OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gonzalo Bilbao Martínez

Gonzalo Bilbao Martínez (Sevilla, 1860 – Madrid, 1938) fou un pintor costumista espanyol. Participà en diverses exposicions nacionals i estrangeres, i va ser distingit amb premis i recompenses a les exposicions de París, Berlín i Múnic, entre d'altres. Conreà la pintura paisatgística i, sobretot, temes característics espanyols.
Iniciat en el dibuix, combinà el seu aprenentatge tot estudiant al mateix temps dret i música. Un cop finalitzats els seus estudis l'any 1880, acompanyà a José Villegas en el seu viatge a Roma, visitant igualment París, Nàpols i Venècia, entrant en contacte amb pintors de tendència fortunyana. Va tornar a Espanya cinc anys més tard, viatjant per Sevilla, Toledo i Segòvia. Cap al 1888 viatjà al Marroc, tractant de captar noves escenografies d'inspiració orientalista, aleshores tan de moda en la pintura espanyola.
Bilbao va destacar especialment per realitzar una pintura vinculada al realisme social, tant mitjançant quadres d'escena de caràcter melodramàtic —que triomfaven a les exposicions nacionals de Belles Arts de Madrid— com mitjançant obres que retraten el món laboral, ja sigui al camp, a la fàbrica o al taller. Aquestes obres no estaven exemptes d'un cert regionalisme, ja que l'artista combinava el retrat de l'activitat laboral amb un cert folklorisme andalús. Grans exemples d'aquesta pràctica són La Siega (1894), on l'artista aprofita la representació d'una jornada de sega de blat per treballar un paisatge sota els efectes del sol d'estiu, tot aproximant-se a la pintura de Joaquín Sorolla. Una altra obra molt aplaudida fou Las Cigarreras en la fábrica de tabacos de Sevilla (1915), un gran estudi d'interior que l'emparenta fins i tot amb Diego Velázquez o els tipus femenins de Ramon Casas. Amb aquesta obra, l'artista torna a apropiar-se de la pintura costumista per portar-la cap a un nou registre, directament relacionat amb el regionalisme pictòric de les primeres dècades del segle xx.

## Referències

* ↑ Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 58, pp. 282 (catàleg). ISBN 84-8043-009-5.
* 1 2 3 4 5 Navarro, Jesús. «Bilbao Martínez, Gonzalo». Índex d'artistes del Museu d'Art Jaume Morera. Arxivat de l'original el 8 d’abril 2014. [Consulta: 1r maig 2013].

## Bibliografia

* Pérez Calero, G. Gonzalo Bilbao. El pintor de las cigarreras. Madrid: Tabacalera, 1989. ISBN 84-86938-12-0.
# Halur

Un halur o halogenur és qualsevol compost binari format per un halogen i un altre element que pot ser hidrogen, un metall o un altre halogen. En aquest tipus de compostos l'halogen està en forma aniònica, és a dir, carregat negativament, (amb càrrega -1 i una configuració electrònica $s^{2}p^{6}$ de gas noble).
Els ions halurs presenten un comportament químic semblant, principalment el clorur, el bromur i el iodur. El fluorur és una mica més especial per la gran electronegativitat del fluor. Són molt habituals com a anions en estructures salines i com a lligands.
Exemples d'halurs són;
* Clorur de sodi (NaCl)
* Iodur de potassi (KI)
* Clorur de liti (LiCl)
* Clorur de coure(II) (CuCl₂)
* Bromometà (CH₃Br)
* Cloroform (CHCl₃)
* Clorur d'argent (AgCl)
* Els clorofluorocarburs (CFC)

## Vegeu també

* Minerals halurs

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana. Volum 12. Reimpressió d'octubre de 1992. Barcelona: Gran Enciclopèdia Catalana, 1992, p. 340. ISBN 84-7739-007-X.
* ↑ Greenwood, N. N.; Earnshaw, A. Chemistry of the elements (en anglès). Segona edició, Reimpressió corregida. Butterworth-Heinemann, 1998, p. 795. ISBN 0-7506-3365-4.
* ↑ White, William M. Encyclopedia of Geochemistry (en anglès). Springer, 2018, p. 168. ISBN 978-3-319-39311-7.
# Gran Premi Folignano

El Gran Premi Folignano era una competició ciclista italiana d'un sol dia que es disputava anualment a Folignano, a les Marques. La primera edició es disputà el 1998. La cursa fou reservada a ciclistes amateurs fins al 2005. A partir del 2006 la cursa s'obrí als professionals, formant part del circuit de l'UCI Europa Tour, amb una categoria 1.2.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1998 | Emiliano Zelli | Marco Carletti | Matteo Romanelli |
| 1999 | Giacomo Garofoli | Raffaello Faloppa | Claude Coyot |
| 2000 | Daniele Peroni | Emanuele Telari | Giuliani Marcolongo |
| 2001 | Alessandro D'Andrea | Danilo Andrenacci | Francesco Pietrangelo |
| 2002 | Vincenzo Di Falco | Luigi Buonfrato | Stelvio Michero |
| 2003 | Massimo Iannetti | Dimitri Dementiev | Claudio Villani |
| 2004 | Kanstantsin Sivtsov | Davide Torosantucci | Stelvio Michero |
| 2005 | Daniele Di Batte | Luigi Sestili | Elio Fausto Saavedra |
| 2006 | Rocco Capasso | Francesco Gavazzi | Tomislav Dančulović |
| 2007 | Francesco De Bonis | Anton Rechetnikov | Jaroslaw Dabrowski |
| 2008 | Alessandro De Marchi | Alessandro Malaguti | Adriano Malori |
| 2009 | Henry Frusto | Moreno Moser | Silvio Satini |
| 2010 | Julián Arredondo | Fabio Piscopiello | Siarhey Papok |
| 2011 | Kristijan Đurasek | Giuseppe Famoso | Hrvoje Miholjevic |

## Referències

* ↑ «G.P Folignano (Ita) - Cat. 1.2». [Consulta: 28 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cqranking.com
# Handover

La transferència o transferència mòbil (popularment coneguda com handover, transferència automàtica intercel·lular) és un mecanisme fonamental en la comunicació cel·lular (GSM o UMTS per exemple).
En resum, és el conjunt de les operacions que permeten que una estació mòbil (en anglès Mobile Station - MS) pugui canviar de cel·la sense interrupció de servei.
El procés consisteix que un terminal mòbil mantingui la comunicació en curs, en un desplaçament que suposa que el mòbil canviï de cel·la. I així quan el senyal de transmissió entre una terminal i una estació de base es debilita, el sistema troba una altra estació de base disponible en una altra cel·la capaç d'assegurar de nou la comunicació en les millors condicions.
Aquest mecanisme permet la itinerància entre cèl·lules o operadors.

## Necessitat del handover

Existeix tres casos on el handover és necessari :
* Rescue Handover : el mòbil va de la zona coberta per una cel·la a una altra. És la qualitat de transmissió que determina la necessitat del handover qualitat indicada per la taxa d'error, la intensitat del senyal rebut, el nivell d'interferències i el retard de propagació.
* Confinment handover : l'estació mòbil sofriria menys interferències si canviés de cel·la (les interferències són degudes en part a les altres estacions mòbils a la cel·la). L'estació mòbil escolta permanentment altres cel·les per mesurar-ne la qualitat d'una connexió. A més, cada estació mòbil és sincronitzada amb algunes BTS per estar a punt en cas de handover.
* Traffic Handover : El nombre d'estacions mòbils és massa important per a la cel·la, i cel·les veïnes poden acollir noves estacions mòbils. Aquesta decisió requereix conèixer la càrrega de les altres BTS.
El handover té en compte la direcció del moviment del terminal mòbil.

## Tipus de handover al GSM

L'estació mòbil MS té ja un canal en una cel·la determinada (administrada per un BSC i MSC), i rep un nou canal. Existeixen quatre tipus de handover :
* Handover Intra-BSC (Controlador de l'estació base) : el nou canal és atribuït a la MS a la mateixa cel·la o una altra cel·la administrada pel mateix BSC.
* Handover Intra-MSC : el nou canal és atribuït a la MS però en una cel·la administrada per un altre BSC, però del mateix MSC.
* Handover Inter-MSC : el nou canal és atribuït a una cel·la que és administrada per un altre MSC.
* Handover Inter-System : un nou canal és atribuït a una altra xarxa de telefonia mòbil que s'encarrega de la MS (exemple entre una xarxa GSM i una xarxa UMTS).

## Bibliografia

* C. Brunner, A. Garavaglia, M. Mittal, M. Narang, and J. Vargas Bautista: Inter-System Handover Parameter Optimization. In: Proceedings of IEEE Vehicular Technology Conf. (VTC Fall '06). Montreal, Canada, September 2006

## Vegeu també

* Avanç temporal
* TDMA
* Bit rate
* GSM
* 3G
* Servei basat en localització

## Enllaços externs

* ieeexplore.ieee.org/xpls/abs_all.jsp?arnumber=985513
* Google books "Telecomunication System Engineering"
* www.kriptopolis.org/geoposicionamiento-gsm-2
* www.kriptopolis.org/geoposicionamiento-gsm-3
# Haydeeïta

La haydeeïta és un mineral de la classe dels halurs, que pertany al grup de l'atacamita. Rep el seu nom per la mina Haydee, a Xile, la seva localitat tipus.

## Característiques

La haydeeïta és un halur de fórmula química Cu₃Mg(OH)₆Cl₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2006. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2. És l'anàleg amb magnesi de la kapellasita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la haydeeïta pertany a «03.DA: Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Cu, etc., sense Pb» juntament amb els següents minerals: atacamita, melanotal·lita, botallackita, clinoatacamita, hibbingita, kempita, paratacamita, belloïta, herbertsmithita, kapellasita, gillardita, anatacamita, claringbul·lita, barlowita, simonkol·leïta, buttgenbachita, connel·lita, abhurita, ponomarevita, anthonyita, calumetita, khaidarkanita, bobkingita, avdoninita i droninoïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Haydee, a Salar Grande, a la província de El Tamarugal (Regió de Tarapacá, Xile). També ha estat descrita a altres dues localitats xilenes: a la mina Santo Domingo, al districte de Caleta Vítor; i a Cuya, a Los Camarones; totes dues localitats a la regió d'Arica i Parinacota. No ha estat descrita en cap altre indret més.

## Referències

* ↑ «Haydeeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 novembre 2017].
# Hayden

«Hayden» té aquests significats:
* Toponímia:
** Hayden (Alabama), població dels Estats Units a l'estat d'Alabama>
** Hayden (Arizona), població dels Estats Units a l'estat d'Arizona
** Hayden (Colorado), població dels Estats Units a l'estat de Colorado
** Hayden (Idaho), població dels Estats Units a l'estat d'Idaho
** Hayden Lake, població al comtat de Kootenai a l'estat d'Idaho
** Llac Hayden, llac al comtat de Kootenai (Idaho, Estats Units)
* Biografies:
** Dolores Hayden, professora nord-americana, historiadora urbana, arquitecta, autora, i poeta
** Ferdinand Vandeveer Hayden (1829 - 1887), geòleg nord-americà destacat per les seves expedicions pioneres d'observació
** Nicky Hayden (Owensboro, Kentucky, 1981 – Cesena, Itàlia, 2017), pilot de motociclisme estatunidenc que va ser campió del món de MotoGP
** Sophia Hayden Bennett (Santiago, Xile, 1868 - Winthrop, Estats Units, 1953), arquitecta nord-americana d'ascendència xilena, reconeguda per ser la primera dona diplomada de l'Institut Tecnològic de Massachusetts
** Sterling Hayden (Upper Montclair, 1916 − Sausalito, 1986), actor i escriptor estatunidenc especialitzat en westerns i cinema negre
* Miscel·lània: Musaranya de Hayden (Sorex haydeni), espècie de mamífer de la família de les musaranyes que es troba a les praderies canadenques i al Mig Oest
# Gran Premi de Morbihan 2024

El Gran Premi de Morbihan 2024va ser la 47a edició del Gran Premi de Morbihan. La cursa es disputà el 4 de maig de 2024 sobre un recorregut de 196,4 km amb sortida a Josselin i arribada a Plumelec. La cursa formava part de l'UCI ProSeries amb una categoria 1.Pro.
El vencedor final fou el francès Benoît Cosnefroy (Decathlon-AG2R La Mondiale), que s'imposà a l'esprint a Axel Zingle (Cofidis) i Arnaud De Lie (Lotto Dstny), segon i tercer respectivament.

## Equips

L'organització convidà a 17 equips a prendre part en aquesta edició del Gran Premi de Morbihan, cinc de categoria WorldTeam, vuit ProTeams i quatre equips continentals.

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Benoit Cosnefroy hace suyo el Gran Premio de Morbihan» (en spanish), 04-05-2024. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «Startlist for Grand Prix du Morbihan 2024». [Consulta: 7 maig 2024].

## Enllaços externs

* Gran Premi de Morbihan 2024 - Lloc web oficial
# Hans-Jürgen von Arnim

Hans-Jürgen von Arnim (4 d'abril de 1889, Ernsdorf, Prússia - 1 de setembre de 1962, Bad Wildungen, Hesse) va ser un militar alemany, que arribà al rang de Coronel General de cavalleria i que serví durant la Segona Guerra Mundial.

## Biografia

Arnim va néixer a Ernsdorf, a la província prussiana de Silèsia, fill del General Hans von Arnim (1861–1931) i de Martha Honrichs (1865–1953). Va servir a l'Exèrcit Alemany des del 1907 fins al final de la Segona Guerra Mundial. Durant la Primera Guerra Mundial va participar en els fronts Oriental i Occidental. Després de la guerra continuà al Reichswehr i ascendí fins a comandar el 68è Regiment d'Elit a Berlín.
Amb l'ascens de l'Alemanya Nazi, Arnim va ser promogut a Major General el 1938. Comandà la 52a divisió a les campanyes de Campanya de Polònia i de Campanya de França. A l'octubre de 1940, Arnim va rebre el comandament de la 17a Divisió Panzer. Amb l'esclat de la guerra contra la Unió Soviètica va ser promogut a Tinent General a les ordres de Heinz Guderian, però va resultar greument ferit uns dies després de l'inici de la campanya. Comandà el XXXIX Cos Panzer fins a novembre de 1942, quan va ser posat al capdavant del 5è Exèrcit Panzer sota d'Erwin Rommel al Nord d'Àfrica. Quan Hitler va denegar l'autorització a Rommel perquè tornés a Tunísia, Arnim va ser promogut a General (Generaloberst) el 4 de desembre de 1942, i nomenat Comandant en Cap del Grup d'Exèrcits Àfrica i, de facto, comandant de l'Afrika Korps entre març de 1943 fins a la seva captura per la 4a Divisió d'Infanteria Índia dos mesos després, al maig de 1943. Durant la resta de la guerra va ser un presoner de guerra britànic i va ser alliberat al juliol de 1947.
Va retornar a Alemanya i va morir a Bad Wildungen, Hesse.
Durant el seu captiveri, Arnim demanà trobar-se amb Eisenhower. Aquest replicà que li traguessin tanta informació com fos possible, però que una trobada entre ambdós estava totalment fora de lloc (de fet, es negà a trobar-se amb qualsevol oficial alemany fins a la rendició).
# Gurugú

Gurugú és el nom castellà d'una muntanya (de fet un volcà extingit) el puig de la qual forma el punt més alt de la península del cap de les Tres Forques, a la costa nord del Marroc, al costat de Melilla. En realitat es tracta de dos puigs, el de Kol-la i el de Basbel. El conjunt muntanyós on es troba és la serralada de Nador. L'altura és de 890 metres i des del cim es domina una vista de Melilla, de Nador i de la Mar Chica. Hi viuen una colònia de mones de Barbaria. Hi ha restes d'alguns fortins espanyols i un antic establiment amazic anomenat Taxuda, vinculat a l'antiga Rusadir (Melilla), on s'han trobar ceràmiques i objectes del segle i aC.
El Gurugú fou objecte de forts combats en la campanya de 1909 entre espanyols i cabilencs. Aquests combats van ser molt impopulars i també una de les causes de la Setmana Tràgica; el 27 de juliol de 1909 van culminar amb el desastre del barranc del Llop. Fins al 2007 a aquesta muntanya s'hi amagaven subsaharians que esperaven poder entrar a Melilla.

## Cultura popular

L'estiu de 1909 molts reservistes, formant part de les tropes colonials espanyoles, van morir a les costes del Rif, fet que va ser un dels detonants de la revolta de la setmana tràgica. Arran dels combats el topònim de la muntanya es va popularitzar a Barcelona i al Poblenou la gent va batejar l'edifici més alt del barri, que s'acabaria de construir el novembre d'aquell any, amb el seu nom. És així que popularment es coneix com a Gurugú l'edifici del carrer Pere IV número 193 amb façanes també als carrers Sant Joan de Malta i Castella.

## Referències

* ↑ Andreu, Manel «Celebració del centenari del GURUGÚ.». Revista Poblenou, 59, 01-09-2009, pàg. 13.
# Gurunhuel

Gurunhuel (en bretó Gurunuhel) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 383 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 683 | 591 | 508 | 440 | 404 | 383 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Denis Lachiver | |
| 2008- | Paul Rolland | |
# Heliotropi (color)

Heliotropi és una tonalitat rosa-púrpura que representa el color de la flor de l'heliotropi. El color heliotropi és un matís brillant del púrpura. Un altre nom per a aquest color és lavanda intens.
Una mostra del color heliotropi:

## Usos
### Literatura

* A Harry Potter i les relíquies de la mort, la poció de Mafalda Hopkirk és d'un bonic color heliotrop.
* A Un marit ideal d'Oscar Wilde, Miss Cheveley entra estida d'heliotrop a l'acte I.
* A La gavina d'Anton Txékhov Trigorin descriu heliotrop com "el color d'una vídua, utilitzat per descriure un vespre d'estiu".

## Vegeu també

* Llista de colors
# Guittone d'Arezzo

Guittone d'Arezzo (1235 – 1294) fou un poeta italià pertanyent al duocento que influí poderosament en Dante Alighieri, especialment en la seva elecció de la llengua vernacle com a vehicle expressiu i en l'ús del sonet. Participà en la pugna entre güelfs i gibel·lins com a partidari güelf, fet que l'obligà a exiliar-se durant uns anys de seu Arezzo natal.
La seva obra pot dividir-se en dues etapes ben diferenciades. La primera inclou els poemes d'amor i política, recollits en un Canzionere. Destaquen les referències a l'alta cultura, tant als clàssics com als precedents de la poesia trobadoresca i la tradició siciliana, que coneixia a fons. D'aquest darrer corrent va adoptar l'esquema de rimes i els jocs conceptuals propis del trobar clus, que mantindria al llarg de tota la seva obra.
El punt d'inflexió cabdal en la seva vida i obra és la decisió d'entrar a viure en un monestir després d'una forta crisi religiosa. La segona etapa de la seva producció reflecteix aquest canvi, no sols perquè signa les seves obres com a Fra Guittone, sinó pel rebuig exprés que fa dels seus poemes de joventut. En efecte, considera que l'amor cortès que defensava és incompatible amb la moral cristiana i el titlla de "follia" a la seva obra Trattato d'Amore. Alterna poemes de caràcter religiós amb una àmplia correspondència literària i didàctica.

## Referències

* ↑ Entrada a l'Encyclopaedia Britannica
* ↑ Diversos autors. «Sapere». [Consulta: 13 setembre 2014].
# Guido Cavalcanti

Guido Cavalcanti (1258-1300) fou un poeta italià. Nascut a Florència, fou un dels principals exponents del Dolce stil nuovo. Cavalcanti, fill de Cavalcante dei Cavalcanti, era un membre benestant de l'artistocràcia güelfa florentina; participà en la política a la pugna entre güelfs i gibel·lins.

## Referències

* Mario Marti, «CAVALCANTI, Guido» a Dizionario Biografico degli Italiani, Volum 22, Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1979.
# Hainewalde

Hainewalde és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Es troba a 10 kilòmetres de Zittau i a prop de la frontera amb la República Txeca.

## Història

La ciutat fou documentada per primer cop el 1272 i el 1392 s'hi va construir un castell com a casa pairal de la família Kanitz Kyaw, qui va vendre el castell el 1927 a la comunitat veïna de Großschönau.
El 26 de març de 1933 el castell fou ocupat per tropes d'assalt nazis de Dresden, que hi va crear un camp de concentració provisional per als presos polítics. Els primers presoners van arribar-hi el 28 de març de 1933. El 10 d'agost de 1933 es va tancar el Hainewalde KZ va ser tancat i va servir com a "Wehrertüchtigungslager" fins al final de la Segona Guerra Mundial. Fins a 1972 s'utilitzà principalment com a casa residencial i va romandre buit des de llavors. Una associació privada fundada l'any 2000 està ara treballant en la seva conservació.

## Enllaços externs

* Web oficial
* Castell de Hainewalde
* Cripta Kanitz-Kyaw a Hainewalde Arxivat 2017-02-18 a Wayback Machine.
# Hapei (cràter)

Hapei és un cràter d'impacte al planeta Venus de 4,2 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim xeiene (Oklahoma), i el nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Hapei». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Hajarain

Hajarain (també Hadjarain) és un enclavament de Dubai situat a l'extrem sud de la part oriental dels Emirats Àrabs Units. La zona només té tres poblacions, agrupades en una zona d'una 5 km². Al nord es troba la vila d'Hajarain, a un km al sud-oest la vila d'Hayl, i a uns tres km al sud-est la vila de Qimah (que rep el seu nom del Djabal Qimah o del wadi Qimah). Les tres viles gairebé unides són anomenades també Hatta pel Djabal Hatta i aquest és tanmateix el nom d'un poble típic construït artificialment com a representació dels pobles de les muntanyes Hajar o Hadjar, però la zona de la vila típica d'Hatta (oberta el febrer del 2001) és només una petita part del conjunt.
El nom d'Hajarain vol dir "font de la pedra". Edificis emblemàtics són la fortalesa, una torre i la mesquita de Sharia. El Wadi Lishan passa per la vila i a l'oest del rierol es troba l'enclavament de Masfut que pertany a Ajman; al nord-est d'Hajarain el llogaret de Sufayri pertany també a Ajman, i al nord-oest es troben la vila de Masfut i les cases d'Al Wara, que igualment corresponen a Ajman.
L'enclavament està delimitat per accidents naturals: al nord els rius Wadi Laim i Wadi Abu Suh i la muntanya de Djabal Ruwayshid a la frontera entre Huwaylat (de Ras al-Khaimah) al nord, i Oman a l'est. La frontera oriental segueix la línia que marquen l'esmentat Djabal Ruwayshid (322 metres), el Djabal Qimah (609 metres) i Djabal Nibah (522 metres); la zona sud és una línia entre el Djabal Nibah i el Djabal Hatta (1250 metres), aquest darrer amb l'enclavament al nord-est, i el de Masfut al nord-oest, i territori d'Oman al sud. La frontera oriental segueix una línia de sud a nord per les muntanyes a l'oest del Wadi Lishan, i al nord d'Hajarain es desvia a la dreta per incloure Sufayri. L'enclavament és agrícola a la part nord, i al sud de les tres viles, és a dir el centre i sud del territori, és totalment muntanyós, destacant la muntanya d'Abu Samasimah (411 metres).
El territori està creuat per una carretera principal que ve de Dubai i de la costa del golf Pèrsic, passa al costat de Masfut i Hajarain i arriba fins a Shinas a Oman des d'on puja seguint la costa cap a Khor Kalba i Kalba. Degut a la riquesa petrolera de Dubai els serveis estan assegurats per l'estat; l'activitat econòmica és el cultiu de vegetals i fruites i el turisme al lloc d'Hatta.
La zona, de sobirania difosa entre l'imam d'Oman i el xeic de Sharjah, va passar a Dubai a la segona meitat del segle xix; el xeic Maktum ben Hashr al-Maktum hi va construir la fortalesa el 1896, com a residència del governador. El 1914, durant la successió a Sharjah la sobirania es va consolidar i fou reconeguda pels britànics el 1940 essent confirmada en els arbitratges i acords de 1956-1957 i delimitació del 1959.

## Referències

* ↑ Al Hajarayn a tripmondo.com
* ↑ Donald Hawley. The Trucial States. Allen & Unwin, 1970, p.148 i 289.
* ↑ «Historical town of Hatta». Arxivat de l'original el 2017-02-13. [Consulta: 13 febrer 2017].
* ↑ Frauke Heard-Bey Les Émirats arabes unis p. 70 i 268
* ↑ «Dubai - EN - Sheet1». Arxivat de l'original el 2017-08-25. [Consulta: 12 març 2021].