OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edward Victor Appleton

Edward Victor Appleton GBE KCB FRS (Bradford, Regne Unit, 1892 - Edimburg, Regne Unit, 1965) fou un físic i professor universitari britànic guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 1947.

## Biografia

Va néixer el 6 de setembre de 1892 a la ciutat anglesa de Bradford. Després de graduar-se en ciències naturals al Saint John's College de la Universitat de Cambridge va participar en la Primera Guerra Mundial. Al seu retorn, va ingressar l'any 1920 al Laboratori Cavendish com a ajudant en física experimental. Entre 1924 i 1936, fou professor de física a la Universitat de Londres i, entre aquest últim any i 1939, de filosofia natural a la Universitat de Cambridge. Entre 1939 i 1949, fou secretari del Department of Scientific and Industrial Research.
Edward Victor Appleton morí el 21 d'abril de 1965 a la ciutat d'Edimburg.

## Recerca científica

La postulació de l'existència d'una capa conductora en els límits superiors de l'atmosfera comportà que Guglielmo Marconi aconseguís investigar i realitzar les seves primers transmissions transatlàntiques mitjançant senyals que havien de ser refractats per poder arribar a la seva destinació.
El 1902, Oliver Heaviside i Arthur Edwin Kennelly van proposar independentment l'existència d'una capa conductora que reflectiria senyals de ràdio. Mitjançant les seves investigacions, Appleton havia observat que la força dels senyals de ràdio d'un transmissor a determinada freqüència disminuïen en recórrer una trajectòria de centenars de quilòmetres o que, tot i la seva constància durant el dia, variaven durant la nit. Això el va conduir a creure que era possible que dos senyals de ràdio fossin rebuts, l'un viatjant al llarg de la Terra, i l'altre reflectit per una capa a l'atmosfera superior. La variació en la força del senyal de ràdio total va ser el resultat del patró d'interferència dels dos senyals.
Per provar la seva teoria, Appleton va utilitzar el transmissor de difusió de la ràdio British Broadcasting Corporation (BBC) a la població anglesa de Bournemouth, transmetent un senyal cap al límit superior de l'atmosfera. Després, va rebre els senyals de ràdio prop de Cambridge, provant que aquests senyals s'havien reflectit. Fent un canvi periòdic a la freqüència del senyal de ràdio de la difusió, va poder amidar quant temps necessitaven els senyals per viatjar a les capes de l'atmosfera superior i retornar. D'aquesta manera, calculà que l'altura de la capa de reflex era de 96,6 km sobre la Terra, el que avui es coneix amb el nom de ionosfera.
El 1947, fou guardonat amb el Premi Nobel de Física per les seves contribucions al coneixement de la ionosfera, que va conduir al desenvolupament del radar.

## Reconeixements

En honor seu, s'anomenà el cràter Appleton de la Lluna.

## Enllaços externs

* «Edward Victor Appleton» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Fracció composta

Una fracció composta en aritmètica és una fracció expressada de manera que tingui almenys una altra fracció al seu numerador, al denominador o a tots dos.
Per exemple, si una persona menja un tall d'un pastís tallat en vuitens, i després per a repetir es talla la meitat d'un altre tros, s'haurà menjat un tros i mig, un i mig vuitens, que es podria expressar per mitjà d'una fracció composta de la següent manera: (1 + 1/2) / 8 de manera que el numerador conté una fracció. Expressat de la manera 1,5/8 ja no seria una fracció composta, ja que la fracció no conté cap fracció ni al numerador ni al denominador.

## Referències

* ↑ «Fracción compuesta: Una fracción que tiene por lo menos una otra fracción en el numerador o el denominador.». [Consulta: 6 desembre 2023].
# Pas dels Isards

El Pas dels Isards és una collada que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El coll està situat a 2.746,5 metres d'alçada, entre la Punta d'Harlé (NO) i el Tossal Esbonllat (SE).

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Pas dels Isards. [Consulta: 22/09/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Ion Dumitru

Ion Dumitru (Bucureşti, 2 de gener de 1950) fou un futbolista romanès de la dècada de 1970 i entrenador.
Fou internacional amb la selecció de Romania i participà en el Mundial de 1970. Fou nomenat futbolista romanès de l'any el 1973 i el 1975.

## Palmarès
### Jugador
#### Rapid Bucureşti

* Copa romanesa de futbol: 1971-72

#### Steaua București

* Lliga romanesa de futbol: 1975-76, 1977-78
* Copa romanesa de futbol: 1975-76, 1978-79

#### Universitatea Craiova

* Copa romanesa de futbol: 1982-83

#### Individual

* Futbolista romanès de l'any: 1973, 1975

### Entrenador
#### Jiul Petroșani

* Divizia B: 1995-96

#### Al-Jaish

* Lliga siriana de futbol: 1999

## Referències

* ↑ Perfil a romaniansoccer
* ↑ «Perfil a statisticsfootball». Arxivat de l'original el 2018-07-28. [Consulta: 28 juliol 2018].
* ↑ «Ion DUMITRU». FIFA.com. Arxivat de l'original el 28 de juliol 2018. [Consulta: 10 setembre 2015].
* 1 2 «Romania - Player of the Year Awards». RSSSF, 08-01-2015. [Consulta: 10 setembre 2015].
# Casa Plana

La Casa Plana és un edifici noucentista d'Olot (Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici que segueix una línia d'arquitectura rural i tradicional catalana. La planta és rectangular i té cossos poligonals que sobresurten del principal. La casa està conformada per una planta baixa i dos pisos superiors. A la planta baixa i al pis superior, les finestres estan formades per arcs de mig punt; al pis del mig, les finestres són rectangulars. Els cossos poligonals tenen una sola planta amb finestres formades per arcs de mig punt.
Coneguda abans pel nom de Torre Sala Aragó, aquest edifici compost mostra, bastament, els profunds coneixements de l'arquitecte Josep Danés i Torras de l'arquitectura rural i tradicional catalana.

## Referències

* 1 2 «Casa Plana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Castilhon de Coserans

Castilhon de Coserans (occità) o Castillon-en-Couserans (francès) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Arieja.
De les restes d'un castell feudal del segle XII només en queda una capella castellera fortificada al segle XVI. Un senyor feudal: Odó de Castillon és esmentat per primer cop l'any 1156.
Les fires i mercats de Castillon eren freqüentats a la bona temporada pels viatgers que venien a peu des de les valls d'Aran o de la Noguera Pallaresa per vendre llana i sal. Aquest fet queda testimoniat pels escrits de Louis de Froidour, Gran Mestre dels Boscos nomenat per Colbert, l'any 1667 durant la seva important visita d'inspecció a Couserans.
Durant la fira de Saint-Marc, el 25 d'abril, els pobres es reunien a la rue Nougarol, les dones amb una roqueca, els homes amb un bastó de pastor, per oferir els seus serveis als mestres durant un any. Fins a l'any 1900 s'anomenava "fira domèstica" (foire aux domestiques).
Del 1911 al 1937 un tramvia elèctric va servir Castillon des de Saint-Girons, dedicat al transport de minerals de les mines de Sentein i del port d'Orle.
L'any 1940, el grup 28 d'obres juvenils es va instal·lar a la ciutat abans de ser traslladat, el març de 1943, a la Dordonya.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
* ↑ «Chateau médieval de Castillon en Couserans, Ariege, Pyrenees Centrales». [Consulta: 22 octubre 2018]. Arxivat 2018-10-22 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-10-22. [Consulta: 8 setembre 2022].
* ↑ Imprimerie régionale - Toulouse. Saint-Girons, Saint-Lizier, le Couserans, 20 mars 1946, p. 432.
* ↑ IFIE Editions Périgord. Les chantiers de la jeunesse et la Dordogne, 1940-1944 : de la révolution nationale à la production industrielle, 2014, p. 342. ISBN 978-2-916265-18-6.
# Edward Van Dyck

Edward Van Dyck (Herent, 22 de març de 1918 - Leuven, 22 d'abril de 1977) va ser un ciclista belga, professional entre 1941 i 1952. En aquests anys va obtenir nombroses victòries. La més important n'és el triomf a la Volta a Espanya de 1947.

## Palmarès

* 1941
** Vencedor d'una etapa del Circuit de Bèlgica
* 1942
** 1r de l'Anvers-Gant-Anvers
** 1r del Premi d'Hollogne-aux-Pierres
* 1943
** 1r al Gran Premi de Valònia
** 1r del Premi de Roosbeek
* 1944
** 1r del Premi de Bertem
** 1r del Premi de Verviers
* 1945
** 1r del Premi de Bertem
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica
* 1946
** 1r de la Brussel·les-Ingooigem
** 1r a la Volta a Limburg
** 1r del Premi de Ninove
* 1947
** 1r de la Volta a Espanya i vencedor de 2 etapes
* 1948
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1949
** 1r del Premi de Rijkevorsel
** Vencedor de 5 etapes al Tour d'Algèria
* 1950
** 1r del Gran Premi de Stad Vilvoorde
** Vencedor de 3 etapes al Tour d'Algèria
* 1951
** 1r del Premi de Leuven

### Resultats al Tour de França

* 1948. 14è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1949. Abandona (11a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1947. 1r de la classificació general i vencedor de 2 etapes

## Referències

* ↑ P. E.. «Belgische ritzeges in Vuelta» (en neerlandès). De Morgen, 27-08-2009. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Edward Van Dijck» (en alemany). Die Radsportseiten. Arxivat de l'original el 2021-04-17. [Consulta: 14 agost 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Edward Van Dyck Arxivat 2012-03-10 a Wayback Machine. (italià)
# Forma lineal

Sigui V un objecte matemàtic qualsevol amb estructura lineal sobre un altre objecte K amb estructura aritmètica. Típicament V és un K-mòdul sobre un anell K, o un espai vectorial sobre un cos K. Una forma lineal és una aplicació
    $\omega :V\longrightarrow K\,$
de l'objecte V a l'objecte K que compleix el requeriment de linealitat:
    $\omega (\lambda x+\mu y)=\lambda \omega (x)+\mu \omega (y),\quad x,y\in V,\quad \lambda ,\mu \in K$
Si V és un espai vectorial, les formes lineals de V se solen anomenar també covectors, en contraposició al nom de "vectors" que hom fa servir per als elements de V.

## Notació

Si $\omega$ és una forma lineal i x un element de V, de vegades s'empra la notació $\langle x,\omega \rangle$ per expressar el valor de la forma $\omega$ en l'element x, és a dir, $\langle x,\omega \rangle =\omega (x)$.

## Objectes duals

El conjunt $V^{\ast }\,$ de les formes lineals de l'objecte V a l'objecte K és l'estructura lineal dual de V. Si V és un K-mòdul o un K-espai vectorial, llavors $V^{\ast }\,$ és, respectivament, el K-mòdul dual o l'espai vectorial dual.

## Càlcul

Com que, en tots els casos, una forma lineal no és més que un homomorfisme de V a K, si V és un mòdul lliure finitament generat o un espai vectorial de dimensió finita, hom pot condensar tota la informació sobre una certa forma lineal ω en la matriu d'aquesta aplicació lineal. Si g$_1$, g₂, ..., g$_n$ són els vectors d'una base de V i prenem { 1$_K$ } com a base de K, la matriu de la forma lineal ω és
    $\omega \quad \longleftrightarrow \quad {\begin{pmatrix}\omega (g_{1})&\omega (g_{2})&\ldots &\omega (g_{n})\end{pmatrix}}={\begin{pmatrix}\langle g_{1},\omega \rangle &\langle g_{2},\omega \rangle &\ldots &\langle g_{n},\omega \rangle \end{pmatrix}}$
d'una fila i n columnes. Per aquest motiu, les formes lineals a espais vectorials també se solen anomenar vectors fila en contraposició als elements de l'espai que són els vectors columna.
El càlcul del valor de la forma ω en l'element de V donat per les coordenades v = λ$_1$g$_1$ + λ₂g₂ + ... + λ$_n$g$_n$ es fa amb el producte habitual de matrius:
    $\omega (v)=\langle v,\omega \rangle \ ={\begin{pmatrix}\omega (g_{1})&\omega (g_{2})&\ldots &\omega (g_{n})\end{pmatrix}}{\begin{pmatrix}\lambda _{1}\\\lambda _{2}\\\vdots \\\lambda _{n}\end{pmatrix}}=\sum _{i=1}^{n}\langle g_{i},\omega \rangle \lambda _{i}$
és a dir, es correspon amb un polinomi homogeni de grau 1 en n variables.

## Vegeu també

* Estructures lineals duals
* Vector fila
# Ivan Mesxerski

Ivan Vsévolodovitx Mesxerski (en rus: Ива́н Все́володович Меще́рский; 10 d'agost (29 de juliol segons el calendari julià) de 1859, Arkhànguelsk – 7 de gener de 1935, Sant Petersburg) va ser un matemàtic rus, especialitzat en problemes de mecànica.

## Vida i obra

Malgrat la seva procedència humil, va obtenir les màximes qualificacions al institut d'Arkhànguelsk (nord de Rússia, a la costa de la mar Blanca) en el qual va acabar els estudis secundaris el 1878. Això li va permetre ingressar a la universitat de Sant Petersburg en la qual es va graduar el 1882 en el departament de Matemàtiques Aplicades. Els anys següents, comença a fer de professor, al mateix temps que s'interessa pels problemes de la mecànica i publica els seus primers articles.
A partir de 1891 va dirigir el departament de mecànica de la universitat de la dona de Sant Petersburg, fins al 1919 en que es va fusionar amb la universitat de Sant Petersburg. També, a partir de 1902, va fer classes al Institut Politècnic de Sant Petersburg.
El 1897 va presentar la seva tesi doctoral sobre la dinàmica dels cossos de massa variable, en la qual estableix les equacions fonamentals d'aquest moviment, que seran utilitzades per calcular el vol dels coets i avions a reacció, especialment a través dels treballs de Konstantín Tsiolkovski.

## Referències

* 1 2 Блескина i Тюлина, 2009, p. 17.
* ↑ Блескина i Тюлина, 2009, p. 18.
* ↑ Kosmodemyanski, 2000, p. 5.
* ↑ Блескина i Тюлина, 2009, p. 20-21.
* ↑ Kosmodemyanski, 2000, p. 56.

## Bibliografia

* Блескина, В.В.; Тюлина, И.А. «Учёный-механик, новатор, педагог» (en rus). Проблемы механики и управления, Vol. 41, 2009, pàg. 12-21.
* Kosmodemyanski, A. Konstantin Tsiolkovsky: His Life and Work (en anglès). University Press of the Pacific, 2000. ISBN 0-089875-138-1.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Ivan Mesxerski» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Grigorian, A.T. «Meshchersky, Ivan Vsevolodovich». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 7 agost 2018]. (anglès)
# Autocontractació

L'autocontractació és un tipus d'acte jurídic que celebra la mateixa persona com a representant d'una o més parts o de més d'un patrimonis subjectes a diferents règims jurídics. Es dona el cas, per exemple, quan una persona física contracte amb una persona jurídica de la qual ella és apoderat. L'article 1.459 de Codi Civil Espanyol refereix uns supòsits que prohibeix expressament.
# Ciavoga

Ciavoga és la maniobra que té per objecte fer que un vaixell giri o viri en rodó en el menor espai possible.

## En embarcacions de rems

En una embarcació de rems es practica ciant amb els de la banda cap a la qual es vol que caigui la proa i vogant en manera natural cap avant amb els de l'oposada. L'impuls dels rems per girar es fa més eficaç, sent més neta i ràpida la virada, si s'ajuda amb el timó, que es fa anar a la banda més convenient.

## En vaixells de vapor

En els vaixells de vapor consisteix la ciavoga, no tenint més que una hèlix, en revirar maniobrant avant i enrere amb la màquina governant convenientment amb el timó, i sent dues les hèlixs, en fer funcionar una com en la marxa cap a avant, i al mateix temps l'altra cap enrere. Si el vaixell va per avant, sigui qualsevol el sentit en què marxa la màquina, es fica el timó directe, és a dir, en el sentit en què es governa per avant; quan el vaixell està parat, el timó quedarà a la via, i quan marxa enrere, es governa en contra de el lloc per on caure la proa.

## Altres consideracions

El govern per darrere és sempre dolent, havent, per això, aprofitar la marxa avant per guanyar camí en el gir, i és convenient, per aconseguir-ho, maniobrar cap enrere amb poca màquina i ficar la canya en la seva major efecte, en tant que, en la marxa avant, es dona mitja a tota força. S'ha de tenir molt present que si l'hèlix és dreta, el que és el cas general, el vaixell té tendència a caure a estribord quan va per avant i a babord en la marxa enrere. Les condicions de vent i corrent influeixen molt en aquesta maniobra. Quan hi ha vent l'embarcació abat amb tendència a orsar quan va per avant i a arribar a l'anar cap enrere. La ciavoga amb vent s'ha de fer amb molta màquina, perquè, la velocitat adquirida venci l'efecte d'abatiment de vent; només pot ser prudent maniobrar amb poca màquina al anar amb mar plana i brisa fluixa o en tornejos on pugui témer un abordatge.

## Fer la ciavoga

També es diu fer la ciavoga a l'operació de donar un vaixell mitja volta per fondejar en un canal o paratge estret, o, després d'haver fondejat, canviar en sentit oposat la situació de la seva popa i proa, i a l'acció de fer caure una embarcació, després d'haver clavat l'àncora que s'acaba de fondejar, fins a posar-se amb ella en la direcció del vent o del corrent.

## Referències

* ↑ Ciavoga a Optimot
* ↑ Ciavoga
* ↑ «¿Sabías que... Kiriko “inventó” la forma moderna de dar la ciaboga? -» (en espanyol europeu), 13-01-2016. Arxivat de l'original el 2019-04-22. [Consulta: 31 gener 2019].

## Vegeu també

* Góndola
* Ciar
* Cinglar
* Vogar
* Rem (objecte)

## Enllaços externs

* "How To Scull A Boat"
* "Rowing 101"
# El regreso de Williams B. Arrensberg

L'escultura urbana coneguda pel nom El regreso de Williams B. Arrensberg, ubicada a la plaça Porlier, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra d'Eduardo Úrculo, i està datada 1993.
Aquesta escultura és coneguda popularment com "El viatger", ja que representa la figura d'un viatger. El conjunt representa un home de peu, amb barret d'ala i abric, envoltat de diverses maletes, contra les quals descansa un paraigua, com acabat d'arribar a la ciutat. El conjunt de mida natural està descansant directament a terra del carrer, sense pedestal.
L'escultura la fiu Eduardo Úrculo, retractant el seu amic Williams B. Arrensberg.

## Referències

* 1 2 «Escultura «El regreso de Williams B. Arrensberg»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 11 desembre 2018].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ imanesdeviaje. «Descubre Oviedo a través de sus estatuas» (en espanyol europeu). [Consulta: 11 desembre 2018].
* 1 2 «EL REGRESO DE WILLIAMS B. ARRENSBERG, EL VIAJERO DE ÚRCULO». Arxivat de l'original el 2018-12-14. [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ «El regreso de Williams B. Arrensberg - Enciclopedia de Oviedo». [Consulta: 11 desembre 2018].
# Ivan Monighetti

Ivan Andreevich Monighetti (Riga (Letònia), 3 d'agost, 1948) és un violoncel·lista i professor rus.
Graduat al Conservatori de Moscou, alumne de Mstislav Rostropovich. El 1974 va rebre el segon premi al Concurs Internacional Txaikovski.

## Biografia

Carrera solista Monighetti va treballar com a solista sota la direcció del Krzysztof Penderecki a la Filharmònica de Berlín i més tard va treballar amb Kurt Masur a lOrquestra Gewandhaus de Leipzig. Més tard, va treballar a lOrquestra Gulbenkian sota la tutela de Muhai Tang i després va treballar amb Mstislav Rostropovich a l'Orquestra Filharmònica de Moscou de la qual va ser l'últim estudiant.
Carrera com director Va aparèixer per primera vegada com a director l'any 1998 a l'anglès Haydn Festival on va dirigir la Missa Nelson de Haydn i durant 1999 i 2000 va ser invitat nombroses vegades per a un treball de director principal. Durant aquell any també va fundar l'orquestra Camerata Boccherini amb la qual va viatjar per França, els Països Baixos, Polònia, Estònia i Rússia. El 2003 va rebre el premi Frederic i el mateix any va interpretar el Concert per a violoncel al Festival Martha Argerich que es va celebrar al Japó. Durant el mateix any també va participar en el Concerto grosso que igual que el de violoncel va ser compost per Frangiz Ali-Zadeh juntament amb Muhai Tang i Mario Venzago.
Càtedra Actualment és professor a la Musik-Akademie Basel a Suïssa i és professor convidat tant al Conservatori de Moscou com a l'Escola de Música Reina Sofia de Madrid. Els seus àlbums es van vendre sota segells com Erato Records, Harmonia Mundi, Edel AG i WERGO, entre d'altres. També va actuar amb músics com Anner Bylsma, Nancy Argenta, Simon Standage, Ronald Brautigam, Wieland Kuijken, Alexei Lubimov i molts altres i en festivals americans com Ravinia i Santa Fe Chamber Music Festivals i alemanys com Schleswig-Holstein Musik i Berliner Festspiele.
Entre els sus molt alumnes, s'hi troba el violoncel·lista Kian Soltani.

## Referències

* 1 2 3 4 "Ivan Monighetti". Consultat, octubre 28 de 2013.

## Enllaços externs

* https://www4.ti.ch/can/oltreconfiniti/dal-1900-al-1990/vite-di-emigranti-e-discendenti/ivan-monighetti/