OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lloro gris cua de vinagre

El lloro gris cua de vinagre (Psittacus timneh) és una espècie de la família dels psitàcids. És un papagai de mitjana grandària.

## Morfologia

Fa uns 28–33 cms amb un pes de 275–375 grams, essent les femelles una mica més petites que els mascles. Plomatge gris, a excepció de la cua, d'uns tons entre roig i marró. Té el bec gran de color grisenc. Zona blanca a la cara i al voltant dels ulls. Iris groc. Ambdós sexes tenen un aspecte semblant. Els joves són bàsicament marró clar, gris al dors. Iris gris fosc.

## Hàbitat i distribució

Aquest lloro viu a les selves humides, arribant a sabanes amb arbres, manglars i proximitat de pobles. Des del sud de Guinea fins Sierra Leone, Libèria, Mali i Costa d'Ivori.

## Taxonomia

Tradicionalment considerat una subespècie de Psittacus erithacus, actualment és considerat una espècie diferent

## Referències

* ↑ Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. (1981): Parrots of the World (3rd ed.). Lansdowne Editions, Melbourne, New York. ISBN 0-7018-0690-7
* ↑ M. Melo i C. O'Ryan (2007) Genetic differentiation between Príncipe Island and mainland populations of the grey parrot (Psittacus erithacus), and implications for conservation. Molecular Ecology 16: 1673-1685.
# Llotja del Peix d'Alacant

La Llotja del Peix d'Alacant (o Llonja del Peix) és un edifici històric d'estil historicista, destinat actualment a usos culturals.
Va ser una infraestructura que tenia per objectiu revitalitzar el comerç portuari alacantí al final de la Primera Guerra Mundial. El projecte va ser de l'enginyer Próspero Lafarga a partir de l'encàrrec de la Junta d'Obres del Port d'Alacant.
Les obres van durar des de 1917 fins a la seua inauguració el 1922. Lafarga va introduir elements estètic propis del Magrib, per això és d'estil historicista, més concretament neoàrab o neomusulmà. L'edifici està format per una nau longitudinal amb diverses transversals. A principis de la dècada dels 90 va ser rehabilitat pel consistori alacantí, per encetar, el 1992 un nou període com a espai cultural amb tres sales, on hi tenen lloc exposicions culturals o altres activitats variades.

## Referències

* ↑ Toponímia dels pobles valencians: Alacant - l'Alacantí, Acadèmia Valenciana de la Llengua (secció d'onomàstica). València, 2021.
* ↑ Varela Botella, Santiago. Obra de los arquitectos en Alicante. Edición digital a partir de Alicante, Instituto Alicantino de Cultura Juan Gil-Albert, 2001. Alicante: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2019, p. 150.
* ↑ Varela Botella, Santiago. La arquitectura de Enrique Sánchez Sedeño y el Modernismo en Alicante. Edición digital a partir de Alicante, Instituto Alicantino de Cultura Juan Gil-Albert, 2014. Alicante: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2018, p. 90.
* ↑ «La Llotja del Peix». Comunitat Valenciana. Arxivat de l'original el 2020-07-28. [Consulta: 28 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Llotja del Peix Arxivat 2015-10-07 a Wayback Machine.. Ajuntament d'Alacant
* Llotja del Peix d'Alacant Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana.
# Llovera

Llovera és el nom dels següents personatges:
* Albert Llovera Massana, pilot andorrà
* Josep Maria Llovera i Tomàs (Castelló d'Empúries, 1874 - Barcelona, 1949), eclesiàstic, sociòleg i escriptor català.
* Josep Llovera i Bufill (Reus, 1846 - 1896), pintor català
* Montserrat García Llovera (Barcelona, 1957), política i tècnic d'administració general de la Diputació de Barcelona
* Antonio Cañizares Llovera (Utiel, 1945), religiós espanyol
** Toponímia
* Carrer de Llovera (Reus)

## Vegeu també

* Llobera (desambiguació)
# Llotja de Sant Jordi

La Llotja de Sant Jordi és una sala de mostres i d'exposicions d'Alcoi, situada sota el sòl de la plaça d'Espanya. És obra de l'arquitecte Santiago Calatrava, realitzada durant els anys 1992-1995. La seua estructura interior recorda la caixa toràcica d'una balena.

## Enllaços externs

* Localització a Google Maps
* Esborrany original Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
* Vídeo del mecanisme de la font
* Foto de la maqueta original Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
# Lythrurus fumeus

Lythrurus fumeus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott 1991: Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Louis Eugène Félix Néel

Louis Eugène Félix Néel (Lió, França 1904 - íd. 2000) fou un físic i professor universitari francès guardonat l'any 1970 amb el Premi Nobel de Física.

## Biografia

Va néixer el 22 de novembre de 1904 a la ciutat francesa de Lió. El 1924 ingressà a l'Escola Normal de París, doctorant-se en ciències físiques l'any 1932 a la Universitat d'Estrasburg, on serà professor entre 1937 i 1945. Professor de la Facultat de Ciències de Grenoble entre 1945 i 1976, sera successivament Director del Laboratori de Proves Mecàniques de l'Institut Politècnic de Grenoble entre 1942 i 1953, director del Laboratori d'Electroestàtica i de Física del Metall de Grenoble entre 1946 i 1970 i finalment Director de Laboratori de Magnetisme de Grenoble entre 1971 i 1976.
Néel morí el 17 de novembre de l'any 2000.

## Recerca científica

Les seves contribucions a la física de l'estat sòlid han trobat usos útils nombrosos, particularment en el desenvolupament de la millora de les unitats de memòria dels ordinadors.
El 1930 va determinar l'existència d'una nova forma de comportament magnètic, l'antiferromagnetisme anomenat així per oposició al ferromagnetisme. Demostrà així mateix com, a certa temperatura, actualment anomenada la temperatura de Néel, aquest comportament s'atura. Néel va precisar l'any 1947 que els materials també podrien existir materials que presentessin comportament ferrimagnestisme. D'altra banda, donà una explicació al magnetisme feble de certes roques, fent possible l'estudi de la història del camp magnètic terrestre.
L'any 1970 fou guardonat amb el Premi Nobel de Física pels seus treballs sobre el ferromagnetisme, premi compartit per l'astrònom Hannes Alfvén el qual fou guardonat pels seus treballs relacionats amb el plasma

## Enllaços externs

* «Louis Eugène Félix Néel» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Louis Ellies Dupin

Louis Ellies Dupin (17 de juny de 1657 - 6 de juny de 1719) fou doctor per la Sorbona, fill d'una família noble de Normandia.
Fou professor de filosofia al Collège de France. Dedicà la major part de la seva vida a compilar la Bibliothèque universelle des auteurs ecclésiastiques, obra immensa en què narra la vida d'aquests autors, el catàleg i la cronologia de llurs obres, un judici sobre llur estil i llur doctrina, a més de l'enumeració de les diferents edicions de llurs obres amb un examen crític.
Els judicis que aporta a l'obra sobre diversos Pares de l'Església feren que fos condemnat per Roma; també fou molt criticat per teòlegs francesos, principalment per Jacques-Bénigne Bossuet.
Després de declarar-se, juntament amb els jansenistes, contra la butlla Unigenitus, fou exiliat a Châtellerault i privat de la seva càtedra a la universitat. Fou fustigat cap al final de la seva vida per haver tingut correspondència amb l'Arquebisbe de Canterbury, amb la finalitat d'apropar catòlics i anglicans.
La Bibliothèque des auteurs ecclésiastiques, publicada el 1686 i durant els anys següents, ocupa, juntament amb els suplements, 61 volums. Dupin, a més a més, publicà:
* Edicions de Sant Optat, 1700
* Edicions de Gerson, 1703
* Bibliothèque universelle des historiens, 1707
* Histoire abrégée de l'Église, 1712
* Traités de la Puissance temporelle, 1707
* Traité historique des Excommunications, 1715
# Louis Eller

Louis Eller (Graz, Àustria, 9 de juny de 1819 - Pau, França, 12 de juliol de 1862) fou un compositor austríac.
Els seus progressos foren tant ràpids que als nou anys ja donava concerts. Després perfeccionà i amplià els seus estudis, i el 1836 donà una sèrie de concerts a Viena, on es feu aplaudir calorosament per la justesa d'entonació i l'habilitat de mecanisme. Després d'haver sigut algun temps mestre de concerts i professor de violí a Salzburg, va recórrer les principals ciutats d'Europa i arreu despertà el més viu entusiasme.
Entre les seves obres cal mencionar:
* Un Vals diabòlic;
* Minuet sentimental;
* Rapsòdia hongaresa;
* Adagio i Rondó;
* una Fantasia sobre motius espanyols;
* capricis, impromptus, arranjaments, etc. per a violí i piano.

## Referències

* ↑ «Eller, Louis». A: Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). Volum 19, Ech - Enre.. Facímil de l'edició Madrid 1915. Madrid: Espasa-Calpe, 1980, p. 871. ISBN 84-239-4519-7.
# Ludwig Otto Hesse

Ludwig Otto Hesse (Königsberg, Prússia, 12 d'abril de 1811 - Múnic, Regne de Baviera, 4 d'agost de 1874) fou un matemàtic alemany. Va treballar en invariants algebraiques. La matriu hessiana i la forma normal de Hesse li deuen el seu nom.

## Biografia

Hesse va néixer a Königsberg (avui dia Kaliningrad, a Rússia), el seu pare, Johann Gottlieb Hesse, era un home de negocis i propietari d'una cerveseria. La seva mare fou Anna Karoline Reiter. Otto va estudiar a la seva ciutat natal, a la Universitat Albertina, amb Carl Gustav Jacob Jacobi. Entre els seus professors hi ha també Friedrich Bessel, Neumann i Richelot. Va obtenir el seu doctorat l'any 1840 també a la Universitat de Königsberg amb la tesi De octo punctis intersectionis Trium ordinis Secundino superficium. El 1841 es va casar amb Sophie Marie Emilie Dulko. La parella va tenir un fill i cinc filles. Hesse va ensenyar durant algun temps física i química a l'Escola de Formació Professional, a Königsberg, i va donar diverses conferències a l'Albertina. El 1845 va ser nomenat professor associat a Königsberg. El 1855 es va traslladar a Halle i l'any següent a Heidelberg, on va viure fins al 1868, quan finalment es va traslladar a Múnic per incorporar-se a la recentment creada Escola Politècnica. El 1869 es va incorporar a l'Acadèmia Bavaresa de les Ciències.

## Obres

Les seves obres completes van ser publicades el 1897 per l'Acadèmia de les ciències de Baviera.
* Die Determinanten elementar behandelt (Determinants elementary treated) Leipzig (2. A. 1872)
* Die vier Species (The four Species) Leipzig (1872)
* Vorlesungen über analytische Geometrie des Raumes (Lectures on analytic geometry of space) Leipzig (3. A. 1876)
* Vorlesungen aus der analytischen Geometrie der geraden Linie, des Punktes und des Kreises (Lectures from the analytical geometry of the straight line, the point and the circle) Leipzig (1881). Hrsg. A. Gundelfinger

## Bibliografia

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Ludwig Otto Hesse» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Vorlesungen über analytische Geometrie des Raumes, insbesondere über Oberflächen zweiter Ordnung
* Hesse, Ludwig Otto. W. Dyck, S. Gundelfinger, Jacob Lüroth i Max Noether (eds.). Ludwig Otto Hesse's gesammelte Werke. Nova York: Chelsea Publishing Co., 1897. ISBN 978-0-8284-0261-3.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Ludwig Otto Hesse» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Maciej Bodnar

Maciej Bodnar (Breslau, 7 de març de 1985) és un ciclista polonès, professional des del 2005 i fins al 2023. Bon contrarellotgista, en el seu palmarès destaquen sis campionats nacionals en contrarellotge i una etapa al Tour de França.
El seu germà Łukasz també és un ciclista professional.

## Palmarès

* 2006
** Campió de Polònia en contrarellotge sub-23
* 2007
** Campió de Polònia en contrarellotge sub-23
** 1r al Gran Premi Bradlo
* 2009
** Campió de Polònia en contrarellotge
* 2012
** Campió de Polònia en contrarellotge
* 2013
** Campió de Polònia en contrarellotge
* 2015
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Polònia
* 2016
** Campió de Polònia en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa als Tres dies de De Panne-Koksijde
* 2017
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 2018
** Campió de Polònia en contrarellotge
* 2019
** Campió de Polònia en contrarellotge
* 2021
** Campió de Polònia en contrarellotge
* 2022
** Campió de Polònia en contrarellotge

### Resultats al Tour de França

* 2011. 143è de la classificació general
* 2013. 114è de la classificació general
* 2014. 112è de la classificació general
* 2016. 159è de la classificació general
* 2017. 116è de la classificació general
* 2018. 122è de la classificació general
* 2022. 115è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2010. 127è de la classificació general
* 2012. 117è de la classificació general
* 2020. 107è de la classificació general
* 2021. 136è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2009. 131è de la classificació general
* 2012. 138è de la classificació general
* 2014. 122è de la classificació general
* 2015. 140è de la classificació general

## Referències

* ↑ «A 38 ans, le Polonais Maciej Bodnar arrête sa carrière» (en francès). cyclismactu, 05-12-2023. [Consulta: 5 desembre 2023].
* ↑ Fitxa a sitiodeciclismo.net

## Enllaços externs

* Fitxa a procyclingstats.com
# Lobocheilos

Lobocheilos és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Lobocheilos bo (Popta, 1904)
* Lobocheilos cornutus (Smith, 1945)
* Lobocheilos davisi (Fowler, 1937)
* Lobocheilos delacouri (Pellegrin & Fang, 1940)
* Lobocheilos erinaceus (Kottelat & Tan, 2008)
* Lobocheilos falcifer (Valenciennes, 1842)
* Lobocheilos fowleri (Pellegrin & Chevey, 1936)
* Lobocheilos gracilis (Fowler, 1937)
* Lobocheilos hispidus (Valenciennes, 1842)
* Lobocheilos ixocheilos (Kottelat & Tan, 2008)
* Lobocheilos kajanensis (Popta, 1904)
* Lobocheilos lehat (Bleeker, 1860)
* Lobocheilos lucas (Bleeker, 1857)
* Lobocheilos melanotaenia (Fowler, 1935)
* Lobocheilos nigrovittatus (Smith, 1945)
* Lobocheilos ovalis (Kottelat & Tan, 2008)
* Lobocheilos quadrilineatus (Fowler, 1935)
* Lobocheilos rhabdoura (Fowler, 1934)
* Lobocheilos schwanenfeldii (Bleeker, 1853)
* Lobocheilos tenura (Kottelat & Tan, 2008)
* Lobocheilos terminalis (Kottelat & Tan, 2008)
* Lobocheilos thavili (Smith, 1945)
* Lobocheilos trangensis (Fowler, 1939)
* Lobocheilos unicornis (Kottelat & Tan, 2008)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 6 Kottelat, M. & Tan, H.H. 2008. A synopsis of the genus Lobocheilos in Java, Sumatra and Borneo, with descriptions of six new species (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters, 19 (1): 27-58.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ ITIS (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia), Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Lobocheilos bo

Lobocheilos bo és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 32,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la península de Malaca i Borneo, incloent-hi les conques dels rius Chao Phraya i Mekong.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1853. Nieuwe tientallen diagnostische beschrijvingen van nieuwe of weinig bekende vischsoorten van Sumatra. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 5. 495-534.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. i T. H. Hui, 2008. A synopsis of the genus Lobocheilos in Java, Sumatra and Borneo, with descriptions of six new species (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 19(1):27-58.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Poble teushen

Els teushen o tehues eren un poble indígena caçador-recol·lector a Patagònia, Argentina. Es consideraven "nòmades de peu" El seu territori se situava entre els Tehuelche al sud i els Puelche al nord.
Abans de 1850, s'estimava que hi hi havia entre 500 a 600 individus Teushen. Molts van ser brutalment matats durant els genocidis argentins de Patagonia, coneguts com la Conquesta del Desert. En 1925, només hi havia de deu a dotze supervivent. Són considerats extints com a tribu en temps d'avui.
La llengua Teushen és gairebé completament desconeguda. Se suposa, de les poques dades disponibles, una llengua més propera al tehuelche, la llengua dels veïns meridionals.

## Vegeu també

* Selknam
* Tehueltxes

## Notes

* ↑ Adelaar and Muysken 550
* 1 2 Adelaar and Muysken 554-5

## Referències

* Adelaar, Willen F. H. and Pieter Muysken. The languages of the Andes, Cambridge: Cambridge University Press, 2004. ISBN 978-0-521-36275-7.
# Fraisse de Cabardés

Fraisse Cabardés (nom occità, en francès Fraisse-Cabardès) és un municipi de França de la regió d'Occitània, al departament de l'Aude.

## Referències

* ↑ Topònims de l'Aude, també usat a la viquipèdia occitana

## Vegeu també

* Presa de Fraissac
# Bulgakita

La bulgakita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'astrofil·lita. Rep el nom en honor de Lev Vasil'evich Bulgak (1955-), mineralogista i gemmòleg rus, descobridor de diversos minerals nous.

## Característiques

La bulgakita és un inosilicat de fórmula química Li₂(Ca,Na)Fe₇$^{2+}$Ti₂(Si₄O₁₂)₂O₂(OH)₄(F,O)(H₂O)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2014, i la primera publicació data del 2016. Cristal·litza en el sistema triclínic. La bulgakita és l'anàleg amb calci de la nalivkinita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersman de l'Acadèmia Russa de les Ciències, amb el número de registre 4572/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la glacera Darai-Pioz, situada a les muntanyes Alai, dins la serralada Tien Shan, a la Regió sota subordinació republicana (Tadjikistan). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Bulgakite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 abril 2019].
# L'Alzina (Begues)

L'Alzina és una de les masies més antigues i més importants del municipi de Begues, al Baix LlobregatL'edificació s'inicia ja al s.XIV i l'aspecte actual és resultat de les reformes que s'hi han fet al s.XIX, moment que conflueix amb la màxima esplendor de la pagesia, poc abans de l'arribada de la fil·loxera.
La importància que tingué el mas, s'observa veient els annexos que envolten la casa principal, i les ampliacions del s. XIX, i el pati interior i la quintana, i l'era. A la façana hi ha un rellotge de sol i un plafó barroc fet de rajoles amb la imatge de sant Cristòfol.

## Conjunt arquitectònic

El conjunt està conformat per diverses edificacions de caràcter agrícola escampades al llarg d'un carrer, a partir de la masia de l'Alzina, que té planta rectangular, amb planta baixa, pis i golfes, i teulada de teula àrab de doble vessant. L'edifici presenta tres portes d'entrada on hi destaca la que està situada al mig de la façana. És una porta amb arc escarser feta amb dovelles de gres vermell. Les altres portes són més modernes, realitzades durant la compartimentació de l'edifici. A nivell de la planta baixa hi ha un sòcol de pedra, també modern, d'extrem a extrem de la façana. La cornisa de l'edifici s'adorna amb una decoració de dents de serra i a la banda esquerra hi ha una corriola de ferro que corresponia a un antic pou.

## Història

La casa actual podria ser hereva d'un dels tres masos pròxims a l'església comptabilitzats als fogatges del segle XIV. Els estadants, entre els anys 1569 i 1836 consten en els bateigs de la família Vendrell de l'Alsina. L'any 1632 el Mas de l'Alzina és un dels pocs masos que es relacionen al cens de la parròquia de Begues. El 1642 es documenta la mort de Jaume Vendrell de l'Alzina, que era també propietari també de l'Abeurada i del Mas Ferré. El 1756 el propietari era Fèlix Vendrell de l'Alzina. El 1849 es documenta la casa actual, ja anomenada Casa Alzina.

## Referències

* ↑ «Masia i pins de l'Alzina». Natura Local, naturalocal-net, 2021. [Consulta: 25 juny 2021].
* ↑ «Descripció. L'Alzina, Begues» (PDF). Diputació de Barcelona, 2021. [Consulta: 25 juny 2021].
* ↑ «L'Alzina». Diputació de Barcelona, Mapes de patrimoni cultural, 2021. [Consulta: 25 juny 2021].
# Aspar (númida)

* Per a altres significats, vegeu «Aspar (desambiguació)».
Aspar va ser un militar númida al que el rei Jugurta va enviar al regne de Boccus I a Mauretània, per conèixer els propòsits d'aquest rei i veure si estava d'acord amb Sul·la, però no va aconseguir saber què pensava Boccus.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 385.
# Placidochromis communis

Placidochromis communis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Malawi (Malawi i Tanzània, Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Hanssens, M. 2004. The deep-water Placidochromis species. Pp. 104-197, a: Snoeks, J. (ed). The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Texas, Estats Units. Species Diversity Lake Malawai: 1-360.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.