OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mountbatten-Windsor

Mountbatten-Windsor és el cognom personal dels descendents de la Reina Elisabet II del Regne Unit i el Príncep Felip d'Edimburg:
* Príncep Carles de Gal·les i la seva esposa Duquessa Camil·la de Cornualla.
** Príncep Guillem de Cambridge i la seva esposa Duquessa Caterina de Cambridge.
** Príncep Enric de Sussex.
* Príncep Andreu de York.
** Princesa Beatriu de York.
** Princesa Eugenia de York.
* Príncep Eduard d'Edimburg i la seva esposa Duquessa Sofia de Wessex.
** Jaume Windsor, Comte de Severn.
** Lluïsa Windsor.
* Princesa Anna, Princesa Reial.

## Referències

* ↑ «What is the surname of the royal family?» (en anglès). Heraldica.org. [Consulta: 29 abril 2011].

## Notes

* ↑ Els fills d'Anna, Peter Phillips i Zara Phillips, duen el cognom del pare, Mark Phillips, segons la legislació tradicional britànica.
# Mulay Ibrahim

Mulay Ibrahim ibn Yazid fou sultà rebel del Marroc de la dinastia alauita, fill de Mulay Yazid.
Es va revoltar i es va proclamar sultà a Fes del 10 de novembre de 1820, en la part final del regnat del seu oncle Mulay Sulayman; es va mantenir fins a la seva mort el 15 de març de 1821 i el va succeir el seu germà Mulay Said.

## Referències

* Genealogia
* Caps d'estat
# Mulay Muhammad III

Mulay Muhàmmad III ibn Abd-Al·lah (àrab: محمد الثالث بن عبد الله, Muḥammad b. ʿAbd Allāh) fou un sultà del Marroc de la dinastia alauita. Era fill de Mulay Abd Al·lah ibn Ismaïl al-Khatib, que havia estat proclamat i deposat fins a sis vegades.
Mulay al-Mustadi ibn Ismail fou deposat l'octubre de 1748 i Mulay Muhammad III ibn Abd Allah, governador de Marràqueix, fou posat al tron, però aquest quan va tenir el control, va restaurar per sisena vegada al seu pare Abd Allah ben Ismail, que llavors va governar fins a la seva mort el 10 de novembre del 1757. En tot aquest període va cooperar amb el pare en el govern sent el verdader governant.
Muhammad III va ser proclamat sultà oficialment el 10 de novembre de 1757 al morir el seu pare i va aconseguir posar orde després del període d'anarquia que s'havia viscut. Va sotmetre els amazics rebels. Va promoure el comerç exterior amb la idea de procurar-se oper aquest mitja un finançament important, i va signar tractats comercials amb Dinamarca, Suècia, Anglaterra i França. Va cridar al seu estat a comerciants estrangers pels que va refundar la vila de Mogador (Essaouira) el 1764. També va construir la vella medina de Casablanca (Derb Tazi) i va renovar la kasbah de Marraqueix. No obstant la fiscalitat imposada al comerç era massa alta i les seves mesures no van tenir tot l'èxit que podia haver aconseguit; la penetració (comercial) europea fou limitada.
El 1765 va fer una expedició a Larraix i el 1769 va ocupar Mazagan als portuguesos (última possessió d'aquests al país). En canvi el setge de Melilla el 1774 va fracassar per manca de la promesa ajuda anglesa. El 1777 Marroc fou el primer país que va reconèixer la independència dels Estats Units.En 1780 va signar el Tractat d'Aranjuez que reconeixia la titularitat de l'Imperi Espanyol sobre la plaça de Melilla.
Muhammad III no va tenir cap capital determinada i es va mantenir itinerant d'una ciutat a altra, però es va fer construir un palau a Rabat que per primer cop i per un temps pot ser considerada capital de l'estat.
Durant el seu regnat es va revoltar el seu fill al-Yazid el 1769, el 1771 i el 1775 sent sempre perdonat; al-Yazid era el segon fill, però el gran, Abul Hasan Mulay Ali ibn Muhammad va premorir el 1783 i això el va fer hereu.
Muhammad III Va morir a Salé el 9 d'abril de 1790 i al-Yazid (Mulay Yazid) va pujar al tron dos dies després. Fou enterrat a Salé a la tomba de Sidi Muhammad ibn Abd Allah. Va deixar 21 fills mascles.

## Referències

* ↑ Tratados, convenios y declaraciones de paz y de comercio... desde el año de 1700 hasta el día (en castellà). Imp. de Alegria y Charlain, 1843, p. 565.
* ↑ Remacha Tejada, José Ramón «Las fronteras de Ceuta y Melilla». Anuario español de derecho internacional, 10, 1994, pàg. 195–238. ISSN: 0212-0747.
* Genealogia
* Enciclopèdia de l'Islam, volum V, pag. 1182
# Monarca de Boano

El monarca de Boano (Symposiachrus boanensis) és un ocell de la família dels monàrquids (Monarchidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de l'illa de Boano, a les Moluques orientals.

## Referències

* ↑ «Monarca de Boano». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Anacroneuria saltensis

Anacroneuria saltensis és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: la província de Salta (l'Argentina).

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Froehlich, 2002. Proc.Biol.Soc.Wash. 115(1):98.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* ↑ Estudo da fauna de Anacroneuria (Plecoptera: Perlidae) na Bacia Hidrográfica do Rio dos Sinos, Estado do Rio Grande do Sul, com dados sobre a fecundidade de Anacroneuria trimacula (portuguès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 1r desembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# L'uomo dalla croce

L'uomo dalla croce és una pel·lícula bèl·lica italiana del 1943 dirigida per Roberto Rossellini i protagonitzada per Alberto Tavazzi, Roswita Schmidt i Attilio Dottesio. Va ser la part final de la "trilogia feixista" de Rossellini després de La nave bianca (1941) i Un pilota ritorna (1942). Està vagament inspirada en Reginaldo Giuliani, un capellà militar italià que havia estat assassinat en servei actiu.

## Producció

La pel·lícula es va fer a Cinecittà amb localitzacions al camp al voltant de Ladispoli substituint el Front Oriental. Encara que la pel·lícula incorpora elements del neorealisme com l'ús d'actors amateur en algunes parts, estilísticament s'acosta més a una pel·lícula de guerra més convencional. Rossellini va fer el paper principal al seu amic, el director d'art Alberto Tavazzi, mentre que la seva xicota Roswita Schmidt va interpretar la protagonista femenina.

## Argument

Ucraïna, Front rus, estiu de 1942: unitat de tancs de les C.S.I.R., tornant d'una acció de guerra, rep l'ordre de traslladar el seu camp base a un altre lloc per afavorir una maniobra de guerra. Els homes i els vehicles es mouen segons el pla establert, excepte el capellà militar del departament, que queda per atendre un camió cisterna ferit que no pot ser transportat. Capturat pels russos, aconsegueix fugir i troba refugi juntament amb el ferit en una masia, on té l'oportunitat de fer el seu apostolat entre dones i nens que s'hi han refugiat.

## Repartiment

* Alberto Tavazzi com el capellà militar
* Roswita Schmidt com Irina, la miliciana
* Attilio Dottesio com El petrolier ferit
* Doris Hild com una camperola russa
* Zoia Weneda com una altra noia camperola russa
* Antonio Marietti com a Serghej, comissari del poble
* Piero Pastore com a Beyrov
* Aldo Capacci com a El soldat estudiant
* Franco Castellani com a soldat rus ferit
* Gualtiero Isnenghi com El ferit antibolxevic
* Antonio Suriano com El soldat napolità
* Marcello Tanzi com a Diego

## Referències

* 1 2 Bondanella. A History of Italian Cinema. p.35
* ↑ Bondanella. The Films of Roberto Rossellini. p.37

## Bibliografia

* Bondanella, Peter. A History of Italian Cinema. Continuum, 2009.
* Bondanella, Peter. The Films of Roberto Rossellini. Cambridge University Press, 1993.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# L'urlo

L'urlo és una pel·lícula italiana de 1970 dirigida per Tinto Brass i protagonitzada per Tina Aumont. Va formar part de la selecció oficial del 20è Festival Internacional de Cinema de Berlín. També fou presentada a la Quinzena dels Realitzadors al 23è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Sinopsi

Una núvia fugitiva i un excèntric rodamon s'embarquen en un viatge surrealista en un món retorçat que reflecteix la cultura pop, el sexe i la política en la dècada de 1960.

## Repartiment

* Tina Aumont - Anita
* Gigi Proietti - Coso
* Nino Segurini - Berto Bertuccioli
* Germano Longo
* Giorgio Gruden
* Osiride Pevarello
* Attilio Corsini
* Carla Cassola
* Sam Dorras
* Tino Scotti
* Edoardo Florio

## Critica

    «... més aviat poc realista (i narrativament confús)... una farsa.» *

## Referències

* ↑ «20th Berlin International Film Festival». berlinale.de. Arxivat de l'original el 22 març 2010. [Consulta: 7 març 2010].
* ↑ «Quinzaine 1970». quinzaine-realisateurs.com. Arxivat de l'original el 12 de setembre 2017. [Consulta: 2 juliol 2017].
* ↑ Paolo Mereghetti, Dizionario dei film, Baldini&Castoldi, ed. 1994.

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# La Quintana (Sales de Llierca)

La Quintana és una masia del municipi de Sales de Llierca (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La masia de La Quintana, que va ser una de les més importants del veïnat d'Entreperes, està situada a pocs quilòmetres de l'església romànica de Sant Grau d'Entreperes. És de planta rectangular, amb teulat a dues aigües amb les vessants vers les façanes laterals i el carener descentrat. Té baixos -part dels quals havien estat destinats al bestiar- amb diverses portes d'ingrés; una planta d'habitatge -amb accés des dels baixos gràcies a uns porta adovellada, i un pis superior o golfes. La Quintana fou bastida amb pedra del país, poc treballada, llevat dels carreus cantoners i els emprats per fer algunes de les obertures. Actualment, el mas es troba del tot abandonat i totes les cabanes i pallisses que la voltaven en estat de ruïna.

## Referències

* ↑ «Masia de la Quintana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
# La R-pública

La R-pública (llegit República) fou un programa de ràdio de COM Ràdio.
Estigué cinc temporades en antena (2000-2001 a 2004-2005). Les dues primeres, el programa s'emetia de 07.00 a 11.00, les dues següents de 06.00 a 11.00 i la darrera de 06.00 a 12.00.
Estava presentat per Joan Barril.
Aquest programa ha tengut una espècie de continuació amb El cafè de la República, un altre programa radiofònic que s'emet de 9 a 11 de la nit per Catalunya Ràdio.

## Referències

* ↑ La R-pública alaradioalacarta.com
* ↑ «Arxius d'àudio del programa». Arxivat de l'original el 2016-10-18. [Consulta: 16 octubre 2016].
* ↑ Vídeo de Joan Barril Arxivat 2016-10-18 a Wayback Machine. a la R-pública
* ↑ Joan Barril Arxivat 2016-10-19 a Wayback Machine. a radioalacarta.com
* ↑ ]El cafè de la República a radioalacarta.com
# La Torre del Timbal i la Torre de la Campana

La Torre del Timbal i la Torre de la Campana són dos edificis molt propers que destaquen en l'skyline del nord de Pequín. S'hi pot arribar amb metro (línia Circle) baixant a l'estació de Gulou. Es troba en una zona d'hutongs. Van donar l'hora oficial fins al 1924 quan el darrer emperador (Pu Yi) va haver d'abandonar la Ciutat Prohibida. Antigament, de dia (cada dues hores nostres) el timbals marcaven l'hora mentre que de nit era la campana. Per al càlcul de les hores es feien servir clepsidres.
La Torre del Timbal fou construïda el 1272 en temps de Kublai Khan. L'actual Torre de la Campana fou reconstruïda, ja que l'anterior va sofrir un incendi 1747. Es diu que el toc de la campana de bronze es podia sentir a 20 quilòmetres de distància. Hi ha una llegenda que explica que el cosntructor de la campana no se'n sortia i la seva filla es va sacrificar i amb la seva sang es fa fondre una campana perfecta. Té una alçda de 47,9 metres.

## Referències

* ↑ «Beijing Bell and Drum Towers». [Consulta: 11 setembre 2013].
# La lechera (escultura)

L'escultura urbana coneguda pel nom La lechera, ubicada a la plaça Trascorrales, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Manuel García Linares, i està datada 1996.
Es tracta d'una obra homenatge a les dones que fins als anys setanta del passat segle XX treballaven com lleteres, portant amb els seus burros la llet que distribuïen pel nucli urbà d'Oviedo. És un conjunt escultòric col·locat, directament a terra, amb el que es vol aconseguir la proximitat i familiaritat que aquestes dones tenien amb els ciutadans als quals subministraven la llet.
Pot qualificar-se de ser una composició molt senzilla, d'estil figuratiu, que representa una dona de poble, vestida com antigament ho feien les dones dels llogarets, portant una xicoteta perola a les seves mans i al seu voltant utensilis diversos per a la venda de la llet. L'animal que l'acompanya, el ruc, es representa carregant els bidons de llet, amb les seves potes davanteres lligades, està en actitud de beure per saciar la seva set en una galleda.

## Referències

* 1 2 3 «Escultura «La lechera»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 27 desembre 2018].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 27 desembre 2018].
* ↑ CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
* ↑ Adolfo Casaprima, Escultura pública d'Oviedo, ed. Ajuntament d'Oviedo, 2001.
# La leona de Castilla

La leona de Castilla és una pel·lícula espanyola de drama històric estrenada en 1951, dirigida per Juan de Orduña i protagonitzada en el paper estelar per Amparo Rivelles.
Està basada en l'obra teatral dramàtica en vers de Francisco Villaespesa.

## Argument

Després de la seva derrota a la batalla de Villalar, Juan de Padilla cap dels comuners, és executat per decapitació al costat de Juan Bravo i Francisco Maldonado en presència de la seva esposa María de Pacheco i el seu fill. Després d'això juren, davant el Consell de la ciutat de Toledo, venjar la seva mort i continuar la guerra contra Carles I. Ella és una dama castellana d'alta nissaga, de salut fràgil però fort de caràcter que reacciona de manera heroica i participa en perillosos combats contra la tirania del rei Carles I, convertint-se en la Lleona de Castella, símbol de les llibertats populars oprimides.

## Repartiment

* Amparo Rivelles com María de Pacheco
* Virgílio Teixeira com Pedro de Guzmán (Duc de Medina Sidonia)
* Alfredo Mayo com Manrique
* Manuel Luna com Ramiro
* Eduardo Fajardo com Tovar
* Rafael Romero Marchent com Juan de Padilla fill
* Antonio Casas com Juan de Padilla
* Laly del Amo com Doña Isabel
* María Cañete com Serventa de María de Pacheco
* Nicolás D. Perchicot com capellà en execució
* Teófilo Palou com Francisco Maldonado
* Alberto Romea com Arquebisbe
* Domingo Rivas com Noble toledano
* Santiago Rivero com Líder de los Imperiales
* Manuel Arbó com Noble toledano
* Francisco Pierrá com Noble toledà
* José Jaspe com Juan Bravo
* Jesús Tordesillas com Don López
* Faustino Bretaño
* Adriano Domínguez
* Miguel Pastor
* Arturo Marín
* Antonio Riquelme
* Germán Cobos

## Referències

* ↑ «La Leona de Castilla». [Consulta: 31 octubre 2020].
* ↑ «La leona de Castilla : drama en tres actos, en verso». [Consulta: 31 octubre 2020].
* ↑ «Villaespesa, Francisco - La Leona de Castilla». [Consulta: 31 octubre 2020].
* ↑ «María Pacheco, la última rebelde de los comuneros: historia olvidada de "la leona de Castilla"», 28-04-2020. [Consulta: 31 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Presentació de la pel·lícula al programa Historia de nuestro cine pEr part d'Elena S. Sánchez mb Jordi Costa com a invitat. (20 de febrer de 2018)
* Clip de la pel·lícula a YouTube
# La caiguda dels gegants

La caiguda dels gegants (en anglès: Fall of Giants), és una novel·la històrica de Ken Follett i la primera part de la Trilogia Century. Narra la història de diversos personatges europeus i americans a principis del segle xx, coincidint amb la I Guerra Mundial, la Revolució Russa i la lluita pel sufragi universal al Regne Unit.

## Argument

L'acció transcorre entre el 22 de juny de 1911, dia en què va ser coronat Jordi V a l'Abadia de Westminster i finals de 1924, diversos anys després de finalitzar la Primera Guerra Mundial. Es barregen personatges històrics reals com el mateix rei Jordi V, Sir Edward Grey secretari d'afers exteriors i Winston Churchill, amb altres de ficció com Billy Williams, que treballa des dels 13 anys a les mines de carbó de Gal·les i el seu pare David Williams destacat membre del sindicat miner.
La vida dels diferents personatges es veu trasbalsada pels successos que van donar origen a la guerra i les seves tràgiques conseqüències. Les famílies que formen la part principal de la trama, es van veure implicades en els esdeveniments bèl·lics d'una o altra manera. A través de la narració es pot assistir en directe a intrigues diplomàtiques, assalts a les trinxeres enemigues, converses mundanes i passions amoroses de persones que van viure aquelles circumstàncies, el que aproxima el lector a uns fets que van ocórrer fa gairebé 100 anys i van transformar per sempre l'ordre europeu i mundial.

## Esdeveniments

Alguns dels fets que hi apareixen són els següents:
* Diumenge Sagnant (1905)
* Coronació de Jordi V d'Anglaterra (1911)
* Assassinat de Francesc Ferran d'Àustria (1914)
* Ultimàtum de juliol (1914)
* Revolució mexicana (1910-20)
* Batalla de Tannenberg (1914)
* Batalla del Somme (1916)
* Alçament de Pasqua a Dublin (1916)
* Ofensiva Brussílov (1916)
* Revolució de Febrer (1917)
* Viatge de Lenin a Petrograd (1917)
* Revolució d'Octubre de 1917
* Ofensiva de primavera (1918)
* Guerra civil russa (1917-1923)
* Catorze punts de Wilson (1918)
* Firma del Tractat de Versalles i creació de la Societat de Nacions (1918)
* Promulgació de la Llei Seca als Estats Units (1920)
* Putsch de Múnic (1923)

## Personatges

* Família Dewar, diplomàtics americans
* Família Fitzherbert, aristòcrates anglesos
* Família Williams, miners gal·lesos
* Família Von Ullrich, diplomàtics alemanys
* Familia Peshkov, treballadors russos

## Vegeu també

* L'hivern del món
# Eshetu Tura

Eshetu Tura (19 de gener, 1950) és un ex atleta etíop especialista en fons i 3000 metres obstacles.
Va guanyar la medalla de bronze als Jocs Olímpics de Moscou 1980. També guanyà una medalla de plata als primers Campionats d'Àfrica d'atletisme el 1979. El 1982, també al campionat africà, guanyà una medalla d'or en 3000 m. o. i una d'argent en 5000 m.
Guanyà la Copa del Món d'aletisme de 1977 a Düsseldorf (Alemanya).
Un cop retirat fou entrenador a l'equip d'atletisme d'Etiòpia.

## Referències

* ↑ http://www.gbrathletics.com/ic/afc.htm
* ↑ http://www.ethiosports.com/Athletics_Coaches.html Arxivat 2006-05-12 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* (anglès) IAAF, perfil de Eshetu Tura
# Ersa

Ersa (en cors Ersa) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 2005 tenia 135 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2005 |
| 226 | 236 | 148 | 113 | 125 | 132 | 135 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Thomas Micheli | | |

## Personatges il·lustres

* Antoniu Bonifaziu (1865-1933), escriptor en cors
# Filip (governador de Cassandrea)

Filip (llatí: Philippus, en grec antic: Φίλιππος, «Phílippos») va ser un oficial macedoni nomenat governador de Cassandrea quan aquesta ciutat fou assetjada pel pretor romà Gai Marci Fígul I i el rei de Pèrgam Èumenes II de Pèrgam durant la Tercera Guerra Macedònica l'any 169 aC.
Quan els romans havien aconseguit penetrar a la ciutat per una mina que van obrir sota les muralles, va fer una sortida sobtada i va produir tal confusió entre les tropes atacants que en va fer una matança. El pretor romà va decidir convertir el setge en bloqueig i quan deu vaixells macedonis van poder arribar a la ciutat amb reforços d'homes i material, es va veure obligat a retirar-se, segons explica Titus Livi.

## Referències

* ↑ 21.Philippus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 271
# Fernando Lumbreras Márquez

Fernando Lumbreras Márquez (Melilla, 1958 - València, 6 de desembre de 2018) va ser un activista LGBT valencià. Nascut a Melilla, fill d'un legionari, va iniciar la seua militància durant els anys 70 organitzant la primera manifestació de l'orgull LGBT a València, el 1979 i va destacar-se durant tota la vida pel seu activisme. El 1986 va fundar i presidir l'associació Lambda, en defensa del col·lectiu.
Va ser assassinat a sa casa a València, en un crim que encara no ha estat resolt. En un primer moment hi hagué la hipòtesi del robatori, descartant-se que es tractara d'un crim homòfob. El 17 de gener de 2019 es va detenir al presumpte autor del crim. Diverses autoritats van destacar-lo un gran lluitador, i figura indispensable per entendre els avenços dels drets socials a Espanya.

## Referències

* 1 2 «Asesinado Fernando Lumbreras, activista LGBT en Valencia» (en castellà). Cromosomax. [Consulta: 21 gener 2019].
* 1 2 Serra, Maria Josep «La policía investiga la muerte a golpes del primer presidente del colectivo LGTBI Lambda de Valencia» (en castellà). El País [Madrid], 06-12-2018. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Estas son las líneas de investigación del crimen de Fernando Lumbreras». Levante-EMV, 07-12-2018. [Consulta: 22 gener 2019].
* ↑ «Prisión sin fianza para el detenido por el asesinato de Fernando Lumbreras, uno de los primeros activistas LGTBI». La Sexta, 19-01-2019. [Consulta: 22 gener 2019].
* ↑ «Prisión sin fianza para el asesino del activista LGTBI Fernando Lumbreras». Levante-EMV, 19-01-2019. [Consulta: 22 gener 2019].
# Flamma (prefecte)

Flamma (en llatí Flamma) va ser un militar romà del segle i aC.
Era prefecte de la flota de Juli Cèsar en l'expedició de Gai Curió a l'Àfrica l'any 47 aC. En conèixer la notícia de la derrota al riu Bagrades (42 aC) Flamma va fugir a Útica amb totes les naus sense intentar ajudar els fugitius de l'exèrcit de Curió.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 168.
# Finestra gòtica d'una casa al carrer dels Tints

La Finestra gòtica d'una casa al carrer dels Tints és una obra gòtica de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Dos elements d'una finestra incorporada en una façana d'un edifici del carrer dels Tints, 8. Es tracta d'una finestra gòtica lobulada, molt semblant a la conservada al Palau de l'Abadia. Ambdós elements estan col·locats un damunt de l'altre, estant l'inferior en posició invertida.

## Referències

* ↑ «Finestra gòtica d'una casa al carrer dels Tints». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].