OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kara Arslan

Kara Arslan fou emir ortúkida de Hisn Kayfa i Khartpert, successor del seu pare Rukn al-Dawla Daud el 1144.
A la seva pujada al tron, enfrontat amb l'atabeg Imad-ad-Din Zengi de Mossul que estava en guerra amb el seu pare va intentar una aliança amb el comtat d'Edessa que va fracassar quan Zengi va conquerir la capital i part del comtat. El 1145 Zengi dominava el territori del Buhtan, amb districtes que dividien les possessions de Kara Arslan en dos parts, la de Hisn Kayfa i la de Khartpert, que restaven separades per fortaleses sota control de Zengi.
L'assassinat de Zengi a Kalat Djaba el 1146, i el temps que va passar fins que el seu fill Saif al-Din Ghazi va assegurar la successió li van donar un respir que li van permetre recuperar els territoris perduts. Kara Arslan es va aliar a Timurtash al que com a governant més veterà va reconèixer la preeminència. Timurtash va ocupar Isird el 1146 i la va entregar (1147) a Kara Arslan el que s'interpretà com un reconeixement de la sobirania del segon pel primer, que li concedia un feu.
Nur al-Din va tenir bones relacions amb Kara Arslan i per això Kadjm al-Din Alpi, fill i successor de Timurtash, va voler assegurar la seva posició amb una aliança amb el Shah-i-Armin d'Akhlat; a canvi d'aliança d'aquest va haver de participar en les seves expedicions contra Geòrgia.
Kara Arslan va intentar el 1163 conquerir Amida als Inàlides i els seus visirs Nisànides (1142-1183), però un atac de l'emir de Sivas o Danishmend ho va impedir.
Kara Arslan va morir el 1174 i el va succeir el seu fill Nur-ad-Din Muhàmmad.
Beilicats d'Anatòlia :
# Marcantonio della Torre

Marcantonio della Torre (Verona, 1481 - Riva del Garda, 1511) fou un doctor en anatomia italià de la Universitat de Pavia.
Junt amb Leonardo da Vinci, entre 1510 i 1511, varen compilar les seves investigacions d'anatomia i mèdiques al «Tractat de la pintura», que malgrat el seu nom és un conjunt de treballs teòrics sobre l'anatomia amb més de dos-cents dibuixos de Léonard.

## Notes i referències

* ↑ Alessandro Vezzosi Léonard de Vinci: art i ciència de l'univers, Gallimard, 1996.
# Endevinalla

Una endevinalla o endevineta és un misteri simple adreçat especialment als nens en el qual cal endevinar fruites, animals, objectes quotidians, etc. Com que és orientat a la mainada té un component educatiu a l'hora de representar d'una manera divertida mots i tradicions. Durant l'endevinalla, ens donen pistes de l'objecte per tal que el puguem endevinar.
Les endevinalles es presenten en diferents formats de metre i composició, si bé són molt comuns els versos octosíl·labs, les estrofes de dos o quatre versos i les rimes assonants o consonants en tots els versos o, més habitualment, en versos alterns.

## L'endevinalla a l'antiguitat

La pràctica de l'endevinalla és documentada d'antic: en trobem exemples en escrits sànscrits, la Bíblia, llegendes clàssiques... Entre les endevinalles de gran tradició trobem l'anomenada "endevinalla de l'esfinx" de la llegenda grega d'Èdip:
| « | «Quin és l'animal que al matí camina a quatre potes, durant el dia amb dos i a la nit amb tres?» | » |
Els grecs eren molt aficionats a les endevinalles, que anomenaven αἴνιγμα ('ainigma' enigmes), sobretot les plantejaven als simposis, on era costum de divertir-se proposant endevinalles per resoldre. Alguns autors, com ara Teodectes de Faselis i Aristònim, van tenir una fama considerable per ser inventors i escriptors d'endevinalles, segons diu Ateneu de Nàucratis. Els que aconseguien resoldre l'enigma que se'ls proposava rebien un premi, que prèviament s'havia acordat entre tots, i que habitualment consistia en corones de flors, pastissos i llaminadures, o petons. Si algú era incapaç de resoldre l'enigma se'l condemnava a a beure tot d'un glop una certa quantitat de vi, de vegades barrejat amb aigua salada. Les endevinalles que han arribat fins avui estan escrites en versos hexàmetres.

## Referències

* 1 2 Oriol i Carazo, Carme. «L'endevinalla». A: Introducció a l'etnopoètica teoria i formes del folklore en la cultura catalana. 1. ed.. Valls: Cossetània edicions, 2002, p.94-97. ISBN 9788495684745 [Consulta: 20 febrer 2014].
* ↑ «endevinalla». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Endevinalla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Smith, William (ed.). «Aenigma». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 28 gener 2023].

## Enllaços externs

* Endevinalla, base de dades de les endevinalles
Viccionari
# Tour del Jura (França)

* No confondre amb el Tour del Jura, cursa ciclista suïssa
El Tour del Jura (en francès Tour du Jura Cycliste) és una cursa ciclista francesa que es disputa des de 2003 per les carreteres del departament del Jura. Inicialment anomenada Tour del Revermont, la cursa formava part del calendari nacional francès. Des del 2017 forma part de l'UCI Europa Tour amb una categoria 2.2.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| Tour del Revermont ||||
| 2003 | Xavier Pache | Damien Cigolotti | Francis Mourey |
| 2004 | Florian Courrège | Franck Bucci | David de Vecchi |
| 2005 | Franck Bucci | Sébastien Besqueut | Romain Berion |
| Tour del Jura ||||
| 2006 | Jean-Charles Sénac | Cyril David | Florian Courrège |
| 2007 | Baptiste Fuchs | Aurélien Midey | Thibaut Pinot |
| 2008 | Damien Favre-Félix | Gwénaël Rouzet | Oran Locatelli |
| 2009 | Sébastien Gredy | Guillaume Vinit | Laurent Colombatto |
| 2010 | Émilien Viennet | Jérémy Laby | Nicolas Ougier |
| 2011 | Yoann Michaud | Frédric Talpin | François Bailly-Maître |
| 2012 | Laurent Colombatto | Nicolas Roux | Frédéric Brun |
| 2013 | Erwan Brenterch | Guillaume Martin | Alo Jakin |
| 2014 | Sébastien Fournet-Fayard | François Bidard | Adrien Legros |
| 2015 | Pierre Bonnet | Mikel Aristi | Anass Aït El Abdia |
| 2016 | Léo Vincent | Romain Bacon | Nans Peters |
| 2017 | Thomas Degand | Fausto Masnada | Guillaume Martin |
| 2018 | Carl Fredrik Hagen | Kobe Goossens | Chris Harper |
| 2019 | Kobe Goossens | Christian Scaroni | Jérémy Cabot |
| 2020 | suspès | suspès | suspès |
| 2021 | Benoît Cosnefroy | Simone Velasco | Valentin Madouas |
| 2022 | Ben O'Connor | Jesús Herrada | Axel Zingle |
| 2023 | Kévin Vauquelin | Thibaut Pinot | Guillaume Martin |
| 2024 | David Gaudu | Jordan Jegat | Guillaume Martin |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
# Velarització

La velarització és un fenomen fonètic, un tipus d'assimilació, que altera la pronunciació de determinats sons en contacte amb les consonants velars. Articulatòriament, la velarització representa un desplaçament de la part posterior de la llengua cap al vel del paladar.
En català, les consonants laterals es velaritzen en contacte amb les consonants velars, les consonants nasals es velaritzen només davant de les consonants velars. Alguns exemples:
* alga on la l sona [ɫ]
* angle on la n sona [ŋ], la l sona [ɫ]
* blanc on la n sona [ŋ] (independentment de si el vostre dialecte pronuncia o no [k] final).
Algunes llengües eslaves tenen sèries de consonants velaritzades (també anomenades dures) que contrasten amb una sèrie de consonants palatalitzades (també anomenades suaus).

## Referències

* ↑ Greenblatt, Jared. The Jewish Neo-Aramaic Dialect of Amədya (en anglès). BRILL, 2010, p. 35. ISBN 9004192301.
# Vazuza

El Vazuza - Вазуза (rus) - un riu als districtes de Novoduginsky i Sychyovsky de l'oblast de Smolensk i al districte de Zubtsovsky de l'oblast de Tver, Rússia, esdevé un afluent per la dreta del Volga. Té una longitud de 162 quilòmetres i la seva conca de drenatge cobreix 7.120 quilòmetres quadrats. Els enginyers soviètics van inundar la part baixa del riu per formar l'embassament de Vazuza. Les ciutats de Sitxovka i Zubtsov es troben a la vora del Vazuza (aquest últim a la seva confluència amb el Volga). Els principals afluents del Vazuza són el Kasnya, el Gzhat (ambdós a la dreta), el Losmina i l'Osuga (esquerra).
Neix als vessants septentrionals de Smolensk, prop de la vila de Dobrixi. Des d'aquí discorre en direcció nord per un paratge de camps i boscs. Té una llargària de 162 km i una conca de 7.120 km².
Aproximadament a la meitat del seu recorregut es troba la ciutat de Sitxovka. Des d'aquí el seu curs inferior correspon a l'embassament del Vazuza, d'uns 97 km², durant uns 77 km. A uns 2 km al sud-oest de Zubtsov acaba l'embassament.
El riu Vazuza roman glaçat des de novembre fins a abril.

## Referències

* 1 2 3 «Река ВАЗУЗА (RIU VAZOUZA)» (en búlgar). [Consulta: 7 gener 2023].
# Traïció (pel·lícula)

Traïció (títol original en francès, Une femme de notre temps) és una pel·lícula dramàtica francesa del 2022 dirigida per Jean Paul Civeyrac. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Sophie Marceau: Juliane Verbeke
* Johan Heldenbergh: Hugo Verbeke
* Cristina Flutur: Virginia
* Héloïse Bousquet: Solène
* Michaël Erpelding: Nils
* Ouassini Embarek: Samy
* Mathilde Weil: Agathe Verbeeck
* Manuel Le Lièvre: el caçador
* Christelle Cornil: Fabienne
* Olivia Forest: Lydia Crachet
* Sarah-Laure Estragnat: Constance

## Referències

* ↑ «« Un beau matin », « La Combattante », « L’Origine du mal », « Tori et Lokita »… Les films à voir au cinéma cette semaine», 05-10-2022. [Consulta: 14 octubre 2022].
* ↑ Camille Nevers. «Film noir. «Une femme de notre temps» avec Sophie Marceau: détours de force», 04-10-2022. [Consulta: 14 octubre 2022].
* ↑ Traïció a la Base de dades de cinema en català

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Tàngara andina de Carriker

La tàngara andina de Carriker (Dubusia carrikeri) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita les espesures de bambú, arbusts i bosc humid a la Sierra Nevada de Santa Marta, al nord de Colòmbia.

## Taxonomia

Considerada fins fa poc una subespècie de la tàngara andina pitclara (Dubusia taeniata) ha passat a ser ubicada dins la seua pròpia espècie arran del Hoyo et Collar 2016,.

## Referències

* ↑ «Tàngara andina de Carriker». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
* ↑ del Hoyo, Josep; Collar, Nigel J; Christie, David A; Elliott, Andrew; Fishpool, Lincoln D C; Peter Boesman i Guy M. Kirwan (en anglès) HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Lynx Edicions [barcelona], 2, 2016 [Consulta: 11 octubre 2024].
# Tàngara andina de Santa Marta

La tàngara andina de Santa Marta (Anisognathus melanogenys) és una espècie d'ocell de la família dels tràupidss (Thraupidae). Habita el bosc molsós i altres formacions boscoses de la Sierra Nevada de Santa Marta, al nord de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Tàngara andina de Santa Marta». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 25/06/2022(català)
# Tàngara andina de capell estriat

La tàngara andina de capell estriat (Dubusia stictocephala) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita les espesures de bambú, arbusts i bosc humid des del nord fins al sud del Perú.

## Taxonomia

Considerada fins fa poc una subespècie de la tàngara andina pitclara (Dubusia taeniata) ha passat a ser ubicada dins la seua pròpia espècie arran del Hoyo et Collar 2016,.

## Referències

* ↑ «Tàngara andina de capell estriat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
* ↑ del Hoyo, Josep; Collar, Nigel J; Christie, David A; Elliott, Andrew; Fishpool, Lincoln D C; Peter Boesman i Guy M. Kirwan (en anglès) HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Lynx Edicions [barcelona], 2, 2016 [Consulta: 11 octubre 2024].
# Viannos

Viannos (grec Βιάννος, AFI ['vjanos]) és un municipi a la costa sud de l'illa grega de Creta, a la prefectura d'Iràklio. El setembre de 1943 va patir la represàlia de les forces d'ocupació alemanyes per la resistència dels partisans. Actualment té 5563 habitants (cens de 2011). L'economia local es basa en el cultiu de l'olivera i la ramaderia. El poblet d'Ano Viannos, a 560 m d'altura, és la seu del govern municipal. Altres poblets del municipi són: Loutraki, Kato Viannos, Hondros, Vahos, Amiras, Hàgios Vassilios, Kefalovrissi, Pefkos, Kalami, Sykologos, Ano Symi, i Kato Symi.
# Umkana (cràter)

Umkana és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 6,2 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim esquimal, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Umkana». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Umiak

Un umiak (també anomenat umialak, umiaq, oomiac, oomiak…) és un tipus d'embarcació usada pels esquimals (tant pels yupik com pels inuit). La seva àrea de distribució abastava les costes de Sibèria fins a Groenlàndia. "Umiak" vol dir "barca de dona", mentre que "kayac" significa "barca d'home".
El sistema de construcció és el mateix que el del caiac. Sobre una estructura de fusta (feta a partir de fustes arrossegades pel mar) o d'ossos de balena s'estén i s'ajusta un folre de pell. Pell de morsa -a Alaska- o de foca barbada (Erignathus barbatus) en altres indrets. Les peces de l'estructura s'unien mitjançant clavilles i fortes lligades. Els umiaks tradicionals només empraven materials naturals. En els umiaks moderns s'usen perns i cargols metàl·lics.
Un umiak és molt més gran que un caiac. Acostuma a tenir entre 6 m i 10 m d'eslora, amb una capacitat per a fins a 20 persones. Es necessiten unes set pells per a folrar un umiak de 9 metres d'eslora.
Tradicionalment es feia servir per a desplaçaments de persones i material a l'estiu i per a caçar balenes i morses.

## Enllaços externs

* Skin boat School
* Crew407 Arxivat 2008-07-24 a Wayback Machine.
* Alaska Eskimo Whaling Commission Arxivat 2008-07-19 a Wayback Machine.
* - http://catbirdproductions.ca - documentary film Umiaq Skin Boat by Jobie Weetaluktuk
* - The Canadian Museum of Civilization - Umiaks
# Umm al-Qa'ab

Umm al-Qa'ab —àrab: أم الجعاب, Umm al-Jaʿāb, literalment ‘Mare dels Pots’— és un llogaret d'Egipte on s'assentaven els antics cementiris d'Abidos, situat en un extrem de la vall d'Abidos, que els egipcis consideraven l'entrada a l'inframon. Estrictament el cementiri U és fora d'Umm al-Qa'ab, però el B i el sud en són continuació.
Abidos fou el lloc d'enterrament dels primers faraons de l'Egipte unificat, i ja abans hi ha enterraments del període predinàstic.
El cementiri predinàstic d'Al-Amra fou excavat el 1900 i es van trobar centenars de tombes de totes les fases. Altres cementiris es van trobar a Naga ed-Deir, Al-Mahasna, Mesheikh, Beit Allam i a la mateixa Abidos.
Els cementiris predinàstics i dinàstics estaven localitzats al desert inferior i es dividien en:
Cementiri U (al nord), amb centenars de tombes i llocs d'ofrenes, ceràmiques de la cultura de Naqada. La tomba més important és la U-j (excavada el 1988), que correspon a uns 150 anys abans d'Aha, la qual té dotze cambres que fan uns 7 x 7 metres, i conté molt d'equipament funerari incloent-hi 200 gerres de vi, segurament de Palestina, i 150 objectes d'ivori. El taüt era de fusta, però només en quedava alguna resta; també hi havia un ceptre d'ivori. Aquest cementiri va romandre el lloc principal dels enterraments de particulars durant l'Imperi mitjà i encara es feia servir al període grecoromà
Cementiri B (al centre), amb tombes de la dinastia 0 i alguna de la dinastia I, i al sud les tombes complexes de sis reis i una reina de la dinastia I i dos reis de la dinastia II. Les tombes de la dinastia I mostren restes de focs, i foren saquejades més d'una vegada. Les tombes identificades són les de Djer o Djet, la reina Merneith i Den de la dinastia I, i Peribsen i Khasekhemui de la dinastia II. Algunes d'aquestes tombes tenen d'altres de subsidiàries per als servidors enterrats amb el faraó. També hi ha tres tombes de doble cambra atribuïdes al rei Aha (dinastia 0), Narmer i Ka, i possiblement una altra d'un rei anomenat Iri-Hor.
La tomba de Khasekhemui és anomenada Shunet es-Zebib ('Magatzem de les moques') i té unes mesures de 70 metres de llarg i una mitjana de 12 metres d'ample. A poc més d'un km al nord, es troba el temple de Khentyamentiu o temple d'Osiris, i en aquesta zona s'han trobat 14 barques sagrades de la dinastia I, d'uns 22 metres de llargues.
El cementiri del sud fou una zona dedicada al culte reial; dos complexos ben conservats corresponen a Sesostris II (dinastia XII) i Amosis I (dinastia XVIII). Aquest darrer va construir aquí una petita piràmide. Algunes restes s'han trobat prop de la piràmide i un complex funerari representant escenes de la lluita contra els hicsos (grups armats asiàtics, [Apofis] el rei hikse, i Àvaris, la capital dels hicsos, n'apareixen als fragments).
# Unió del Centre Democràtic (Grècia)

Unió del Centre Democràtic (grec Ένωση Δημοκρατικού Κέντρου, Enosi Dimokratikou Kentrou, EDIK) fou un partit polític grec d'ideologia centrista i liberal, fundat el 5 de febrer de 1976, dos anys després de la caiguda de la dictadura dels coronels, com a unió de la Unió de Centre-Noves Forces i la Unió Democràtica de Centre de Ioannis Zidgis. El seu cap fou Georgios Mavros i pretén ser successor de la Unió de Centre.
A les eleccions legislatives gregues de 1977 va obtenir 12 escons, però entrà en crisi quan Mavros deixà el partit per a ingressar en el PASOK i fou dirigit per Zidgis, qui adoptà posicions més socialdemòcrates. A les eleccions legislatives de 1981 i 1985, però, només va obtenir un escó. A poc a poc va perdre protagonisme a favor del PASOK i des del 1989 va perdre la representació parlamentària. Des de 1998 és president del Neoklis Sarris i opera principalment com un fòrum d'anàlisi polític i públic els debats ideològics.

## Enllaços externs

* Web de l'EDIK
# Vihren

Vihren (búlgar: Вихрен) és el pic més alt de les Muntanyes Pirin a Bulgària fa 2,914 metres (9,560 ft). Malgrat ser de topografia càrstica li manquen els llacs i els rierols però hi ha llacs i una glacera, Snezhnika, als seus peus. Fins 1942 el Vihren era conegut com a Eltepe (pic de tempestes); i també s'havia dit Buren (tempestuós) i Malnienosets (portador de llamps). El Parc Nacional de Pirin originàriament s'havia conegut com a Parc Nacional de Vihren. Vihren està inclòs en els 100 Llocs Turístics de Bulgària amb el nombre segon.

## Referències

* ↑ Geographic Dictionary of Bulgaria 1980, p. 112
* ↑ Grunewald 2010, p. 129
* ↑ Dushkov 1972, p. 42
* ↑ «History». Arxivat de l'original el 10 de gener 2016. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Vihren Peak». [Consulta: 16 desembre 2017].

## Bibliografia

* Мичев (Michev), Николай (Nikolay); Михайлов (Mihaylov), Цветко (Tsvetko); Вапцаров (Vaptsarov), Иван (Ivan); Кираджиев (Kiradzhiev), Светлин (Svetlin). Географски речник на България (en bulgarian). София (Sofia): Наука и култура (Nauka i kultura), 1980.
* Душков (Dushkov), Добри (Dobri). Пирин. Туристически речник (en bulgarian). София (Sofia): Наука и култура (Nauka i kultura), 1972.
* Grunewald, Karsten; Jörg Scheithauer «Europe’s southernmost glaciers: response and adaptation to climate change». Journal of Glaciology. International Glaciological Society, 56, 2010, pàg. 129–142. Arxivat de l'original el 2015-04-02. ISSN: 0022-1430 [Consulta: 6 març 2015]. Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* «Pirin National Park». Official Site of Pirin National Park. Arxivat de l'original el 10 de gener 2016. [Consulta: 6 desembre 2017].
* «Official Site of the Bulgarian Tourist Union». [Consulta: 16 desembre 2017].
* «Ultra Prominent Peaks». [Consulta: 16 desembre 2017].
* «Vihren». Peakbagger.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Vaulx (Pas de Calais)

Vaulx és un municipi francès situat al departament del Pas de Calais i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 88 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Vaulx era de 88 persones. Hi havia 34 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 9 parelles sense fills, 13 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 44 habitatges, 33 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 44 habitatges eren cases. Dels 33 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Vaulx el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 12 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 12 | 60 a 64 | 12 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 42 persones, 30 eren actives i 12 eren inactives. De les 30 persones actives 28 estaven ocupades (15 homes i 13 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 12 persones inactives 5 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa extractiva.
L'any 2000 a Vaulx hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Vaulx a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Vaulx a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Villamesías

Villamesías és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 356 | 345 | 342 | 348 | 360 | 344 |
# Vislava

Vislava és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1408.