OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pentti Hämäläinen

Pentti Hämäläinen (Kotka, 19 de desembre de 1929 - Kotka, 11 de desembre de 1984) va ser un boxejador finlandès que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla d'or en la categoria del pes gall del programa de boxa. En la final va guanyar a l'irlandès John McNally. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, guanyà la medalla de bronze en la categoria del pes ploma, en perdre en semifinals contra el britànic Thomas Nicholls. En el seu palmarès també va guanyar dues medalles de bronze al Campionat d'Europa de boxa, el 1951 i 1955. També fou sis vegades campió de Finlàndia, dos en pes mosca (1950-51), dos en pes gall (1952-53) i dos en pes ploma (1954, 1956). Com a professional, entre 1957 i 1959, disputà sis combats, amb un balanç de cinc victòries i una derrota.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Pentti Hämäläinen». [Consulta: 19 setembre 2021].
* ↑ «BoxRec: Pentti Hamalainen». [Consulta: 19 setembre 2021].
# Pajarón

Pajarón és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 155 | 140 | 122 | 117 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Pajares de la Laguna

Pajares de la Laguna és un municipi de la província de Salamanca, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Aldeanueva de Figueroa, a l'Est amb La Orbada, al Sud amb Villaverde de Guareña i a l'Oest amb La Vellés.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 163 | 152 | 143 | 147 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2007-09-05 a Wayback Machine.
# Piccata

La Piccata és una preparació genèrica de la cuina italiana realitzada sobre certs aliments (generalment carn i peix), que se serveix picat, saltat i amb una salsa que per regla general sol contenir suc de llimona, mantega i espècies diverses. Piccata és la forma femenina de la paraula italiana piccato.

## Servidor

Aquest plat se sol servir acompanyat d'arròs, polenta o pasta. Hi ha variants vegetarianes d'aquest plat elaborades amb tofu.

## Referències

* ↑ Isa Chandra Moskowitz, Terry Hope Romero, (2007) "Veganomicon", Marlowe & Company, ISBN 1-56924-264-X

## Vegeu també

* Scaloppine
* Rollatini
# Pampaloïta

La pampaloïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom de la mina d'or de Pampalo, a Finlàndia, la seva localitat tipus.

## Característiques

La pampaloïta és un tel·lurur de fórmula química AuSbTe. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al departament de ciències de la Terra del Museu d'Història Natural de Londres (Anglaterra), amb el número de registre: 2017, 16.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats al:

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina d'or de Pampalo, a Ilomantsi (Carèlia Septentrional, Finlàndia), on es troba en forma de grans anèdrics (de fins a unes 20 μm) en forma d'intercreixements amb or, frohbergita i altaïta. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Pampaloite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 juliol 2021].
# Pinet (Erau)

Pinet és un municipi occità del Llenguadoc, en el departament de l'Erau, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Pinell

«Pinell» té aquests significats:
# Pinellas Park

Pinellas Park és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 45.658 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pinellas Park tenia 45.658 habitants, 19.444 habitatges, i 12.152 famílies. La densitat de població era de 1.195,2 habitants/km².
Dels 19.444 habitatges en un 25,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,6% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 37,5% no eren unitats familiars. En el 30,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,4% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 29,2% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 20,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.048 $ i la renda mediana per família de 41.072 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.208 $ mentre que les dones 24.505 $. La renda per capita de la població era de 18.701 $. Entorn del 6,5% de les famílies i el 9,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pinellas Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pinellas Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Paul Guilfoyle

Paul Guilfoyle (Boston, Massachusetts, 28 d'abril de 1949) és un actor de teatre, cinema i televisió estatunidenc.

## Biografia

Es va educar a Boston, en el Boston College High School, una escola dels jesuïtes, i es va graduar a la Universitat de Lehigh.
És membre de The Actor's Studio i va establir una reputació teatral a dins i fora de Broadway, incloent 12 anys amb la Companyia de Teatre de Boston, les seves aparicions en Broadway inclouen Rabe's The Basic Training of Pavlo Hummel, Those The River Keeps, Richard III amb Al Pacino, Glengarry Glen Ross de David Mamet, Death Defying Acts, i Search and Destroy.
És conegut pel seu paper del detectiu Jim Brass en la sèrie CSI: Crime Scene Investigation. No obstant això, el seu pas per la televisió és extens, incloent papers notables a Miami Vice, Law & Order i Ally McBeal.
Va debutar al cinema el 1975 i va treballar dues vegades amb Harrison Ford, en Air Force One i en Random Hearts.
Com a aficions, destaca la seva passió per l'hoquei.

## Vida personal

Guilfoyle viu a la ciutat de Nova York amb la seva dona, la coreògrafa Lisa Giobbi, i la seva filla Snowden.

## Filmografia

* Billy Galvin (1986)
* Howard the Duck (1986)
* Wall Street (1987)
* Beverly Hills Cop II (1987)
* Dealers, clan d'ambiciosos (1988)
* Cadillac Man (1990)
* The Local Stigmatic (1990)
* El color de l'ambició (1991)
* Hoffa (1992)
* Anàlisi Final (1992)
* Mrs.Doubtfire (1993)
* La nit que mai vam tenir (1993)
* Nu a Nova York (1993)
* Quiz Xou: El dilema (1994)
* Amelia Earhart, el vol final (1994)
* Qüestió de sang (1994)
* Gospa (1995)
* Retorn inesperat (1995)
* Cafe Society (1995)
* En creuar el límit (1996)
* Striptease (1996)
* Rescat (1996)
* Romanç a Nova York (1996)
* Presoners del cel (1996)
* La nit cau sobre Manhattan (1996)
* Acariciant la mort (1997)
* L.A. Confidential (1997)
* Air Force One (1997)
* Negociador (1998)
* Primary Colors (1998)
* Anywhere But Here (1999)
* Capricis del destí (Random Hearts) (1999)
* Entropy (1999)
* In Dreams (1999)
* Sessió 9 (Session 9) (2001)
* Embolic a l'Havana (2000)
* Company Man (2000)
* Tempesta (2004)
* Spotlight (2015)
* Colony (2016)

## Referències

* ↑ «Paul Guilfoyle». [Consulta: 8 juliol 2018].
* ↑ «Paul Guilfoyle». TV.com. CBS Interactive Inc.. Arxivat de l'original el 21 d’agost 2011. [Consulta: 2 febrer 2015].
* ↑ «CSI Shocker: Find Out Which Original Castmember Is Leaving the CBS Drama».
* ↑ «Bios: Paul Guilfoyle».

## Enllaços externs

* Paul Guilfoyle Bio at CBS - CSI: Crime Scene Investigation
# Aminotriazole

Aminotriazole o 3-amino-1,2,4-triazole (3-AT) és un compost orgànic heterocíclic que consisteix en un 1,2,4-triazol substituït amb un grup amino.
3-AT és un inhibidor competitiu del producte de gen HIS3, imidazoleglicerol-fosfat deshidratat. L'imidazolglycerol-fosfat deshidratat és un enzim catalitzador del sisè pas de la producció d'histidina.
3-AT és també un herbicida, triazole sistèmic no-selectiu utilitzat en camps de conreu no alimentaris per controlar l'herba anual, fulles i les males herbes aquàtiques. No és utilitzat en conreus de menjar perquè té propietats cancerígenes. Com a herbicida, també és conegut com a aminotriazole, amitrole o amitrol.
L'amitrol està inclòs en la llista de biocides prohibits, a partir d'una proposta de l'Agència de Química Sueca, de la Unió Europea que va ser aprovada pel Parlament Europeu el 13 de gener de 2009.

## Referències

* ↑ Joung, J. K., E. I. Ramm i C. O. Pabo (2000). "A bacterial two-hybrid selection system for studying protein-DNA and protein-protein interactions." Proc Natl Acad Sci U S A 97(13): 7382-7.
* ↑ «Yeastgenome.org». Arxivat de l'original el 2006-05-05. [Consulta: 17 maig 2010].
* ↑ «Interpretation of criteria for approval of active substances in the proposed EU plant protection regulation» (en anglès). Swedish Chemicals Agency (KemI), 23-09-2008. Arxivat de l'original el 2009-01-01. [Consulta: 14 gener 2009].
* ↑ «MEPs approve pesticides legislation» (en anglès), 13-01-2009. [Consulta: 14 gener 2009].
# Batalla de Pelagònia

La batalla de Pelagònia (en grec: Μάχη της Πελαγονίας) es lliurà el setembre de 1259 entre l'Imperi de Nicea i el despotat de l'Epir, el regne de Sicília i el principat d'Acaia. Fou un esdeveniment decisiu en la història de la Mediterrània oriental, ja que va assegurar la reconquesta nicena de Constantinoble i el final de l'Imperi Llatí el 1261, i marcà el començament de la recuperació nicena de Grècia.

## Referències

* ↑ W. Treadgold, A History of the Byzantine State and Society, p. 819

## Bibliografia

* Treadgold, Warren. A history of the Byzantine state and society (en anglès). Stanford: Stanford University Press, 1997. ISBN 0804726302.
# Heiji monogatari

Heiji monogatari és una obra que narra les rivalitats entre faccions de la històrica rebel·lió Heiji Presenta els enfrontaments amb una estructura narrativa simple: introducció dels personatges segons el seu rang, batalles o enfrontaments personals i conseqüències individuals i col·lectives de la guerra, en un to pessimista. Existeix una versió pintada del monogatari del segle xiii que demostra el seu caràcter popular. Algunes de les escenes d'aquests rotlles es troben al Museu de Belles Arts de Boston. La versió escrita més acceptada és la d'Hamuro Tokinaga, en 36 capítols, si bé les fonts orals presenten variants diverses. Es pot veure com una continuació i ampliacio dels fets narrats al Hōgen Monogatari.

## Referències

* ↑ Turnbull, Stephen (1998). The Samurai Sourcebook. Cassell & Co. p. 200. ISBN 1854095234.
# Virginia Squires

Els Virgínia Squires va ser un equip de bàsquet que va pertànyer a l'American Basketball Association que va existir des del 1970 fins al 1976. Els Squires van ser originalment els Oakland Oaks des de 1967, i van guanyar el títol de campió el 1969. Des d'allà es van traslladar a la capital, Washington DC, on es van convertir en els Washington Caps. Més endavant, el 1970, van arribar definitivament a Norfolk, Virgínia.

## Història

La història de l'equip a la ciutat de Virgínia va començar amb controvèrsia. La seva gran estrella quan eren els Oakland Oaks, Rick Barry, va aparèixer en les publicacions esportives de l'època amb la samarreta dels Squires, però va fer una sèrie de declaracions desqualificant els habitants de l'estat, la qual cosa va enfadar molt el seu públic, i va fer que fos venut als New York Nets. Malgrat això, van acabar aquella temporada en primera posició de la seva Conferència, però van perdre en play-offs davant els Kentucky Colonels. El 1971 fitxaren la seva gran estrella, Julius Erving, un extraordinari i espectacular jugador, però no aconseguiren passar de la segona ronda de play-offs.
La següent temporada, coincideixen en l'equip tant el Dr.J com un jove George Gervin, que només jugarien una temporada junts, i foren de nou eliminats en la primera ronda de la fase final. A l'estiu següent, Gervin va ser venut als Sant Antonio Spurs i Erving als New York Nets. Aquell any començà el declivi de l'equip, acabant en l'últim any de la lliga en actiu en la novena posició final.

## Trajectòria a l'ABA

| Temporada | Nom de l'equip | Balanç | Temp. Regular | Play-offs |
| 1967-1968 | Oakland Oaks | 22-56 | 6ens Divisió Oest | |
| 1968-1969 | Oakland Oaks | 60-18 | 1rs Divisió Oest | Campió de l'ABA |
| 1969-1970 | Washington Caps | 44-40 | 3rs Divisió Oest | Perd en semis de l'Oest |
| 1970-1971 | Virginia Squires | 55-29 | 1rs Divisió Est | Perd en la final de l'Est |
| 1971-1972 | Virginia Squires | 45-39 | 2ns Divisió Est | Perd en la final de l'Est |
| 1972-1973 | Virginia Squires | 42-42 | 3rs Divisió Est | Perd en semis de l'Est |
| 1973-1974 | Virginia Squires | 28-56 | 4ts Divisió Est | Perd en semis de l'Est |
| 1974-1975 | Virginia Squires | 15-69 | 5ens Divisió Est | |
| 1975-1976 | Virginia Squires | 15-68 | 9ens ABA | |

## Enllaços externs

* Remember the ABA: Virginia Squires
# Vènula

Una vènula és una vena molt petita de la microcirculació que permet que la sang torni dels llits capil·lars per drenar-se al sistema venós a través de venes cada cop més grans. Les vènules postcapil·lars són les més petites de les venes amb un diàmetre d'entre 10 i 30 micròmetres (μm). Quan les vènules postcapil·lars augmenten de diàmetre fins a 50 μm poden incorporar múscul llis i es coneixen com a vènules musculars. Les venes contenen aproximadament el 70% del volum total de sang, mentre que al voltant del 25% es troba a les vènules. Moltes vènules s'uneixen per formar una vena.

## Estructura

Les vènules postcapil·lars tenen una sola capa d'endoteli envoltada per una làmina basal. La seva mida és d'entre 10 i 30 micròmetres i són massa petites per contenir múscul llis. En canvi, estan recolzats per pericits que les envolten. Quan les vènules postcapil·lars augmenten de diàmetre fins a 50 μm poden incorporar múscul llis i es coneixen com a vènules musculars. Tenen un endoteli intern format per cèl·lules endotelials escamoses que actuen com a membrana, una capa mitjana de teixit muscular i elàstic i una capa externa de teixit connectiu fibrós. La capa mitjana està poc desenvolupada de manera que les vènules tenen parets més primes que les arterioles. Són poroses de manera que els fluids i les cèl·lules sanguínies poden, des del torrent sanguini, traspassar fàcilment les seves parets.
Les vènules portals curtes situades entre la hipòfisi posterior i els lòbuls anteriors de la hipòfisi proporcionen una via per a un ràpid intercanvi hormonal a través de la sang.
A diferència de les vènules normals, les vènules endotelials altes són un tipus especial de vènules on l'endoteli està format per cèl·lules cuboïdals simples. Llavors, quan es detecta una infecció els limfòcits surten del torrent sanguini i entren als ganglis limfàtics a través d'aquestes vènules especialitzades.
En comparació amb les arterioles, les vènules són més grans amb una capa muscular molt més feble.

## Referències

* 1 2 3 Standring, Susan. Gray's anatomy : the anatomical basis of clinical practice. Forty-first, 2016, p. 131. ISBN 9780702052309.
* ↑ Woods, Susan. Cardiac Nursing. Nova York: Lippincotts, 2010, p. 955. ISBN 9780781792806.
* ↑ Gross, PM; Joneja, MG; Pang, JJ; Polischuk, TM; Shaver, SW Cell and Tissue Research, 272, 1, 1993, pàg. 79–88. DOI: 10.1007/bf00323573. PMID: 8481959.
# Vitamina P

El grup de la vitamina P (P es refereix a la permeabilitat) inclou un gran nombre de substàncies flavonoides, que tenen la capacitat (especialment en combinació amb l'àcid ascòrbic) de reduir la permeabilitat i la fragilitat dels vasos capil·lars.
Vitamina P és l'antic nom de la vitamina C2. En medicina permet el tractament de les reaccions al·lèrgiques (asma), les úlceres,les varius i la hipertensió.
Aquest grup inclou la rutina i la quercetina usats en la pràctica mèdica, com també un nombre d'altres flavonoides (hesperidina, eriodiktina, antocians, catequins i altres). L'activitat de la vitamina P també és evident en l'àcid gàl·lic.

## Història

L'any 1936 el bioquímic i Premi Nobel Albert Szent-György va extreure una substància de la pell de la llimona i l'ús d'aquesta va reduir la permeabilitat i la fragilitat dels capil·lars sanguinis. Per a aquesta substància un gran nombre de científics van oferir el nom de vitamina p i aquesta denominació proposada es va fer servir per designar un gran nombre de bioflavonoides fins a la dècada de 1950 aleshores va desaparèixer la denominació de vitamina p en favor de la de bioflavonoides o vitamina C2

## Presentació en la natura

Els flavonoides del grup de la vitamina P es troben en forma de glucòsids en moltes plantes per exemple,llimones i altres fruits cítrics, nous immadures, groseller negre, te verd, col, tomàquets, raïm etc.

## Referències

* sante.medicine Arxivat 2017-12-01 a Wayback Machine.
# Woodbridge (Virgínia)

Woodbridge és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del July 2007 tenia 40.471 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Woodbridge tenia 31.941 habitants, 10.687 habitatges, i 7.769 famílies. La densitat de població era de 1.176,8 habitants per km².
Dels 10.687 habitatges en un 41,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,3% hi vivien parelles casades, en un 14,2% dones solteres, i en un 27,3% no eren unitats familiars. En el 20,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,96 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,4.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 35,7% entre 25 i 44, un 17% de 45 a 60 i un 6,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.525$ i la renda mediana per família de 52.362$. Els homes tenien una renda mediana de 35.538$ mentre que les dones 28.587$. La renda per capita de la població era de 19.810$. Entorn del 4,6% de les famílies i el 5,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Woodbridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Woodbridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Cobitis vardarensis

Cobitis vardarensis és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Subespècies

* Cobitis vardarensis kurui (Erkakan, Atalay-Ekmekçi & Nalbant, 1998)
* Cobitis vardarensis vardarensis (Karaman, 1928)<

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ «Cobitis vardarensis Karaman, 1928». Fish Base. [Consulta: 16 octubre 2013].
# Traunviertel

Traunviertel (en alemany, barri o districte de Traun) o Traunkreis és una de les quatre regions històriques de l'Alta Àustria. Les altres regions que constitueixen aquest bundesland d'Àustria són Hausruckviertel, Mühlviertel, i Innviertel. S'anomena així pel riu Traun que recorre la regió.
Traunviertel inclou els districtes de Gmunden, Kirchdorf an der Krems, Linz-Land, Steyr, Stezr-Land i la part sud de Linz (per sota del Danubi). Les principals ciutat són Linz (capital de l'Alta Àustria), Gmunden, Kirchdorf an der Krems i Steyr.

## Referències

* ↑ A Gazetteer of the World: Or, Dictionary of Geographical Knowledge. A. Fullarton, 1859, p. 153.
* ↑ Christina Blackie. Etymological Geography.... Daldy, Isbister, 1876, p. 164.
* ↑ Edinburgh gazetteer. The Edinburgh gazetteer, or, Geographical dictionary, 1822, p. 312.
* ↑ DK Eyewitness Travel Guide: Austria: Austria. Dorling Kindersley Limited, 1 maig 2012, p. 187–. ISBN 978-1-4093-8350-5.

## Enllaços externs

* Übersichtskarte Viertelgrenzen Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine. a Digitales Oberösterreichisches Raum-Informations-System PDF
# Torre del Greco

Torre del Greco (40° 47′ 10.07″ N, 14° 22′ 5.30″ E﻿ / ﻿40.7861306°N,14.3681389°E﻿ / 40.7861306; 14.3681389) és un municipi italià i comuna, situat a la Ciutat metropolitana de Nàpols, regió de Campània i a la província de Nàpols. L'any 2001 tenia 90.607 habitants. La gent a vegades l'anomena Corallini, per l'abundància de corals en el mar proper.
# Torre del Guano

La Torre del Guano és un habitatge al terme municipal de Torrelavit (Alt Penedès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Conjunt format per una casa i un magatzem situat al peu de la carretera de Sant Pere a Sant Sadurní d'Anoia, prop del nucli de Lavit. Les dues construccions són de planta baixa. L'habitatge presenta una façana d'estructura simètrica, amb coronament ondulat i tres grans obertures rectangulars, dues finestres i la porta d'accés. Hi ha una torre damunt de la teulada i elements de decoració floral. El magatzem, molt reformat, té un coronament amb línies sinuoses i esgrafiats ornamentals. El conjunt respon a les característiques formals del Modernisme. La Torre de Guarro va ser construïda a principis del segle xx, segons la inscripció de l'any 1907 que apareix a la façana i també pel plantejament estètic de l'edifici.

## Notes

* ↑ «LA TORRE DE GUARRO». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2015].
# Turó del Gomis

El Turó del Gomis és una muntanya de 871 metres d'altitud a cavall dels termes municipals de l'Estany i Santa Maria d'Oló, a la comarca del Moianès.
Està situat al nord-oest del centre del terme i del mateix poble de l'Estany, lluny de la població, a la meitat de la Serra de l'Estany. És a la dreta del torrent del Gomis. Es troba al nord-oest de Montfred i de les Feixes de França, i al sud-est de l'Heura i de la Rovirassa.