OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fil·lòpodes

Els fil·lòpodes (Phyllopoda) són una subclasse de crustacis de la classe de branquiòpodes. Inclou les populars tortuguetes i les puces d'aigua.

## Taxonomia

La subclasse Phyllopoda està dividida en dos ordres:
* Ordre Diplostraca Gerstaecker, 1866
* Ordre Notostraca G. O. Sars, 1867

## Referències

* 1 2 «WoRMS - World Register of Marine Species - Phyllopoda». [Consulta: 22 agost 2021].
# Filà (Moros i Cristians)

Una filà, o filada és el terme que s'empra per fer referència, segons el Diccionari Normatiu Valencià, al conjunt de persones que participen en les desfilades sota un mateix nom i amb la mateixa vestimenta, dintre dels actes de les festes de Moros i Cristians. També es considera que aquest mot fa referència al grup de persones que desfilen muscle a muscle formant una filera al so de la música.
Aquest terme està íntimament relacionat amb el concepte de Comparsa de Moros i Cristians, que no té massa a veure amb el concepte de comparsa com a part d'un carnestoltes.
En molts pobles on se celebren Moros i Cristians hi ha una certa confusió o assimilació dels termes filà, comparsa i companyia, encara que segons els estudiosos no són conceptes idéntics.
El terme filà com sinònim de comparsa començà a utilitzar-se en les festes d'Alcoi, estenent-se als pobles més propers a aquesta població com ara Bocairent, Banyeres de Mariola, Concentaina, Muro d'Alcoi, Beneixama, Xixona o Callosa d'en Sarrià. L'origen del mot encara no és considerat unànimement pels estudiosso de la festa. Així, n'hi ha que consideren que aquest es deu a una reminiscència tèxtil, donat que tots els pobles on és comú el seu ús, han tingut una història de desenvolupament industrial lligat al tèxtil. D'aquesta manera, la filà de festers, seria un símil del procés manufacturer tèxtil.
Uns altres encara que també ho relacionen amb la indústria tèxtil, fan més força en els estris utilitzats en aquesta indústria, fixant-se més en l'acció de filar dels telers, fent paral·lelisme entre l'acció de la llançadora amb els fils i l'evolució de l'esquadra amb el cap.

## Referències

* 1 2 3 Alcaraz Santonja, Albert. La filà de Dionisi. Sociabilitat, diversió i transgressió en la festa de moros i cristians.. València: L'ETNO. Museu Valencià d'Etnologia. Diputació de València., 2022, p. 27 i ss. ISBN 978-84-7795-935-9.
* ↑ Alcaraz i Santonja, Albert. Moros i Cristians. Una festa (en valencià). Picanya (València): Edicions del Bullent, 2006, p. 83 i ss. ISBN 978-84-96187-42-9.
* ↑ Villarrubia Juan, J. (2012) "Alguns trets inconnexos característics de les festes de Moros i Cristians de Bocairent", en 150 anys. Moros i Cristians de Bocairent, 1860-2010, Associació de Festes de Moros i Cristians a Sant Blai, Bocairent.
* ↑ Jordà Cerdà, F. (1975) "Sobre el posible origen de la filà", en la Revista de Festes de Moros i Cristians d'Alcoi. Alcoi: Associació Sant Jordi, pp.60-61.
# Focke-Wulf Ta 400

El Focke-Wulf Ta 400 era un bombarder de 6 motors de llarga distància desenvolupat per l'Alemanya Nazi en 1943 per Focke-Wulf com una part del projecte Amerika Bomber. Un dels primers avions en utilitzar peces de diversos països i un dels millors i mes avançats dissenys de Focke-Wulf durant la Segona Guerra Mundial.
Dissenyat com un bombarder de llarga distància i de reconeixement per Kurt Tank, el Ta 400 tenia unes ales angulades a 4°. Una de les millors característiques de l'avió eren els seus 6 motors BMW 801D, i més tard es van afegir dos motors de reacció Jumo 004.

## Disseny i desenvolupament

El 22 de gener de 1942, Kurt Tank, un dissenyador de la companyia Focke-Wulf va començar a dissenyar el Ta 400 com a bombarder de llarga distància i avió de reconeixement, alimentat per 6 motors radials BMW 801D i dos reactors Jumo 004 van ser afegits posteriorment. El disseny va començar en 1943, la majoria de la feina feta per enginyers francesos treballant per a Focke Wulf a Châtillon-sous-Bagneux a prop de Paris, amb contractes per al disseny de components majors, aportats per Itàlia, França i Alemanya, per intentar que la construcció acabes el més aviat possible.
El Ta 400, com el B-29 americà, tenia el compartiment de la tripulació pressuritzada i la metralladora de cua, connectades mitjançant conductes pressuritzats, i el control a distància de múltiples metralladores. La tripulació de 9 estava molt ben defensada per tot l'armament defensiu, incloent-hi 10 canons de calibre 20mm MG 151. Tenia 32 tancs de combustible repartits per tot l'avió. Un altre característica d'aquest avió era el tren d'aterratge en forma de tricicle.
Amb la competició amb el Heinkel He 277 per guanyar-se el nom d'Amerika Bomber, van ser desenvolupats i es van posar a prova els dissenys molt ràpidament, però cap va passar del túnel de vent. Més tard, es van començar a produir els prototips del Ta 400, però mai es va acabar. A més, l'enginyer Ernst Heinkel, va dir que el Ta 400 estava més capacitat per a convertir-se en el Amerika Bomber que el seu Heinkel 277.
El Ta 400 era essencialment un redisseny del Messerschmitt Me 264. Com el disseny requeria mes materials que el Me 262, es va acabar desenvolupant el Me 262, en comptes del Ta 400, ja que deien que era un pou de materials sense gaire futur. Ja en el 15 d'octubre de 1943, es van donar compte a Focke Wulf, que el Ta 400 no tenia gaire futur en aquells moments, i es va cancel·lar el projecte.

## Especificacions

* Tripulació: 9
* Llargada: 29.4 metres
* Envergadura: 42 metres
* Alçària: 6,4 metres
* Pes: 60.000 kg
* Motors: 6 BMW 801D
* Tipus de motor: motors de pistons de 14-cilindres refrigerats per aire.
* Potència dels motors: 1.700 hp
* Velocitat màxima: 720 km/h
* Abast operacional: 9.000 km
* Armes: 6 metralladores MG 151/20 en 3 torretes dobles, 4 metralladores MG 131 muntades a la part posterior de la cua de l'avió i 2 metralladores MG 131 en 2 torretes de control a distància en el front de l'avió.
* Bombes: 10.000 kg a una distància de 9.000 km, i podia portar fins a 24.040 kg de bombes com a màxim.
# Afiu

Afièu (en francès Affieux) és un municipi francès del departament de la Corresa, a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 358 | 432 | 357 | 356 | 358 | 349 | 368 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Guy Germain | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa s'inclinen per Afieu, però la grafia correcta, corresponent a l'etimologia assenyalada (feu) seria aquesta.
# Franklin (Massachusetts)

Franklin és una població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts. Segons el cens del 2009 tenia 32.878 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Franklin tenia 29.560 habitants, 10.152 habitatges, i 7.877 famílies. La densitat de població era de 426,8 habitants/km².
Dels 10.152 habitatges en un 44,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,4% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 22,4% no eren unitats familiars. En el 18,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,85 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,29.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,3% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 35,1% entre 25 i 44, un 19,9% de 45 a 60 i un 8,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 71.174 $ i la renda mediana per família de 81.826$. Els homes tenien una renda mediana de 58.888 $ mentre que les dones 36.557$. La renda per capita de la població era de 27.849$. Entorn del 2,2% de les famílies i el 2,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Franklin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Franklin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Afix

Un afix és una partícula morfològica que permet la derivació per formar nous mots, en afegir-lo abans, dins o darrere un mot.
Segons la seva col·locació pot ser un prefix (si està davant del lexema), infix (enmig) o sufix (al final del lexema), interfix o circumfix. Es poden combinar diversos afixos alhora, fins i tot del mateix tipus, per crear nous derivats. Els afixos aporten sempre un matís al significat de la paraula, a diferència dels morfemes flexius que només afegeixen matisos gramaticals. A vegades poden canviar la categoria a què pertany la paraula resultant, especialment en el cas dels sufixos.
Molts afixos en si no signifiquen gairebé res («re-» «-atge»), en comparació amb els elements de mots compostos, però la diferència és gradual. Formes intermediaris es diuen afixoide o més aviat prefixoide o pseudoprefix com ara «auto-» o «euro», generalment en mots cults o neologismes. Tenen un pol fonològic molt més llarg en comparació amb, per exemple «in-» o «-re» o «-isme».

## Referències

* ↑ «Afix». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «6. La formació de mots: la derivació». Gramàtica essencial de la llengua catalana. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ Mateu i Fontanals, Jaume. «Afixos i bases». A: Gramàtica i cognició : una aproximació cognitiva a l'anàlisi lingüística. Barcelona: UOC, 2011, p. 144-148 (Volume 167 de Manuals series: Humanitats). ISBN 978-84-9029-053-8.
* 1 2 Cabré, María Teresa. Léxic i neologia (2a. ed.).. Barcelona: Documenta Universitaria, 2008 (Monografies n°5). ISBN 978-84-9984-055-0.

## Vegeu també

Viccionari
* Prefix
* Sufix
* Llista de prefixos
* Llista de sufixos
# Alexandre Soler-Cabot Serra

Alexandre Soler-Cabot Serra (Barcelona, 1952) és un dirigent esportiu de pentatló modern.
Va jugar a futbol en el col·legi Sant Ignasi i va arribar a ser Campió d'Espanya escolar. Després de presidir l'Agrupació Esportiva Sarrià durant sis anys, el 1982 va ser elegit president de la Federació Catalana de Pentatló Modern, càrrec que va ocupar fins al 1992. Entre 1994 i 1995 va tornar a ser president, però va deixar el càrrec per ocupar de 1996 a 2000 la presidència de la Comisión Nacional de Pentathlon Moderno. Va tornar a presidir la federació catalana del 2000 al 2001, quan va dimitir perquè va ser elegit president de la Federació Espanyola de Pentatló Modern, càrrec que va ocupar fins al 2009. De 1988 a 1992 va ser vicepresident del Consell Directiu de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya. El 1994 va entrar a formar part del Comitè Olímpic Espanyol, en el qual va estar durant setze anys.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Albert Chillón

Albert Chillón (L'Hospitalet de Llobregat, 1960) és escriptor, assagista i professor de teoria de la comunicació a la Universitat Autònoma de Barcelona. Es considera deixeble de José María Valverde, que va escriure el pròleg al seu llibre Literatura y periodismo (1999).
Professor titular de la UAB des del 1991, Albert Chillón és també el director del màster en Comunicació, Periodisme i Humanitats a la mateixa universitat. Una de les seves línies principals d'investigació és l'estudi de la comunicació mediàtica des d'una òptica antropològica i filosòfica. Dins d'aquesta línia ha publicat converses i escrits en diverses publicacions i mitjans de comunicació, com La Vanguardia o El País, en col·laboració amb Lluís Duch, Doctor en Teologia, antropòleg i monjo de Montserrat. En aquest sentit, cal destacar el llibre La condición ambigua. Diálogos con Lluís Duch (2011), on es recullen una sèrie de converses mantingudes entre Chillón i Duch.
Per altra banda, Albert Chillón s'ha especialitzat en l'estudi comparat de les relacions entre la cultura literària i la cultura mediàtica, principalment la periodística. En aquest àmbit ha publicat Literatura y periodismo. Una tradición de relaciones promiscuas (1999) i La literatura de fets (1993). Com a novel·lista, és autor del llibre El horizonte ayer (2009) publicat per Luces de Gálibo.

## Obres

* La condición ambigua. Diálogos con Lluís Duch (2011). Barcelona: Herder Editorial, ISBN 9788425427374
* Literatura y periodismo. Una tradición de relaciones promiscuas (2014). Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, ISBN 9788449015748
* El horizonte ayer (2009). Barcelona: Luces de Gálibo. ISBN 978-84-17115-16-2 Error en ISBN: suma de verificació no vàlida

## Referències

* ↑ «Professorat del Màster en Comunicació, Periodisme i Humanitats». UAB. Arxivat de l'original el 2020-01-11. [Consulta: 22 novembre 2018].
* ↑ «Entrevista: Albert Chillón: el poder de la recreación del lenguaje» (en castellà). Universidad de Málaga, 2013. [Consulta: 18 febrer 2019].
* ↑ «Albert Chillón: entre memòria i ficció». Núvol, 25-06-2013. [Consulta: 18 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Entrevista amb Albert Chillón i Lluís Duch sobre Un ser de mediaciones (2012)
# Aminoàcid proteïnogen

Els aminoàcids proteïnògens, també coneguts com a estàndards, normals, o aminoàcids primaris, són aquells 20 aminoàcids que es troben a les proteïnes i que són codificats pel codi genètic estàndard. Aquests aminoàcids són ensamblats per formar un polipèptid (subunitat d'una proteïna) a través d'un procés conegut amb el nom de translació.
Els aminoàcids no proteics no es troben a les proteïnes (com p.e. la carnitina, el GABA, o la L-DOPA), o no són codificats pel codi genètic (com p.e. la hidroxiprolina i la selenometionina). Aquests darrers sovint resulten d'una modificació post-translacional de les proteïnes.
Alguns aminoàcids no proteics, com l'ornitina i l'homoserina presenten una característica que els fa incompatibles amb l'assemblatge proteic: per un procés de ciclació fragmentarien l'estructura polipeptídica.

## Referències

* ↑ «Natural expansion of the genetic code» (en anglès). Nature Chemical Biology, 3, 1, 01-01-2007, pàg. 29–35. DOI: 10.1038/nchembio847. PMID: 17173027.

## Vegeu també

* Aminoàcid essencial
# Baden-Baden (línia)

Baden-Baden fou un marcgraviat del Sacre Imperi Romanogermànic centrat a la població de Baden-Baden.

## Història

Va sorgir per primer cop el 1190 per partició de Baden en les línies de Baden-Baden i Baden-Hochberg a la mort d'Herman IV; va correspondre al fill Herman V. La línia va subsistir fins al 291 quan va morir Herman VII i es va procedir a un repartiment sorgint les línies de Baden-Pforzheim i Baden-Eberstein.
La línia es va crear per segon cop el 1348, quan va morir Rodolf IV de Baden-Pforzheim i el fill Frederic III va heretar la nova línia de Baden-Baden que va subsistir fins al 1515 quan es va procedir a un nou repartiment. Aquesta línia va adquirir la de Baden-Pforzheim el 1361 (que al seu torn havia adquirit els dominis de Baden-Eberstein) i després va reunir també els dominis de les branques col·laterals d'Hochberg (el 1415) i Sausenberg (1503) aconseguint així Cristòfol I de Baden-Baden reunificar tots els dominis de Baden el 1503.
Però no va conservar la unitat, ja que el 1515 es va procedir a un repartiment entre els seus fills. Baden-Baden, fou pel gran Bernat III, que el 1533 va recuperar una de les noves línies, la de Baden-Sponheim, però tres anys després es va dividir, quedant separada la línia de Baden-Rodemachern. El 1584 Baden-Baden, de sobirà catòlic, fou amenaçada per primera vegada, per un marcgravi rival protestant; El 1588, en plena guerra, la línia Baden-Rodemachern es va apoderar de Baden-Baden però la va perdre el 1596 davant d'Ernest Frederic (calvinista) de Baden-Durlach que va ocupar també Rodemachern; Ernest Frederic va morir el 1604 i el va succeir el seu germà (luterà) Jordi Frederic de Baden-Sausenberg que va agafar per a la seva línia el nom de Baden-Durlach, i que va mantenir ocupats els territoris de Baden-Baden i Baden-Rodemachern fins al 1622 quan van ser evacuades després de la destrucció del seu exèrcit a la batalla de Wimpfen.
Llavors es va restablir la línia legítima de Baden-Baden amb Guillem, i va subsistir fins a la mort d'August Georg Simpert el 1771, passant llavors a Carles Frederic de Baden-Durlach (abans Baden-Sausenberg), governant longeu (1738 a 1811) que va reunificar tots els dominis de Baden.

## Marcgravis
### Primer marcgraviat

* Herman V 1190-1242
* Herman VI 1242-1250
* Frederic 1250-1268
* Rodolf I 1250-1288
* Hessó 1288-1297
* Rodolf II 1288-1295
* Herman VII 1288-1291
* Rodolf III 1288-1332
* Rodolf Hessó 1297-1335

### Segon marcgraviat

* Frederic III 1348-1353
* Rodolf VI l'Alt 1353-1372
* Bernat I 1372-1431
* Rodolf VII 1372-1391
* Jacob 1431-1453
* Bernat II 1453-1458
* Carles I 1453-1475
* Cristòfol I 1475-1515 (+1527)
* Bernat III 1515-1536
* Filibert 1536-1569
* Felip II 1569-1588
* Ocupació per Baden-Rodemachern 1588-1596
* Ocupació per Baden-Sausenberg (des de 1604 Baden-Durlach) 1596-1622
* Guillem 1622-1677
* Lluís Guillem 1677-1707
* Lluís Jordi Simpert 1707-1761
* August Jordi Simpert 1761-1771

## Referències

* Regnal Chronologies Arxivat 2019-09-26 a Wayback Machine.
# Trikizio

Trikizio és un grup de música basc creat l'any 1999 que destaca per mesclar cançons de grups del País Basc i dels Països Catalans amb la particularitat que les cançons d'origen basc majoritàriament les canten en català i les cançons catalanes en basc. Estilísticament fan aquestes noves versions a ritme de folk rock amb certa influència de l'ska, amb la presència de la trikiti, l'acordió diatònic basc. A banda de les seves múltiples actuacions al País Basc i els Països Catalans, també ha actuat en diferents localitats dels Estats Units d'Amèrica en concerts organitzats per la diàspora basca.
En el seu primer treball, titulat Euscat, versiona temes com «Jo ta ke» de Su Ta Gar, «Perquè vull» d'Ovidi Montllor, «Sarri, sarri» de Kortatu o «La Gallineta» de Lluís Llach. En aquest treball hi ha nombroses col·laboracions de músics tant bascos com catalans: Obrint Pas, Kepa Junkera, Carles Belda o Betagarri.

## Discografia
### Àlbums

* EusCat (Baga Biga, 2008)
* Trikizio (Baga Biga, 2012)
* Gori gori izar gorri (Baga Biga, 2013)
* Atera (Baga Biga, 2014)

### Senzills

* Hau Pittu Hau (Baga biga, 2017)

## Referències

* 1 2 «Me conmueve mucho tocar canciones de míticos trikitilaris como Laja». Gara, 31-07-2008. [Consulta: 25 maig 2023].
* ↑ «El grupo Trikizio viaja a EEUU, donde ofrecerá conciertos en Bakersfield, California; y en Reno, Nevada» (en castellà). Euskal kultura.
* ↑ «Novetats de Trikizio i Pascal Lefeuvre». Catalunya Ràdio, 02-10-2008. [Consulta: 25 maig 2023].
# Fordongianus

Fordongianus (en sard, Fordongianus) és un municipi sard, dins de la província d'Oristany. L'any 2007 tenia 1.057 habitants. Es troba a la regió de Barigadu. Limita amb els municipis d'Abbasanta, Allai, Busachi, Ghilarza, Ollastra, Paulilatino, Siapiccia i Villanova Truschedu.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Efisio Demartis | Llista cívica |
# Aitor Esteban Bravo

Aitor Esteban Bravo (Bilbao, Biscaia, 21 de juny de 1962) és un polític i professor associat d'Universitat que actualment exerceix el càrrec de portaveu del Partit Nacionalista Basc al Congrés dels Diputats.

## Biografia

La seva mare és soriana. Aitor Esteban ha estat professor en la Universitat de Deusto, on ha impartit classes de Dret Constitucional i Administratiu, i l'assignatura de Història i cultura indígena de Nord i Mesoamericana en la Facultat de Filosofia i Ciències de l'Educació.
Es va afiliar al Partit Nacionalista Basc el 1978 i el 1983 va ser escollit secretari del Consell Nacional de Euzko Gaztedi Indarra (EGI), dos anys més tard va ser nomenat apoderat de l'Assemblea Nacional i el 1991 va accedir al càrrec de portaveu i secretari de Presidència de la Diputació Foral de Biscaia. Entre 1995 i 2003 va ser president de les Juntes Generals de Biscaia, sent succeït en el càrrec per Ana Madariaga.
A les eleccions generals espanyoles de 2004 va ser elegit diputat en el Congrés dels Diputats per Biscaia, repetint a les eleccions del 2008 i 2011, 2016 i en la XII Legislatura també del 2016. El 18 de desembre de 2012 va substituir Josu Iñaki Erkoreka com a portaveu del PNV en el Congrés dels Diputats.

## Referències

* ↑ «Lo hablo y he sido irakasle» (en castellà). osoigo.co, 2015. [Consulta: 6 juliol 2017].
* 1 2 3 Efe «Aitor Esteban sustituye a Josu Erkoreka como portavoz del PNV en el Congreso». El Mundo, 18-12-2012 [Consulta: 6 juliol 2017].
* ↑ Uriona, Alberto «Las Juntas de Vizcaya eligen a la primera presidenta de su historia» (en castellà). El País, 19-06-2003 [Consulta: 6 juliol 2017].
* ↑ «Todas las legislaturas. Esteban Bravo, Aitor» (en castellà). Congreso de los Diputados. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Davis (Califòrnia)

Davis és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2007 tenia 64.938 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Davis tenia 60.308 habitants, 22.948 habitatges, i 11.290 famílies. La densitat de població era de 2.228,2 habitants per km².
Dels 22.948 habitatges en un 26,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 38,3% hi vivien parelles casades, en un 8,2% dones solteres, i en un 50,8% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,6% tenia menys de 18 anys, un 30,9% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 16,7% de 45 a 60 i un 6,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 25 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.454 $ i la renda mediana per família de 74.051 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.189 $ mentre que les dones 36.082 $. La renda per capita de la població era de 22.937 $. Entorn del 5,4% de les famílies i el 24,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Persones il·lustres

* George Tchobanoglous

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Davis». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Davis». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Amniocentesi

L'amniocentesi, igual que el mostreig de les vellositats coriòniques (MVC), són anàlisis opcionals dutes a terme en la dona embarassada que ajuden a detectar trastorns genètics del fetus abans del naixement. Consisteix a extreure una mostra de líquid amniòtic de l'úter mitjançant una agulla que travessa l'úter. L'amniocentesi es realitza a partir de la 15a setmana aproximadament.

## Referències

* ↑ NIH. Gene Reviews [base de dades a internet]. Seattle: University of Washington; 23/04/2003, [modificació 12/12/2005; consulta 28/05/2009]. X-Linked Severe Combined Immunodeficiency. Disponible a: http://www.ncbi.nlm.nih.gov/bookshelf/br.fcgi?book=gene&part=x-scid.
* ↑ American Academy of Family Physicians. Family Doctor [sede web]. USA: personal editorial del web; 01/10/2001, [modificació 01/08/2006; consulta 04/06/2009]. Diagnóstico prenatal: MVC y amniocentesis. Disponible: http://familydoctor.org/online/famdoces/home/women/pregnancy/fetal/144.printerview.html