OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giovanni Targioni Tozzetti

Giovanni Targioni Tozzetti (Florència, 11 de setembre de 1712 - Florència, 7 de gener de 1783) va ser un metge, naturalista i botànic italià. Va ser el supervisor de l'Orto Botanico di Firenze a Florència a qui va seguir Saverio Manetti.
És considerat com un dels fundadors de la fitopatologia.
Va ser un dels primers membres de l'Accademia dei Georgofili i de la Società Colombaria.
Aconsellat per Pier Antonio Micheli va dedicar-se a la botànica.
El 1767 publicà l'Alimurgia, o siqui la manera de fer menys greu la fam.
Amb ell començà una dinastia de naturalistres, amb el seu fill Ottaviano (1755 - 1829) botànic, el seu nebot Antonio (1785 - 1856) i el renebot Adolfo (1823 - 1902) zoòleg.

## Bibliografia

* Antonio Saltini, Storia delle Scienze Agrarie, vol II, Edizioni Edagricole.
* Curzio Cipriani, Alba Scarpellini, Un contributo alla mineralogia settecentesca. La collezione di Giovanni Targioni Tozzetti, Firenze Leo S.Olschki Ed, 2007

## Enllaços externs

* La Collezione mineralogica di Giovanni Targioni Tozzetti

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Nemadoras humeralis

Nemadoras humeralis és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (23 °C-28 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* ↑ Della-Rosa, V.A., L.A.C. Bertollo, I. Ferrari, C.S. Takahashi, O. Moreira-Filho i F. Foresti, 1980. Estudos citogenéticos em peixes da Amazonia. II. Ordem Siluriformes. Ciênc.Cult. 32:735.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Xiphophorus signum

Xiphophorus signum és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Guatemala.

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Xiphophorus signum» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Rosen, D. E. & K. D. Kallman: A new fish of the genus Xiphophorus from Guatemala, with remarks on the taxonomy of endemic forms. Am. Mus. Novit. Núm. 2379: 1-29. Any 1969.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Santa Magdalena de Cuberes

Santa Magdalena de Cuberes és una antiga església parroquial de l'antic poble de Cuberes, pertanyent al terme de Baix Pallars, del Pallars Sobirà. Formà part de l'antic terme de Baén.
Està situada en el sector central d'aquell antic poble, sota les restes del castell que coronava aquesta població. Substituí l'església vella de Sant Sadurní en un moment indeterminat de l'Edat moderna, cosa que provocà l'abandonament de l'església vella, situada en el recinte del castell. L'abandonament del poblament a Cuberes, a inicis del segle xviii, arran de la Guerra de Successió, va deixar el conjunt quasi en l'estat actual molt prematurament.
Actualment s'arriba tot just a endevinar la planta de l'església, entre les ruïnes del poble.

## Bibliografia

* Buron, Vicenç. Esglésies romàniques catalanes - Guia. Barcelona: Artestudi Edicions, 1980 (2a edició). ISBN 84-85180-24-0.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Baén». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
* Roig i Deulofeu, Albert; Adell i Gispert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Sadurní de Cuberes». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 228 (Catalunya Romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.

## Enllaços externs

* Santa Magdalena de Cuberes en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Vil·la Maricel (Argentona)

La Vil·la Maricel és una obra d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Xalet de planta rectangular de planta baixa, pis i golfes.
Les obertures de la façana són simètriques entre el pis i la planta baixa, amb el balcó de sobre la porta a l'entrada de balustrada, i els altres dos balcons són de ferro forjat.
El coronament, de balustrada, té un frontis amb la inscripció "Villa Maricel".

## Referències

* 1 2 3 «Vil·la Maricel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Giscó

Giscó és el nom dels següents personatges:
* Giscó o Gisgó, fill d'Amilcar el general mort a la batalla d'Himera el 480 aC
* Giscó (pare d'Amílcar) (segle IV aC), fill d'Hannó i probablement pare d'Amilcar, el general que es va enfrontar amb Agàtocles de Siracusa
* Giscó (general), general cartaginès, comandant de la guarnició de Lilibea cap al final de la Primera Guerra Púnica (262 -241 aC)
* Giscó (pare d'Asdrubal) (segle III aC)
* Giscó (oficial) (segle III aC), oficial cartaginès al servei d'Anníbal
* Giscó (ambaixador) (segle III aC), ambaixador cartaginès
* Giscó (polític) (segle III aC), noble cartaginès
* Giscó (fill d'Amilcar) (segle II aC), fill d'Amilcar que probablement era un dels magistrats principals de Cartago al temps de la tercera guerra púnica
* Giscó Estrità (segle II aC), ambaixador cartaginès
# Nemadoras hemipeltis

Nemadoras hemipeltis és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sylvie Goulard

Sylvie Goulard (Marsella, 6 de desembre de 1964) és una política francesa des del 17 de maig de 2017 Ministra de Defensa de França. A l'any 2009 va ser escollida eurodiputada. Fou membre de la comissió d'Afers Econòmics i Monetaris, i coordinadora del grup ALDE, així com membre suplent de la comissió d'Agricultura i Desenvolupament Rural. El 2010 va participar en la creació del Grup Spinelli. Forma part de la junta directiva nacional del Moviment Demòcrata, a més de ser assessora d'assumptes estrangers expresidenta del Moviment Europeu a França. Després de graduar-se en dret per la Universitat Paul Cézanne i havent estudiat a Sciences Po i l'Escola Nacional d'Administració, és professora del Col·legi d'Europa (Bruges).

## Enllaços externs

* Sylvie Goulard - Lloc web oficial
# Saussilanjas

Saussilanjas (en francès: Sauxillanges) és un municipi francès del departament del Puèi Domat a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França, situat a la confluència de l'Eau Mère (Aigua Mare), la Sablonnière (també anomenat Astrou) et du Montex. El 2018 tenia 1276 habitants.
El poble va créixer a l'entorn de l'Abadia de Saussilanjas, fundada el 917 i abolida a la Revolució Francesa el 1793. L'abadia era considerada una de les «cinc filles majors de Cluny». Pere el Venerable (1092-1156) en va ser un dels alumnes famosos. En va esdevenir prior abans de ser elegit abat de Cluny el 1122. Els edificis van ser venuts a persones privades que els van transformar en habitatges, als quals es poden reconèixer uns quants vestigis de l'antiga riquesa arquitectural. La capella del prior es va i transformar en un petit museu, «La Casa del Patrimoni».

## Activitats

* Mercat setmanal els dimarts
* Festa major: primer cap de setmana de setembre

## Referències

* ↑ Lecoq, Herni. «La Rivière de l'Eau-Mère». A: L'eau sur le plateau central de la France (en francès). París: J.-B. Baillière & Fils, 1871, p. 122-126.
* 1 2 «Commune de Sauxillanges (63415)» (en francès). Insee, 2018. [Consulta: 14 octubre 2021].
* 1 2 «La maison du Patrimoine à Sauxillanges» (en francès). [Consulta: 12 octubre 2021].
* ↑ «Saussilanjas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sant Pere el Venerable». Arquebisbat de Tarragona. [Consulta: 12 octubre 2021].

## Bibliografia

* Achard, Adolphe. Sauxillanges: le prieuré bénédictin (en francès). Issoire: Le Moniteur d'Issoire, 1936, p. 121.
# Saurogobio dumerili

Saurogobio dumerili és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zhang, W., 1998. China's biodiversity: a country study. China Environmental Science Press, Beijing. 476 p.
# Giro de la província de Siracusa

El Giro de la província de Siracusa (en italià Giro della Provincia di Siracusa) va ser una cursa ciclista en línia que transcorria per les carreteres de Província de Siracusa, a Sicília. La primera edició es disputà el 1998 i va ser un successor del Giro de l'Etna. L'última edició passà a anomenar-se Trofeu Arancia Rossa.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1998 | Nicola Minali | Silvio Martinello | Ján Svorada |
| 1999 | Alessandro Baronti | Marco Velo | Giuseppe Palumbo |
| 2000 | Marco Zanotti | Nicola Minali | Gabriele Balducci |
| 2001 | Mario Cipollini | Nicola Minali | Marco Zanotti |
| 2002 | Fabio Baldato | Mario Manzoni | Mikhaylo Khalilov |

## Referències

* ↑ «Giro di Siracusa (Ita) - Ex.». memoire-du-cyclisme.eu. [Consulta: 28 agost 2009].
* ↑ «Giro della Provincia di Siracusa». museociclismo.it. Arxivat de l'original el 3 agost 2016. [Consulta: 28 agost 2009].

## Enllaços externs

* Palmarès a museociclismo.it
# Nemacheilus zaidamensis

Nemacheilus zaidamensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1863. Sur les genres de la famille des Cobitioïdes. Versl. Akad. Amsterdam v. 15. 32-44.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tegueste

Tegueste és un municipi de l'illa de Tenerife, a les illes Canàries. Està rodejat pel municipi de San Cristóbal de La Laguna, del que es va independitzar en el segle xvii, privant-li de sortida al mar els barris laguneros de Tejina, Bajamar i Punta del Gentilhombre. L'actual Vila de Tegueste deu el seu nom a un dels nou menceyats guanxes, denominat Tegueste i que ocupava la recent extensió del municipi més altres enclavaments costaners com Valle de Guerra, Tejina i Bajamar.
Actualment, es pensa que el topònim Tegueste estigui relacionat amb Tagaste, ciutat del nord d'Àfrica en on va néixer Sant Agustí d'Hipona i centre de la cultura amaziga.
Aquesta població posseïx una més que notable tradició agrícola i ramadera. Els cultius més representatius són les seves varietats de papes i les seves vinyes. La seva situació pròxima a Santa Cruz i La Laguna li ha fet integrant de l'àrea metropolitana de Tenerife. Bona part dels habitants de Tegueste acudeix a treballar a aquests dos municipis. Aquesta situació ha propiciat un important augment en la seva població en els últims anys. El casc de Tegueste es troba en els voltants de la Plaça de San Marcos, on se situa l'església del mateix nom, que data de 1530 i que va ser reedificada en 1700; a la plaça també es troba l'ajuntament. El barri del Socorro compta amb una bella ermita del segle xvi, que ha estat reedificada. L'arquitectura tradicional està ben conservada en els barris com ara La Padilla, San Luis o Pedro Álvarez i El Palomar. Per sobre d'aquests dos últims barris s'ascendeix fins al Llom de Pedro Álvarez, amb un bosc de faial-bruguerar d'important valor botànic i faunístic, pertanyent al Parc Rural d'Anaga.
La festa més important és el romiatge de Sant Marc Evangelista (patró de la verema) que se celebra el diumenge més proper al 25 d'abril. Està entre les més destacades i tradicionals de les illes, sobresortint d'entre els seus festejos els vaixells que recorren els seus carrers i les carretes adornades amb productes artesans i llavors de la terra. El 18 d'abril de 1996 la conselleria de Presidència i Relacions Institucionals del Govern de Canàries va concedir el títol de Vila al municipi de Tegueste.

## Referències

* ↑ «Toponímia de Tegueste». Arxivat de l'original el 2018-04-26. [Consulta: 25 abril 2018].
* ↑ Nombres guanches
# Saurogobio gracilicaudatus

Saurogobio gracilicaudatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Hubei (Xina).

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1870. Mededeeling omtrent eenige nieuwe vischsoorten van China. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 4. 251-253.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Yue, P., 1998. Gobioninae. p. 232-389. A Chen, Y.-Y. i et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press. Pequín (Xina). 1-531.
# Gloria in excelsis Deo

Gloria in Excelsis Deo (expressió llatina que significa "Glòria a Déu a dalt de tot" o "Glòria a Déu a dalt del cel") és un himne emprat per l'Església Catòlica per a enaltir la Santíssima Trinitat. El nom li ve del primer vers, i també és conegut com a himne angèlic o doxologia major. El mateix himne és usat per l'Església Luterana i en altres esglésies cristianes.
L'himne està basat en l'Evangeli segons Lluc 2,14 on un àngel anunciador aparegué als pastors i els anuncià el naixement de Jesús de Natzaret. L'himne també incorpora versos del Salm 145 i 119. És un dels himnes més coneguts i cèlebres de l'Església Catòlica que segons aquesta, data del segle i.

## Text

| En llatí Gloria in excelsis Deo et in terra pax hominibus bonae voluntatis. Laudamus Te. Benedicimus Te. Adoramus Te. Glorificamus Te. Gratias agimus Tibi propter magnam gloriam tuam. Domine Deus Rex caelestis, Deus Pater omnipotens. Domine Fili unigenite, Iesu Christe. Domine Deus Agnus Dei, Filius Patris. Qui tollis peccata mundi, miserere nobis. Qui tollis peccata mundi, suscipe deprecationem nostram. Qui sedes ad dexteram Patris, miserere nobis. Quoniam Tu solus Sanctus. Tu solus Dominus. Tu solus altissimus, Iesu Christe. Cum Sancto Spiritu in gloria Dei Patris. Amen Acclamationem Dei ad Vesperas Gloria Patri et Filio, et Spiritui Sancto. Sicut erat in principio, et nunc et semper et in saecula saeculorum. Amen | En català Glòria a Déu a dalt del cel, i a la terra pau als homes que estima el Senyor. Us lloem. Us beneïm. Us adorem. Us glorifiquem. Us donem gràcies per la vostra immensa glòria, Senyor Déu, Rei celestial, Déu Pare omnipotent, Senyor, Fill unigènit, Jesucrist, Senyor Déu, Anyell de Déu, Fill del Pare, vós, que lleveu el pecat del món, tingueu pietat de nosaltres; vós, que lleveu el pecat del món, acolliu la nostra súplica; vós, que seieu a la dreta del pare, tingueu pietat de nosaltres, perquè vós sou l'únic Sant, vós l'únic Senyor, vós l'únic Altíssim, Jesucrist, amb l'Esperit Sant, en la glòria de Déu Pare. Amén |

## Referències

* ↑ «glòria | enciclopèdia.cat». [Consulta: 31 gener 2020].
* ↑ «Naixement i circumcisió de Jesús»
# Nichirenisme

El Nichirenisme (日蓮主義, Nichirenshugi) és un corrent d'interpretació de les ensenyances de Nichiren des d'una vessant nacionalista. Els representants més coneguts d'aquesta corrent del budisme Nichiren van ser Nisshō Inoue i Tanaka Chigaku així com el general Kanji Ishiwara els quals van desenvolupar la seua variant de les ensenyances de Nichiren al voltant de la idea del Kokutai o identitat nacional japonesa. Especial menció mereix Chigaku, que en la seua època va fer un gran ús de la impremta com a mètod per a escampar el seu missatge. Este tipus de mètodes els utilitzarien les Shinshūkyō o nous moviments religiosos japonesos per a fer proselitisme.

## Vegeu també

* Nacionalisme japonés

## Referències

* ↑ Montgomery, Daniel (1991). Fire in the Lotus, The Dynamic Religion of Nichiren, London: Mandala, ISBN 1852740914, page 217-218
* ↑ Jacqueline I. Stone, By Imperial Edict and Shogunal Decree: politics and the issue of the ordination platform in modern lay Nichiren Buddhism. In: Steven Heine; Charles S. Prebish (ed.); Buddhism in the Modern World, Nova York: Oxford University Press, 2003. ISBN 0195146972, page 203
* ↑ Religions of the World, Second edition: A Comprehensive Encyclopedia of Beliefs and Practices, ABC Clio, 2010. ISBN 9781598842036,Page 1640
* ↑ Jacqueline I. Stone, By Imperial Edict and Shogunal Decree: politics and the issue of the ordination platform in modern lay Nichiren Buddhism. In: Steven Heine; Charles S. Prebish (ed.); Buddhism in the Modern World, Nova York: Oxford University Press, 2003. ISBN 0195146972, page 198
# Saut

«Saut» té aquests significats:
* Saut (Egipte)
* Saut (municipi de Vauclusa), municipi al departament de Vauclusa (regió de Provença – Alps – Costa Blava, França)
* Saut Mejan, municipi al departament d'Òlt i Garona (regió de la Nova Aquitània, França)
* Saut de Navalhas, municipi al departament dels Pirineus Atlàntics (Nova Aquitània)
* Cantó de Saut, divisió administrativa al districte de Carpentràs (departament de la Valclusa, França)
* Eth Saut, municipi al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània, França)
* País de Saut, petita regió natural de França al departament de l'Aude