OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esther (revista)

Esther, va ser una revista essencialment de còmics editada per editorial Bruguera entre el 1981 i el 1985, orientada a un públic femení. El contingut era variat, amb còmics, reportatges fotogràfics de personatges de la faràndula que interessaven preferentment a noies joves, entrevistes i passatemps. De les historietes de còmic destacaven, Esther y su mundo (dibuixada per Purita Campos), Betty Boop, Mafalda i Candy, modelo en apuros, entre d'altres.

## Contingut i trajectòria editorial

La revista Esther es va començar a publicar el 1981, amb Montserrat Vives com a directora de la publicació, el format era el de quadern grapat, 52 pàgines, a color i amb un preu de sortida de 75 pessetes i va arribar al seu últim número el 113 amb un preu de 110 pessetes. Del número 39 en endavant va portar com a subtítol "tu revista" i a partir del número 83 el subtítol "Tu Mejor Amiga".
En els inicis la revista va aprofitar alguns dels personatges i series ja consolidades a la revista Lily, també de la mateixa editorial Bruguera, així si publicaren Ester y su mundo, Candy, modelo en apuros, Caty la chica gato i La Familia feliz. Valentina (Valentina Mela Verde, títol original en italià) i Mafalda foren dues sèries de nova incorporació. Aquestes sèries varen tenir un recorregut molt curt i es varen publicar relats curts i autoconclusius a excepció d'Ester que donava nom a la capçalera, Las panteras va ser una de les sèries d'Editions du Lombard (Belgica) de nova incorporació juntament amb Purita, agencia matrimonial, de l'autor Tran.
D'altres seccions de la revista eren, Cancionero (amb lletres de melodies populars), Tu y las estrellas (horòscop), Ester Informa (notícies de televisió, cinema i música), Las ideas de Esther (treballs manuals) i Ester cocina.
La sèrie de còmic Fama (versió en comic de la sèrie de televisió), es va incorporar al número 50 de la revista, també si varen començar a publicar, Emma, dibuixada per Trini Tinturé, Trio de Angeles (Brelan de dames), dibuixada per Renaud Denauw amb guions de Jean-Luc Vernal, Los Trotamundos, dibuixada per Jòse Ortiz Tafalla, Tulipanes en Broadway de Purita Campos, Maica dibuixada per Iñigo, Mili i Eduardo sèrie distribuïda per l'agència holandesa Oberon.
La revista es va deixar de publicar el 1985, havent-ne publicat un total de 113 números. Posterior-ment la mateixa editorial Bruguera, va editar un recopilatori en diversos volums amb el títol de Gran Seleccion de Ester tu mejor amiga.

## Referències

* ↑ Guiral, Antoni. 100 años de Bruguera, de el gato negro a Ediciones B. Barcelona: Ediciones B, S.A., 2010.. ISBN 978-84-666-3816-6.
* ↑ «ESTHER» (en castellà). Asociación Cultural Tebeosfera (ACyT), 2008. [Consulta: 8 /05/2020].
* 1 2 3 4 5 Medina, Guillem. Chicas de cómic. Barcelona: Glénat, 2010. ISBN 978-84-9947-092-4.
# Fàbrica de Sifons Albacar

La fàbrica de Sifons Albacar és un edifici de Sant Jaume d'Enveja (Montsià) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt format per diferents edificis al voltant d'un espai central obert. El principal inclou la fàbrica, a la planta baixa, i l'habitatge dels propietaris al primer pis. Els altres són utilitzats com a magatzems. La construcció és bàsicament de maó arrebossat i pintat. L'edifici principal és de planta rectangular i teulada a dues vessants en sentit longitudinal. A una de les bandes té afegits dos cossos prismàtics amb coberta plana en forma de terrassa. Destaca la balconada correguda del primer pis, que agafa tres portes de sortida, dues de fusta.

## Història

L'edifici és de finals del segle xix, quan la família es traslladà a viure al lloc, possiblement en relació amb l'existència de les salines. La fàbrica data de 1944. Anteriorment a la planta baixa hi havia l'habitatge i al primer pis les habitacions. Actualment el negoci és dirigit per J. A. Albacar, fill del fundador Juan Albacar Boilo.

## Referències

* 1 2 «Fàbrica de Sifons Albacar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Fàbrica de Sifons Albacar». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Philautus fergusonianus

Philautus fergusonianus és una espècie de granota que es troba a Sri Lanka.

## Referències

* Manamendra-Arachchi, K. & de Silva, A. 2004. Philautus fergusonianus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Bernard Malgrange

Bernard Malgrange (6è districte de París, 6 de juliol de 1928 - Grenoble, 5 de gener de 2024) va ser un matemàtic francès.

## Biografia

Malgrat el difícil període de l'ocupació alemanya durant la Segona Guerra Mundial, Malgrange va poder acabar els seus estudis secundaris i ingressar a l'École Normale Supérieure el 1947, en la qual es va graduar el 1951. A continuació va ser investigador associat del CNRS mentre preparava la seva tesi doctoral que va obtenir el 1955 a la universitat de Nancy sota la direcció de Laurent Schwartz. Els anys següents va ser professor successivament a les universitats d'Estrasburg i de París, fins que el 1969 va ser nomenat professor de la universitat de Grenoble.
Malgrange ha publicat una cinquantena de treballs científics en els camps de les equacions en derivades parcials, dels operadors hipo-el·líptics i de les funcions diferenciables. En aquest darrer camp se li deu la demostració del teorema de preparació que porta el seu nom, feta a instàncies de René Thom i de Jean-Pierre Serre.

## Referències

* ↑ Boutet de Monvel, 1993, p. 1211.
* ↑ Schwartz, 1993, p. 1199.
* ↑ Laurent i Stolovich, 2009, p. 2591.
* 1 2 Schwartz, 1993, p. 1205.
* ↑ Boutet de Monvel, 1993, p. 1213-1214.
* ↑ Montaldi, 2021, p. 195.

## Bibliografia

* Boutet de Monvel, Louis «Les travaux de Bernard Malgrange (deuxième partie)» (en anglès). Annales de l'Institut Fourier, Vol. 43, Num. 5, 1993, pàg. 1211-1222. ISSN: 0373-0956.
* Laurent, Yves; Stolovich, Laurent «Bernard Malgrange, 80e anniversaire» (en anglès). Annales de l'Institut Fourier, Vol. 59, Num. 7, 2009, pàg. 2591-2592. ISSN: 0373-0956.
* Montaldi, James. Singularities, Bifurcations, and Catastrophes (en anglès). Cambridge University Press, 2021. ISBN 978-1-107-15164-2.
* Schwartz, Laurent «Les travaux de Bernard Malgrange (première partie)» (en anglès). Annales de l'Institut Fourier, Vol. 43, Num. 5, 1993, pàg. 1199-1209. ISSN: 0373-0956.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Bernard Malgrange» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Bernard Malgrange» (en francès). Academie des Sciences. [Consulta: 30 setembre 2023].
# Esteve de Tongeren

Esteve de Tongeren també conegut com a Esteve de Lieja (abans de 850 – 19 de maig de 920 era el bisbe de Lieja de 903 a 920. Durant el seu mandat va augmentar les possessions del bisbat. Va tenir un paper important en la mediació entre França Oriental i Occidental. Va promoure i compondre música religiosa i escrigué una hagiografia sobre Llambert de Lieja.

## Biografia

Surt d'una família noble emparentada a la casa carolíngia per Carles III de França. Va estudiar a Metz i a l'escola de la cort de Carles II el Calb. Va adquirir les abadies de Saint-Mihiel prop de Verdun, de Saint-Èvre a Toul i de Moustier-sur-Sambre.
Sense desfer-se de les seves tres abadies, va ser elegit bisbe de Lieja el 903. Lluís IV d'Alemanya, donà l'abadia de Fosses al bisbat el 907 i confirmà les donacions del duc Suentibol de Lotaríngia i d'Arnulf de Caríntia als seus predecessors: entre altres l'abàdia de Lobbes, d'Herbitzheim i el feu de Theux. De més, atorgà el dret de moneda i de duana a Maastricht. Carles III li donà les abadies d'Hastière i de Sant Rumold a Mechelen i el bosc de Theux.
Va introduir la festa de la Trinitat a la seva diòcesi i va compondre la música religiosa per a il·lustrar les celebracions. Escrigué la Vita Sancti Lamberti i el Liber Capitularis, un llibre de corals.
Va ser sebollit a la cripta de la catedral de Sant Lambert a Lieja. Durant el període de sede vacante va hi haver moltes querelles per a la seva successió.

## Vegeu també

* Llista dels bisbes de Tongeren, Maastricht i Lieja

## Referències

* ↑ Regeste de Lluís IV in Regesta Imperii, Magúncia, Akademie der Wissenschaften und der Literatur (alemany) (consulta el 8 de març de 2012
* ↑ Regeste de Lluís IV in Regesta Imperii, del 18 de gener de 908
* ↑ Wilhelm Kohl, Stephan von Tongern, in: Biografische-bibliografisches Kirchenlexicon, Nordhausen, Editorial Traugott Bautz, 1995, Volum X columnes 1395-1397
# Gabínia d'usures

La lex Gabínia d'usures (Gabinia de usuris) va ser una llei romana establerta l'any 66 aC (685 de la fundació de Roma) a proposta del tribú de la plebs Aule Gabini. Prohibia donar en usura a Roma diners a un llegat provincial perquè no pogués influir en favor dels usurers; imposava penes tant a l'usurer com al provincial creditor. Alguns pensen de forma infundada que gràcies a aquesta llei la usura va reduir el tipus d'interès a l'1%.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 62 [Consulta: 20 abril 2022].
# Philautus fulvus

Philautus fulvus és una espècie de granota que es troba a Sri Lanka.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Manamendra-Arachchi, K. & Pethiyagoda, R. 2004. Philautus fulvus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Joan Flotats

Joan Flotats és el nom dels següents personatges:
* Joan Flotats i Claramunt (El Pont de Vilomara, 1902 - Sant Vicenç de Castellet, 1988), músic
* Joan Flotats i Llucià (Manresa, 1847 - Barcelona, 1917), escultor
# Bernard Michaux (futbolista)

* No s'ha de confondre amb Bernard Michaux.
Bernard Michaux (Dudelange, 7 de setembre de 1921 - Ciutat de Luxemburg, 15 d'agost de 1987) fou un futbolista luxemburguès de la dècada de 1940.
Fou 46 cops internacional amb la selecció luxemburguesa amb la que participà en els Jocs Olímpics de 1948.
Pel que fa a clubs, defensà els colors d'Stade Dudelange.

## Referències

* ↑ «Bernard Michaux Olympic Results». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 10 octubre 2018]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 8 desembre 2018].
* ↑ Perfil a eu-football.info
# Futbol a Eritrea

El futbol és l'esport més popular a Eritrea.

## Història

El futbol va ser introduït a Eritrea durant l'època colonial italiana. El primer campionat (amateur) fou el 1936. Els clubs participants eren d'italians, mentre que els equips indígenes començaren a competir en la seva pròpia lliga. Els primers clubs que participaren en aquests campionats foren:
* Gruppo Sportivo Cicero (més tard Asmara Calcio i GS Asmara)
* Gruppo Rionale Neghelli
* Gruppo Sportivo Zuco
* Gruppo Sportivo Melotti
* Gruppo Sportivo Ferrovieri
* Gruppo Sportivo della Marina (Massaua)
* Gruppo Sportivo Decamerè
* Gruppo Sportivo 175ª Compagnia Genio
* Gruppo Sportivo Amba Galliano
* Gruppo Sportivo Mar Rosso (club indígena, unit 1946/47)
* Gruppo Sportivo Hamasien (club indígena, unit 1945)
* Gruppo Sportivo Ghezzabanda
* Ardita
* Savoia
* Vittoria
* Dopolavoro Ala Littoria
* SS Asmara
* GS Deposito Territoriale
* Dopolavoro Coloniale Eritreo Duca di Bergamo
* Dopolavoro Ferroviario
* Gioventu Universitaria Fascista
* Dopolavoro O.C.R.A.E.
* Dopolavoro Postelegrafonico
* GS Eritrea
El primer estadi fou construït el 1938 per l'empresari italià Francesco Cicero i fou anomenat Estadi Cicero.
L'any 1953 els clubs eritreus ingressen a la lliga etíop. Durant aquesta etapa els següent clubs foren campions de la lliga etíop:
* 1955: Hamassien (Asmara)
* 1957: Hamassien (Asmara)
* 1958: Akale Guzay (Eritrea)
* 1959: Tele S.C. (Asmara)
* 1969: Tele S.C. (Asmara)
* 1970: Tele S.C. (Asmara)
* 1972: GS Asmara (Asmara)
* 1973: GS Asmara (Asmara)
* 1974: Embassoyra (Eritrea)
Eritrea esdevingué independent el 1991 i el 1998 esdevingué membre de la FIFA.

## Competicions

* Lliga eritrea de futbol
* Copa eritrea de futbol

## Principals clubs

Clubs amb més títols nacionals a 2019.
* Red Sea FC
* Adulis Club
* FC Al Tahrir
* Hintsa FC
* Anseba SC
* Asmara Brewery FC
* Denden FC
* Maitemanai FC
* Mdlaw Megbi
* Tesfa FC

## Principals estadis

| # | Estadi | Capacitat | Ciutat |
| 1 | Estadi Cicero | 6.000 | Asmara |
| 2 | Estadi Denden | 5.000 | Asmara |

## Vegeu també

* Federació Nacional Eritrea de Futbol

## Referències

* ↑ Calcio in Eritrea (in Italian)
* ↑ 1936 First Championship in Eritrea
* ↑ 1938 Second Championship in Eritrea
* ↑ Photo of the 1960 "GS Asmara", showing the Italo-eritrean Luciano Vassalo standing second to the right
* ↑ Championship 1944/45 Eritrea
* ↑ Championship 1950 Eritrea
* ↑ Bass, Sadie. «The Case of Eritrea’s Missing Soccer Team - ABC News». Abcnews.go.com, 16-12-2009. [Consulta: 3 desembre 2013].
* ↑ «Eritrea - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Eritrea - List of Cup Winners». RSSSF. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Cinc Sentits

Cinc Sentits és un restaurant català amb dues estrelles Michelin de Barcelona, fundat el 2004 i dirigit pel xef Jordi Artal i la maitre Amèlia Artal. El nom del restaurant prové del seu objectiu d'estimular cadascuna de les cinc sensacions gustatives bàsiques que reconeixen els receptors especialitzats de la llengua humana, dolç, salat, amarg, àcid i umami).
Reconegut durant diversos anys com a un dels millors restaurants de Barcelona l'any 2008 va obtenir la seva primera Estrella Michelin. La estrella, que va mantenir durant deu anys, i va perdre l'any 2018 a causa del trasllat i tancament del local, la va recuperar l'any següent. L'any 2019 va obtenir la seva segona estrella michelín.
Alguns dels plats estrella d'aquest restaurant, defensats pel seu xef Jordi Artal, són el calamar sofregit i en tires, amb una salsa del mol·lusc i oli de picada, la truita de Tavascan a baixa temperatura amb cruixent de fonoll, la papada marinada de porc amb arròs cremós de poma o el filet de cérvol amb trinxat.

## Referències

* 1 2 Arenós, Pau «Cinc Sentits: porró, gàrum i alta cuina Jordi Artal continua compromès amb el local en la nova direcció del restaurant que va fundar el 2004». El Periódico, 26-03-2019 [Consulta: 24 juny 2024].
* 1 2 «Jordi Artal, el chef autodidacta creador de Cinc Sentits. La cocina del chef del restaurante Cinc Sentits en Barcelona ha logrado su segunda estrella Michelin en un año complicado para el sector de la restauración». Barcelona Global, 29-12-2020 [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ «El restaurante Cinc Sentits de Barcelona recupera su estrella Michelin». Barcelona Metròpolis, 20-11-2019 [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ «El restaurante 'Cinc sentits' de Barcelona recupera su estrella Michelin». La Vanguardia, 20-11-2019 [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ Imedio, Ferran «Barcelona es reafirma com a capital gastronòmica». El Periódico, 21-11-2018 [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ «El restaurant Cinc Sentits recupera la seva estrella Michelín». El País, 21-11-2019 [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ «Cinc Sentits, el restaurante con dos estrellas Michelin en 2021». 20 Minutos, 15-12-2020 [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ Cortés Vidal, Carmen «El restaurant Cinc Sentits, distingit amb dues estrelles a la Guia Michelin 2021». Betevé, 14-12-2020 [Consulta: 24 juny 2024].

## Enllaços externs

* Cinc Sentits
# Castello

«Castello» té aquests significats:

## Organització territorial

* Castello (San Marino), denominació amb què es coneixen els municipis a la República de San Marino.

## Localitats italianes

* Castello (Venecia)
* Castello Cabiaglio
* Castello d'Argile
* Castello d'Agogna
* Castello del Matese
* Castello dell'Acqua
* Castello di Annone
* Castello di Brianza
* Castello di Cisterna
* Castello di Godego
* Castello-di-Rostino
* Castello di Serravalle
* Castello-Molina di Fiemme
* Castello Roganzuolo
* Castello Tesino
* Aci Castello
* Alice Castello
* Belmonte Castello
* Cerreto Castello
* Città di Castello
* Diano Castello
* Fagnano Castello
* Laino Castello
* Monasterolo del Castello
* Monte Castello di Vibio
* Oleggio Castello
* Torano Castello

## Altres llocs

* Platja de Castello, Astúries, Espanya.
* Estación Ingeniero Castello, estació ferroviària argentina.
* Aeroport Gobernador Edgardo Castello, Argentina.

## Monuments

* Castello Sforzesco, a Milà.
* Castello Estense, a Ferrara.
* Castello della Magione, a Siena.

## Batallas

* Batalla de Monte Castello

## Espècies

* Aeonium castello-paivae, planta tropical

## Productes

* Castello Blue, formatge.

## Persones

* Giovanni Battista Castello (Il Bergamasco), pintor italià del segle xvi.
* Felix Castello (o Castelo), pintor espanyol del segle xvii, net de l'anterior.
* Valerio Castello, pintor italià del segle xvii.
* Dario Castello, músic italià del segle xvii.
* Humberto de Alencar Castelo Branco, militar i polític brasiler del Plantilla:Seglo.
# Estalmat

L'Estalmat (Es Tal Mat - Estímul del Talent Matemàtic) és un projecte conjunt entre el CSIC i les universitats per a estimular el talent i la vocació matemàtica entre els joves d'entre 12 i 15 anys a través d'un curs de dos anys. Els cursos són totalment gratuïts per a les famílies i estan orientats a la resolució de problemes utilitzant ferramentes que motiven la creativitat. El coordinador del projecte és Rafael Crespo, degà de la facultat de matemàtiques de la Universitat de València i està patrocinat per la Fundació Vodafone. El Projecte Estalmat, de la RACSAM (Reial Societat de Ciències), té relació amb la Societat d'Educació matemática Al-Khwarizmi i amb la FESPM (Federació Espanyola de Professors de Matemàtiques).
Al País Valencià, el projecte començà l'any 2007. El 2011 va començar la cinquena promoció. El projecte es va estendre a nou comunitats autònomes d'Espanya. Cada any se seleccionen 25 alumnes de 6é de Primària o 1r d'ESO per a entrar al projecte. Es presenten al voltant de 400 alumnes, que són seleccionats segons la seva capacitat. Els nous alumnes de cada promoció participen en un campament a Requena per a conèixer-se abans d'iniciar el curs. El curs es fa els dissabtes pel matí, i són vint sessions a l'any durant dos anys. Després hi ha la possibilitat d'un seguiment durant dos anys més amb una sessió al mes. Les classes s'imparteixen a la facultat de matemàtiques del Campus de Burjassot (Universitat de València), a la Universitat Jaume I (Castelló) i a la Universitat d'Alacant. Són unes matemàtiques molt més avançades, que estan fora de l'abast de qualsevol persona que no vulgui dedicar el seu temps a aquesta assignatura, ja que molts continguts que s'ensenyen no s'imparteixen fins a l'ensenyament superior.

## Vegeu també

* Damià Torres Latorre
* Miguel de Guzmán Ozámiz

## Referències

* ↑ Las Provincias 12-04-2009
* ↑ Las Provincias 26-10-2008
* 1 2 3 Levante-EMV 09-10-2011
* ↑ Canal 9 25-03-2011
* 1 2 Las Provincias 24-05-2009
* ↑ «Seminario Calidad y Educación Matemática» (en castellà). FESPM, 28-09-2011. Arxivat de l'original el 2019-05-17. [Consulta: 3 novembre 2012].
* ↑ La Provincia 23-05-2008
* ↑ 20 Minutos 28-05-2010
* ↑ Levante-EMV 20-01-2008
* ↑ Levante-EMV 17-10-2010
* ↑ El Periòdic 29-09-2011
* ↑ Levante-EMV 03-06-2007
* 1 2 Las Provincias 28-03-2010

## Enllaços externs

* Estalmat - Lloc web oficial
* Bloc d'Estalmat CV
# Batalla d'Antioquia (218)

La batalla d'Antioquia va ser lliurada el 8 de juny de 218 els voltants d'Antioquia de l'Orontes (Síria), entre l'exèrcit romà de l'emperador Macrí i el del pretendent Elagàbal.

## Antecedents

Quan l'emperador Macrí va pujar al poder va enviar Júlia Mesa, amb les seves dues filles i el seu net gran, Elagàbal, a la seva residència d'Emesa, a Síria. Allà hi va iniciar una conspiració amb l'ajuda del seu conseller eunuc, i tutor d'Elagàbal, Gannis, per fer caure Macrí. Amb aquesta intenció, va decidir fer Elagàbal l'emperador romà. Ell i la seva mare es van fer còmplices del pla i anunciaren (falsament) que ell era el fill il·legítim de Caracal·la. Júlia Mesa només va necessitar donar mostres de la seva riquesa a la Legió III Gallica per tal que juressin lleialtat al seu net. Al sortir el sol el 16 de maig del 218, P. Valeri Comazó Eutiquià, comandant de la legió, el va declarar emperador. Va prendre els noms de Caracal·la, Marc Aureli Antoní, per tal de donar legitimitat a l'esdeveniment. Macrí va enviar cartes al Senat denunciant Elagàbal com un Fals Antoní i assegurant que era boig. Ambdós cònsols i altres magistrats superiors del govern romà, incloent-hi un pretorià, el varen condemnar, i tot seguidament varen declarar la guerra a Elagàbal i Júlia Mesa.

## Batalla

El general Gannis, comandant de les tropes del jove pretendent, va vèncer en la batalla, i Elagàbal es va convertir en emperador.

## Conseqüències

Temerós de la capacitat de Gannis, Elagàbal va matar Macrí.

## Referències

* 1 2 Bowman, Alan; Garnsey, Peter; Cameron, Averil. The Cambridge Ancient History (en anglès). vol.12, The Crisis of Empire, AD 193-337. Cambridge University Press, 2005, p. 21. ISBN 0521301998.
* ↑ Bunson, Matthew. Encyclopedia of the Roman Empire (en anglès). Infobase Publishing, 2009, p. 235. ISBN 1438110278.
# Galceran III de Pinós

Galceran III de Pinós (?-1196) fou un noble, senyor (circa 1162-1196) de les baronies i castells de Pinós, Vallmanya, l'Espà, Gósol, Saldes, Querforadat i Llo.
Fill de Galceran II de Pinós i de Estefania, prengué part en la conquesta de Lleida (1149), on li fou donada una casa (1154) i prestà jurament de fidelitat l'any 1162 al comte rei Alfons I el Cast pels castells de Pinós, l’Espà, Gósol, Saldes, Querforadat, Vallmanya i Llo. Figurà sovint en el seguici d’aquest rei i fou àrbitre en un conveni entre el monarca i el comte Ramon de Tolosa (1194). Afavorí l’orde del Temple, a la qual donà una casa a Lleida l'any 1161 (potser la mateixa que els templers li havien donat després de la conquesta de la ciutat) i la muntanya de Palomera i Sitjà (1170). També protegí el monestir de Santes Creus, on la seva família tenia la sepultura; li donà el dret de pasturatge a les valls del castell de Llo i a la d’Eina (1177), així com terres a Soses. Tingué un incident a Puigcerdà amb Ponç de Mataplana, que fou recollit pel trobador Guillem de Berguedà en una de les seves poesies contra aquest darrer noble.

## Núpcies i descendència

Es casà amb Berenguera (de Montcada?), amb la qual tingué tres fills:
* Ramon Galceran I de Pinós hereu de la baronia de Pinós (nascut abans del 1164 — mort després del 1211)
* Bernat de Pinós
* Pere de Pinós
* Berenguer de Pinós

## Referències

* ↑ «enciclopedia catalana». [Consulta: 6 abril 2023].
* ↑ Serra Rotés, Rosa «Els dominis de l'ordre militar del Temple a Puig-reig a partir d'un capbreu de finals del segle XIII.». Erol: La revista cultural del Berguedà. núm 88. 2006, pàg. 36-40.
# Colt Anaconda

El Colt Anaconda és un revòlver Magnum que utilitza de manera estàndard munició de calibre.44 (0,44 polzades).
Segons l'opinió de molts experts i professionals, és un dels millors revòlvers magnum mai fabricats, per fiabilitat, precisió i fàcil maneig; és una arma apta per a qualsevol tipus d'usuari pel seu suau retrocés malgrat el seu gran calibre.

## Vegeu també

* Colt 1851 Navy
* Colt Cobra
* Colt Python