OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estela discoïdal

Una estela discoïdal és un monument funerari que es pot trobar en algunes zones d'Europa Occidental, de Rússia, de Barbaria i de l'Orient Mitjà (Síria i l'antiga Armènia). És típic dels fossars medievals de la comarca del Matarranya i és abundant als fossars del País Basc del Nord, on es coneixen amb el nom de hilarri.
Aquestes esteles funeràries tenen forma de disc encarat cap al sol, a sobre d'un suport trapezoïdal. S'hi gravaven símbols pagans solars com ara rosetes hexapètales i flors de la vida, i també símbols cristians. A les esteles del País Basc del Nord és típica la presència de lauburus.
La tradició de fer esteles discoïdals és antiga i ja a l'edat del bronze en trobem exemples al sud-oest de la península Ibèrica (esteles del sud-oest). L'estela de Luna (situada a Luna, municipi de l'Aragó) és un cas anòmal perquè té les característiques de les esteles del sud-oest però s'ha trobat al nord-est de la península.
A Catalunya en trobem a l'Aleixar, adossades a la paret de l'església de Sant Martí.

## Referències

* ↑ «Les esteles funeràries discoïdals de l'Aleixar». Arxivat de l'original el 2014-02-25. [Consulta: 7 gener 2016].
# Fritz Schneider

Fritz Schneider és el nom dels següents personatges:
* Fritz Schneider (esquiador), esquiador suís
* Fritz Schneider (motociclista), pilot de motocròs alemany
* Fritz Schneider (waterpolo), jugador de waterpolo alemany
# Josep Font de Rubinat

Josep Font de Rubinat (Reus, 9 d'octubre de 1876 - Barcelona, 31 de març de 1933) va ser un militar català.
Fill de Felip Font Trullàs, advocat i polític i germà del bibliòfil catalanista Pau Font de Rubinat, va estudiar Dret a la Universitat de Barcelona i el 1896 va ingressar a l'Acadèmia d'Artilleria de Segòvia. El 1908 va ser nomenat capità i s'especialitzà en temes d'enginyeria dins de la indústria militar. Va ser enviat a visitar diverses fàbriques d'armes a l'estat espanyol i a l'estranger per tal de perfeccionar coneixements. No va participar en accions de guerra, i el 1928 va ser ascendit a tinent coronel quan per edat li hauria tocat ser coronel.
El 1912 va ser nomenat advocat defensor en un consell de guerra contra el director del periòdic El Progreso, i segons la premsa de l'època en va fer una defensa brillantíssima. El 1931 col·laborà breument amb el general Berenguer, ja des de la reserva. No va tenir destins fora de Catalunya, a excepció d'un període de tres anys a l'illa de Menorca. Es va casar el 1907 amb Trinitat de Veciero Sisteré. Estava en possessió de diverses condecoracions militars espanyoles.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 271-272.
# Berzo Inferiore

Berzo Inferiore és un municipi italià de la província de Brescia, a la regió de Llombardia.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Berzo Inferiore (en italià)

## Referències

* ↑ Comuni-Italiani.it. «Elenco Comuni Provincia di Brescia» (en italià). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Fàbrica i Casa Munné

La Fàbrica i Casa Munné és una obra de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa molí de planta rectangular sostre a doble vessant. De grans dimensions.Amb les típiques finestres distribuïdes regular i simètricament.
És la típica construcció dels molins paperers.
L'accés principal és a una de les façanes laterals llargues.
A la dovella central de la porta hi ha un escut amb data de 1765

## Història

Forma part dels molins que agafaven aigua de la bassa de Capellades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Fàbrica i Casa Munné». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Clarias jaensis

Clarias jaensis és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 48,3 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Gabon, Camerun i sud-est de Nigèria.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Teugels, G.G. 1992. Clariidae, p. 468-495. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Characidium bimaculatum

Characidium bimaculatum és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,2 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius costaners del nord-est del Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Reinhardt, J. T. 1867. Om trende, formeentligt ubeskrevne fisk af characinernes eller Karpelaxenes familie. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1866: 49-68, Pls. 1-2.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* «Characidium bimaculatum». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Eu

«Eu o EU» té aquests significats:
* Eu, símbol de l'europi
* Eu, abreviatura de l'euskera
* .eu, domini de primer nivell territorial per la Unió Europea.
* Eu (Sena Marítim), municipi francès al departament del Sena Marítim dins la regió de l'Alta Normandia.
* EU (Esquerda Unida en gallec), federació del partit polític Izquierda Unida a Galícia.
* EU (European Union en anglès), Unió Europea
Viccionari
# Galleda i con

Galleda i con són dos atributs que sovint porten a les mans els genis alats representats en l'art de Mesopotàmia, especialment en l'art de l'Imperi Neoassiri (911-605 aC) en relleus de palaus d'aquest període. De vegades només porten la galleda, i l'altra mà està aixecada fent el que podria ser un gest de benedicció.
Sovint aquests objectes es mostren associats a un arbre estilitzat, davant de decoracions florals, a figures guardianes, al rei o els seus assistents i a portes obertes. Aparentment el con se sostenia a la mà dreta i la galleda penjava de la mà esquerra de la figura, que és un geni alat, un dimoni o un monstre (encara que no necessàriament amb connotacions negatives); només ocasionalment aquests atributs els porta una figura humana.
Pel que fa a la identitat d'aquests objectes, el con normalment s'identifica amb un con de pinya de pi de Xipre (Pinus brutia), encara que una altra identificació habitual és amb la inflorescència masculina de la palmera de dàtils (Phoenix dactylifera), o amb un model d'argila que imita el con d'una o l'altra. Se suposa que la galleda està feta de metall o de cistelleria, i es pensa que pot portar aigua, pol·len o les dues coses.
Encara que són molt rars els textos que parlen del significat d'aquests objectes, sembla probable que s'usessin en rituals de purificació, com indiquen els seus noms en accadi: banddudû ‘galleda’ i mullilu ‘purificador’. En tal cas, el con es ficaria en la galleda abans d'agitar-lo per purificar ritualment una persona o un objecte. D'altra banda, l'estreta associació dels objectes amb represenacions d'arbres estilitzats ha portat a la hipòtesi que representen una fertilització. En tal cas, el pol·len de la flor masculina s'estaria escampant sobre l'arbre.

## Referències

* ↑ «Sumerian Concepts». Arxivat de l'original el 28 de diciembre de 2018. [Consulta: 30 novembre 2011].
* ↑ Walter Reinhold Warttig Mattfeld y de la Torre. «Ezekiel's Cherubim and Ancient Near Eastern Exemplars (9th-6th centuries B.C.)», 2008.
* ↑ Collins, Paul. «Attending the King and Eternity». A: Assyrian Reliefs from the palace of Ashurnasirpal, 2010, p. 184. ISBN 978-1-58465-817-7.
* ↑ Ataç, Mehmet-Ali. «Time and Eternity». A: Assyrian Reliefs from the palace of Ashurnasirpal, 2010, p. 167. ISBN 978-1-58465-817-7.
# John Fire Lame Deer

John Fire Lame Deer (Reserva índia de Rosebud, 17 de març de 1903 - Denver, 1976) fou remeier dels sioux oglala. De jove va fer de ranxer, cowboy de rodeo, policia tribal, etc. Va tenir visions i es va passar a la Sundance. El 1971 va escriure Lame Deer, seeker of visions. És el pare d'Archie Fire Lame Deer.

## Enllaços externs

* (anglès) Fitxa de Native American Authors
* (anglès) La família Lame Deer
# Picot negre de Magallanes

El picot negre de Magallanes (Campephilus magellanicus) és una espècie d'ocell de la família dels pícids pròpia dels boscos de Xile i l'Argentina. Aquesta espècie està emparentada amb el picot imperial de l'hemisferi nord.

## Descripció

* Els mascles pesen entre 312 i 363 grams, i les femelles entre 276 i 312 grams.
* Fan una llargària de 44-46 cm.
* Llarg plomall al cap.
* Plomatge general negre, amb dues bandes blanques al dors.
* Mascle amb el cap (amp el plomall), gola i coll vermells, mentre la femella vermell només al voltant del bec.
* Bec i potes negres.
# Cirrhilabrus roseafascia

Cirrhilabrus roseafascia és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Caledònia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Characidium boavistae

Characidium boavistae és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco, afluents del llac Maracaibo i afluents septentrionals de la conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Reinhardt, J. T. 1867. Om trende, formeentligt ubeskrevne fisk af characinernes eller Karpelaxenes familie. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1866: 49-68, Pls. 1-2.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Characidium boavistae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Galvis, G., J.I. Mojica i M. Camargo 1997. Peces del Catatumbo. Asociación Cravo Norte, Santafé de Bogotá, D.C., 188 p.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Falciot cuaespinós de les Petites Antilles

El falciot cuaespinós de les Petites Antilles (Chaetura martinica) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que habita zones boscoses i obertes de les Petites Antilles.
# Gallegos de Altamiros

Gallegos de Altamiros és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 126 | 109 | 95 | 101 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 13 agost 2021].
# Joan Jordi II d'Anhalt-Dessau

Joan Jordi II d'Anhalt-Dessau (en alemany Johann Georg II. von Anhalt-Dessau) va néixer a Dessau (Alemanya) el 17 de novembre de 1627 i va morir a Berlín el 7 d'agost de 1693. Va ser un príncep alemany de la Casa d'Ascània, el segon fill i únic supervivent de Joan Casimir d'Anhalt-Dessau (1596-1660) i d'Agnès de Hessen-Kassel (1606-1650).
Després de la mort del seu pare, el 15 de juliol de 1660 va assumir el govern del principat d'Anhalt-Dessau. També va heretar els dominis d'Aschersleben, que havia estat controlat per Brandenburg-Prússia des de 1648.
Joan Jordi II va fer la seva carrera militar al servei de l'exèrcit de Prússia, i l'elector Frederic Guillem el va nomenar mariscal de camp el 1670. Durant la campanya contra els francesos pel control d'Alsàcia el 1674, la major part de l'exèrcit de Frederic Guillem va centrar-se a la zona de Francònia, a Schweinfurt. Joan Jordi es va quedar comandant les tropes que quedaven a Brandenburg. Aleshores, el rei Lluís XIV de França va convèncer el rei Carles XI de Suècia per envair Brandenburg, cosa que va poder fer fàcilment donada l'escassetat de recursos per a dirigir-ne la defensa. Més tard, el 1675, el príncep de Dessau va participar en la campanya de represàlia empresa per Frederic Guillem el 1675, i en la batalla de Fehrbellin.
El 1683 Joan Jordi II va viatjar a Passau, en principi per parlar sobre la participació de Brandenburg en les guerres otomanes, amb l'emperador Leopold d'Habsburg, encara que el seu principal objectiu era assessorar-lo en una nova guerra contra França. El príncep va reafirmar l'aliança de Brandenburg amb la monarquia austríaca.

## Família

El 9 de setembre de 1659 es va casar a Groningen amb la princesa Enriqueta Caterina de Nassau (1637 – 1708), filla del príncep d'Orange Frederic Enric d'Orange-Nassau (1584 – 1647) i d'Amàlia de Solms-Braunfels (1602 – 1675). El matrimoni va tenir deu fills:
* Amàlia Lluïsa, nascuda i morta el 1660.
* Enriqueta Amàlia, nascuda i morta el 1662.
* Frederic Casimir (1663 – 1665).
* Elisabet Albertina (1665 – 1706), casada amb Enric de Saxònia-Weissenfels (1657 – 1728).
* Enriqueta Amàlia (1666 – 1726), casada amb Enric Casimir II de Nassau-Dietz (1657 – 1696).
* Lluïsa Sofia (1667 – 1678).
* Maria Elionor (1671 – 1756), casada amb el duc d'Olika, Jerzy Radziwiłł († 1689).
* Enriqueta Agnès (1674 – 1729).
* Leopold (1676 – 1747), príncep d'Anhalt-Dessau
* Joana Carlota (1682 – 1750), casada amb Felip Guillem de Brandenburg-Schwedt (1669 – 1711).

## Bibliografia

* Michael Rohrschneider: Johann Georg II. von Anhalt-Dessau. Eine politische Biographie. Duncker & Humblot, Berlin 1998.
* Ferdinand Siebigk: Johann Georg II. (Fürst von Anhalt-Dessau). A: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 14, Duncker & Humblot, Leipzig 1881, S. 116 f.
# Bateria de Mesa Roldán

La Bateria de Mesa Roldán és una torre de defensa costanera del tipus torre de peülla o de ferradura situada sobre el dom volcànic de Mesa Roldán, entre la punta de los Muertos i la punta de la Media Naranja, i al costat del far del mateix nom, en el municipi de Carboneras, província d'Almeria, Andalusia.
Va ser construïda el segle xviii, l'any 1766, durant el regnat de Carles III d'Espanya, sobre una altra d'origen àrab.

## Protecció

Es troba sota la protecció de la Declaració genèrica del Decret de 22 d'abril de 1949 i la Llei 16/1985 de 25 de juny (BOE número 155 de 29 de juny de 1985) sobre el Patrimoni Històric Espanyol. La Junta d'Andalusia va atorgar un reconeixement especial als castells de la Comunitat Autònoma d'Andalusia en 1993. És Bé d'Interès Cultural des de 1993. És d'accés lliure.

## Referències

* ↑ «Ley 16/1985 de 25 de junio (BOE número 155 de 29 de junio de 1985)». Arxivat de l'original el 22 de febrer de 2012. [Consulta: 6 novembre 2018].
* ↑ Ministerio de Cultura y Deporte. «Consulta a la base de datos de bienes inmuebles». [Consulta: 20 desembre 2019].

## Bibliografia

* Diversos autors. “Castells d'Espanya (volum I)”, Editorial Everest, S. a., León, 1997, pàg. 62
# Picot negre collroig

El picot negre collroig (Campephilus rubricollis) és una espècie d'ocell de la família dels pícids. Habita la selva humida a les terres baixes fins als 1600 m per l'est dels Andes, des del sud-est de Colòmbia, sud de Veneçuela i Guaiana, cap al sud, a través de l'est de l'Equador i est del Perú fins al nord i l'est de Bolívia i Brasil amazònic.
# Félix Badillo

Félix Badillo (Sigüenza, província de Guadalajara, 1848 - Madrid, després de 1895) va ser un dibuixant, litògraf i pintor espanyol. Ha quedat notícia de la seva activitat a Madrid fins a l'any 1895.

## Biografia

Era fill de Juan Badillo y Forron, hisendat de Torrecuadrada de Molina. Va cursar els seus estudis en el col·legi de Molina de Aragón i en l'Institut de Guadalajara, on cap a 1866 ja despuntava com a dibuixant, sent premiat en aquesta matèria en 1868. Ja a Madrid, va entrar a l'Escola Especial de Pintura i va treballar com a copista del Museu del Prado entre la tardor de 1868 i la primavera de 1869.
Es va iniciar com a il·lustrador en el setmanari La Ilustración Española y Americana al mateix temps que treballa com a professor de dibuix. En 1876 rebria medalla de plata en l'exposició provincial de Guadalajara per un retrat d'Alcalá Galiano governador d'aquesta província, i en 1877 la Diputació de Guadalajara li va encarregar un retrat d'Alfons XII d'Espanya. En 1879 apareixia en el cens madrileny com a veí del número 29 del carrer San Bernardo, de professió dibuixant. Va participar en l'Exposició Nacional de Belles Arts de 1887 amb un retrat de "Sa majestat el Rei Alfons XIII i la seva mare la Reina Regent Maria Cristina", i en 1889 en l'exposició del Círculo de Bellas Artes de Madrid amb un retrat del psiquiatre Josep Maria Esquerdo i Zaragoza. En aquesta època viu ja en el número 5 del carrer Arriaza, on un any més tard (1890) mor el seu únic fill de cinc anys.
En 1895 fou nomenat professor de dibuix del Centre d'Instrucció Comercial de Madrid.

## Referències

* ↑ Registre del llibre de copistes del Museu del Prado, 18 novembre 1868, 10 abril 1869 i 8 juny 1877.
* ↑ Fernando Alcolea (web de biografies de pintors) Arxivat 2014-10-21 a Wayback Machine. Consultat en octubre de 2014

## Bibliografia

* Pintores artistas en Anuario del comercio, de la industria, de la magistratura y de la administración, 1888.
# Characidium alipioi

Characidium alipioi és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,2 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paraíba do Sul al Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Reinhardt, J. T. 1867. Om trende, formeentligt ubeskrevne fisk af characinernes eller Karpelaxenes familie. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1866: 49-68, Pls. 1-2.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* «Characidium alipioi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Falciot cuaespinós de São Tomé

El falciot cuaespinós de São Tomé (Zoonavena thomensis) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que habita el bosc de les muntanyes de Príncipe i São Tomé.
# Joan Joaquim Vilallonga i Girona

Joan Joaquim Vilallonga i Girona, actual Comte de Sant Miquel de Castellar fill únic de Joaquim de Vilallonga i Càrcer i dona Isabel Girona Villavecchia.

## Cessió del Castell de Sant Miquel de Castellar

L'any 1997, veient el mal estat en què es trobava, va cedir el castell a la Fundació Castells Culturals de Catalunya. A l'octubre del 2005 l'Ajuntament d'Aguilar de Segarra es va fer càrrec de la gestió i restauració del Castell.

## Referències

* ↑ Mil Anys d'història, Castell de Castellar- Roser Parcerises i Colomer ISBN 978-84-9375217-0