Venys». Mundo Deportivo, 25-03-1979.
* ↑ «Falleció el ex jugador Juan Venys». La Vanguardia, 25-03-1979.
* 1 2 3 «Ficha de Juan Venys». ciberche.net.
* 1 2 3 4 5 6 «Homenaje a Juan Venys». Mundo Deportivo, 27-06-1954.
* ↑ «Fitxa de Venys». Periquito.cat. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «ELS TRASPASOS DE JUGADORS DEL NASTIC». nasticdetarragona.com, 05-02-2006. Arxivat de l'original el 2015-02-13. [Consulta: 13 febrer 2015].
* ↑ «Juan VENYS Bojado». aupazaragoza.com.
* ↑ «1952-Septiembre 14-Tercera División: Úbeda CF-3 vs. Real Betis Balompié-4.-LXII Aniversario.». manquepierda.com, 13-09-2014. Arxivat de l'original el 13 de febrer 2015. [Consulta: 13 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Locució

Les locucions són combinacions fixes de paraules que actuen com un sol mot a tots els nivells d'anàlisi. Fonèticament formen un grup accentual, tenen una única funció sintàctica i el seu significat no és la suma dels elements isolats que la formen sinó un nou concepte. Per exemple "ull de bou" és una etiqueta lèxica única, que designa un concepte particular que no es pot deduir d'analitzar "ull" i "bou" separadament. En algunes gramàtiques s'anomenen col·locacions. Quan es tracta de verbs, se solen anomenar perífrasis verbals.
Una locució és un grup de dues o més paraules que formen una unitat lèxica, amb significat propi. N'hi ha diferents tipus depenent de la seva funció gramatical:
* Locució adjectiva: funciona com un adjectiu (una veritat com un temple).
* Locució adverbial: funciona com un adverbi (va passar de cop i volta).
* Locució conjuntiva: funciona com una conjunció (així que, a més a més, encara que).
* Locució interjectiva: funciona com una interjecció (Déu n'hi do!, mare meva!).
* Locució nominal: funciona com un substantiu (ull de bou).
* Locució preposicional: funciona com una preposició (per tal que).
* Locució verbal: funciona com un verb (fer cas, trobar a faltar).

## Referències

* 1 2 «Locució». WordReference.

## Bibliografia

* Espunyes, Josep. Dites, locucions i frases fetes. Barcelona: Proa, 2007. ISBN 9788484379775.
* Alabadí, Joan. Locucions. València: Adonay, 2008. ISBN 978-84-936289-0-1.

## Vegeu també

* Perífrasi verbal
* Verb amb partícules

## Enllaços externs

* Llista de locucions i frases fetes
Viccionari
# Els Tres Turons

«Els Tres Turons» té aquests significats:
* Els Tres Turons (Pallejà), una muntanya de la comarca del Baix Llobregat
* Els Tres Turons (Blanes), serra de la comarca de la Selva
* Els Tres Turons (Arenys de Munt), entitat de població d'Arenys de Munt
* Tres Turons, tres muntanyes de Barcelona
** Parc dels Tres Turons, projecte de parc de Barcelona
# Donato Alcalde Tieles

Donato Alcalde Tieles, més conegut com a "Tati", és un exfutbolista asturià. Va néixer a Salinas el 22 de gener de 1964, i ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Va destacar a les files de l'Sporting de Gijón. Amb els asturians va jugar 160 partits a primera divisió entre 1986 i 1993, i fou titular en bona part d'aquest període. Posteriorment va jugar en equips més modestos, com el Deportivo Alavés, el Real Avilés Industrial o el Beira Mar portuguès, entre d'altres.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Clarisses Urbanistes

Les Clarisses Urbanistes (en llatí Ordo Sanctae Clarae regulae Urbani IV) són monges de l'Orde de Santa Clara fundat per Santa Clara d'Assís en 1212 que van adoptar la regla suavitzada en el seu rigor pel papa Urbà IV en 1263. Posposen al seu nom les sigles O.S.C.Urb.

## Història

Entre la fundació de l'orde de les clarisses (19 de març de 1212) a la promulgació de la primera regla, de Santa Clara, van passar quaranta anys. En aquest període s'havien fundat nombrosos monestirs de clarisses, que feien servir la Regla de Sant Benet amb les directrius i ensenyaments de Santa Clara i Sant Francesc d'Assís.
En 1218 Ugolino di Segni va començar a redactar una Regla específica per al nou orde, però es va veure interrompuda per la seva elecció com a papa en 1227. El nou papa, Gregori IX, va concedir el 17 de setembre del 1228 el monestir de San Damiano d'Assís a l'Orde de Santa Clara, juntament amb la butlla del Privilegi de la Pobresa, que prohibia a l'orde i als seus membres de tenir béns materials i acceptar donacions o regals.
Aquest fet, d'acord amb l'espiritualitat franciscana i els desitjos de la fundadora, feia que la principal via de subsistència dels monestirs, les rendes generades per les terres i els llegats i donacions dels fidels, no tinguessin sentit en aquest orde.
La regla de Gregori IX, revisada i redactada definitivament per Santa Clara, preveia que fos aplicada a tots els monestirs de clarisses, juntament amb el Privilegi de la pobresa. Va ser aprovada i promulgada per Innocenci IV el 9 d'agost del 1253.
Diversos monestirs, però, refusaren d'adoptar-la, ja que la trobaven massa rigorosa i els treia l'únic mitjà de finançament que tenien. Per això, i a petició d'Elisabet de França i Castella, que acabava de fundar un monestir prop de París, a Longchamp, el cardenal protector de l'orde, Gaetano Orsini, va redactar una nova regla on se suprimia el Privilegi de la pobresa i es permetia que caa monestir pogués tenir béns. La regla va ser aprovada per Urbà IV el 18 d'octubre de 1263. Per això la regla és coneguda com a regla urbaniana i les monges com a clarisses urbanistes.

## Difusió

Les clarisses urbanistes són monges de clausura dedicades a la pregària contemplativa i subjectes a la direcció espiritual dels frares de l'Orde de Frares Menors Conventuals, del qual constitueixen el segon orde.
Al final del 2005 les urbanistes tenien 82 monestirs i 1.070 religioses.

## Notes

* ↑ Dades estadístiques de l'Annuario Pontificio per l'anno 2007, Città del Vaticano, 2007, p. 1524