OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Winamac

Winamac és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 2.418 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Winamac tenia 2.418 habitants, 988 habitatges, i 607 famílies. La densitat de població era de 723,7 habitants/km².
Dels 988 habitatges en un 29,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,8% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 38,5% no eren unitats familiars. En el 34,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,6% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 19,6% de 45 a 60 i un 21,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.413 $ i la renda mediana per família de 43.824 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.667 $ mentre que les dones 22.461 $. La renda per capita de la població era de 16.447 $. Entorn del 5,3% de les famílies i el 8,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Winamac». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Winamac». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Daguerréotypes

Daguerréotypes és un documental francès del 1976 d'Agnès Varda. Presenta vinyetes de la vida a la Rue Daguerre, un carrer de París, on vivia la cineasta.

## Argument

| « | Daguerréotypes no és una pel·lícula sobre la rue Daguerre, un carrer pintoresc del districte 14è, és una pel·lícula sobre un petit tros de rue Daguerre, entre el número 70 i el número 90, és un documental modest i local sobre uns quants petits comerciants, una mirada atenta a la majoria silenciosa, és un àlbum de barri, són retrats estereodaguerrotipats, són arxius per a arqueo-sociòlegs del any 1975. Aquesta és la meva òpera-Daguerre. | » |
| — Agnès Varda, 1978. |||
1974-1975 a París : moments de vida i testimonis de veïns i botiguers a menys de 50 metres de la Porte d'Agnès-la-Daguerréotypesse.

## Repartiment

* Els habitants i botiguers de la rue Daguerre: ells mateixos
* Mystag el mag: ell mateix
* Rosalie Varda: ella mateixa
* Agnès Varda: narradora

## Antecedents

Varda cuidava el seu fill de dos anys en el moment del rodatge i no podia passar llargues hores fora de casa seva. A causa d'això, tota la pel·lícula està confinada a un radi de 90 metres de la casa de Varda, la longitud dels cables elèctrics del seu equip.
La majoria dels perfilats provenen de llocs fora de París, o fins i tot de França. Al llarg de la pel·lícula, a cada subjecte se'ls fan les mateixes tres preguntes: "D'on vas venir?", "Quan vas arribar aquí?", "Per què vas venir? ".
El nom de la pel·lícula és un joc de paraules complex: el carrer, Rue Daguerre, porta el nom de Louis Daguerre, inventor del mètode daguerreotip d'impressió fotogràfica. Durant una veu en off a la pel·lícula, Varda explica que els propietaris i ocupants de la Rue Daguerre són els seus 'tipus', en referència a tipologies tant com a estil fotogràfic i pràctiques de classificació social que Varda va criticar. En diversos moments, els subjectes assumeixen una postura formal i estàtica com a si en el retrat fotogràfic de mitjans del segle xix.

## Referències

* ↑ Font: Agnès Varda; Bernard Bastide. Varda par Agnès. París: Éditions des Cahiers du Cinéma, 1994, p. 288. ISBN 978-2-86642-440-4.
* ↑ «Seven Facets of Agnes Vada». British Film Institute, 01-04-2019.
* ↑ «Review: Daguerreotypes», 08-12-2011.
* ↑ Rebecca J. DeRoo. Agnes Varda Between Film, Photography, and Art. Univ of California Press, 24 octubre 2017, p. 188. ISBN 978-0-520-27940-7.
* ↑ «Varda, Daguerréotypes (1975), and Women Respond (1975)».

## Enllaços externs

* Daguerréotypes a Internet Archive
# Cèler (arquitecte)

Cèler (en llatí: Celer) va ser un artista i arquitecte romà de considerable talent. Ell, juntament amb l'arquitecte Severus van construir la Domus Aurea, el riquíssim palau de Neró.
No estava satisfet amb la realització d'aquest palau, car volia obres més grans, i juntament amb Severus va treballar en la construcció d'un canal entre el llac Avern i la desembocadura el Tíber per tal d'engrandir el port d'Òstia, puix que els vaixells més grans havien d'anar a Puteoli, però la mort de l'emperador va impedir que aquesta obra acabés.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/674?rgn=full+text;view=image;q1=CelerSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 659. ]
# Cèler

Cèler és el nom dels següents personatges:
* Publi Cèler, cavaller romà del temps de Neró
* Cèler (executat per Domicià), cavaller romà del temps de Domicià
* Cèler (arquitecte), arquitecte romà
* Canini Cèler, retòric grec
* Quint Cecili Metel Cèler
* Magi Cèler Vel·leià
* Servi Asini Cèler
# Cova del Forat Negre

La Cova del Forat Negre és una cova del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Toralla i Serradell.
Està situada al nord-est del poble de Serradell, al vessant meridional del Serrat del Ban, en una zona on hi ha moltes cavitats més, algunes d'elles amb vestigis arqueològics, com la Cova de Sorta, la d'Esplugallonga o la de l'Espluguell.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cova del Cochino

La cova del Cochino està situada 5 km al nord de Villena (Alt Vinalopó, País Valencià), al vessant sud de la serra del Morrón. La cavitat està orientada a l'est/sud-est i té 7 m de boca, 1 d'altura i 6 de profunditat. A banda i banda de la boca, la roca avança formant una protecció natural, que va completar amb un mur de pedres que només deixava accés a l'extrem septentrional. Davant la boca, s'estén una esplanada, una miqueta inclinada cap al barranc que corre al peu de la cova i limitada per una fila corba de pedres gruixudes, els extrems de les quals es recolzen en els ixents que flanquegen l'entrada.
Les excavacions arqueològiques van ser a càrrec de José María Soler García des de 1955. En el nivell I no va aparéixer cap resta de valor arqueològic, mentre que en el nivell II ja es van trobar algunes ceràmiques musulmanes. En el nivell III, en lloc de l'esperada capa neolítica, van aparéixer ascles i peces mosterianes datades d'uns 50.000 anys enrere. Aquestes peces són de gran valor atés que són les troballes més antigues de la comarca, i uns dels més antics de la província, juntament amb la Cova Negra de Xàtiva i la Cova del Teular d'Alcoi. El material més comú és el sílex, tallat en la seua major part amb tècnica Levallois, seguit per les troballes d'ossos d'animal quasi fossilitzats. Entre el material recollit abunden les puntes i rascadores típiques d'aquesta cultura, però escassegen els restants utensilis que solen aparéixer en jaciments més rics al nord dels Pirineus. Les troballes estan conservades en el Museu Arqueològic de Villena.

## Referències

* 1 2 Soler, J.M. «El yacimiento musteriense de la cueva del Cochino (Villena, Alicante)». Serv. Invest. Preh. Dip. Prov. de Valencia, 1956. Trabajos varios, 19. Valencia.
* 1 2 «Cueva del Cochino». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Historia. Editorial Prensa Valenciana, 2009.

## Vegeu també

* Història de Villena
* Cultura mosteriana
* Paleolític
* Prehistòria del País Valencià
# Creu al Reconeixement

La Creu al Reconeixement (en letó: Atzinības krusts) és una distinció fundada el 1938 de l'estat de Letònia, però remuntant els seus orígens històrics al 1710. S'atorga als letons i estrangers per serveis meritoris en el desenvolupament militar, assegurant la seguretat nacional i l'ordre públic, la defensa de les fronteres nacionals, i la promoció del patriotisme de Letònia.

## Referències

* ↑ «The Cross of Recognition» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-03-26. [Consulta: 8 abril 2015].
* ↑ «The Cross of Recognition» (en anglès). Arxivat de l'original el 2011-05-14. [Consulta: 8 abril 2015].
# Damaget (poeta)

Damaget (en llatí Damagetus, en grec Δαμάγητος) va ser un poeta grec autor de tretze epigrames que inclou l'Antologia grega.
Pel contingut dels seus poemes se'l situa al segle III aC. Estava inclòs també a la Garlanda de Meleagre. Esteve de Bizanci menciona un poeta amb un nom similar, Demagetus, però es desconeix si és el mateix.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/944?rgn=full+text;view=image;q1=DamagetusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 929. ]
# Cristòfol Farré

Fou un mestre de capella català del segle xix. Regí el magisteri de la capella de l'església parroquial de Santa Maria de Cervera durant el primer terç del segle xix, entre els seus alumnes destaca el compositor cerverí Joan Pont i Cos.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria – Romeu i Solà, Anna. Inventari dels fons musicals de Catalunya. Volum 9: Fons de la basílica de Santa Maria d'Igualada de l'Arxiu Comarcal de l'Anoia. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2016.
# Crónica de familia

Crónica de familia és una pel·lícula mexicana del director Diego López Rivera, va ser gravada durant 1985 i estrenada l'11 de desembre de 1986. El film va ser nominat per a sis arieles, dels quals va guanyar dos: Millor Fotografia i Guió Cinematogràfic.

## Sinopsi

Una parella de joves enamorats, María i Esteban, anhelen realitzar un viatge per Europa, però la seva falta de diners els porta a planejar un robatori al pare de la núvia. Una nit Esteban entra a la casa de la seva enamorada cobert amb un passamuntanyes, amb la finalitat de robar una caixa forta, però el germà de María el troba i l'assassina amb un tret. La família, en adonar-se del succeït, decideix usar les seves influències perquè el crim no transcendeixi. Poc després María els confessa que el mort era el seu nuvi, i que ella està embarassada. La família decideix que el fill de María adoptarà el cognom familiar i serà criat com un fill més.
Dins de la caixa forta dels pares de María es trobaven documents que provaven la participació del pare d'Esteban en l'assassinat d'un líder de colons, la qual cosa genera encara més tensió entre les famílies.

## Repartiment

* Ernesto Gómez Cruz
* Fernando Balzaretti
* Martha Verduzco
* Ana Silvetti
* Alfonso André
* César Adrián Sánchez
* Claudia Ramírez
* José Carlos Ruiz
* Patricia Dávalos
* Fernando Galán
* Roberto Palazuelos
* Fernando Sanz

## Recepció

El film va ser elogiat gairebé de manera general per la crítica cinematogràfic nacional, perquè reflectia els vicis d'una societat que difícilment era reflectida en els mitjans de comunicació. "Aquí no hi ha res a l'atzar, o fantàstic. És producte d'una realitat: la petita burgesia mexicana, corrupta i falta de valors. Assumpte ben estructurat, a més de comptar amb un excel·lent quadre d'actors que van respondre a les exigències dels seus personatges".
El crític de cinema Jorge Ayala Blanco va dir referent al film: "Creant i comprimint espais amb una sumptuosa grandiositat... La sensitiva fermesa de Diego López i el seu camerògraf Arturo de la Rosa, no jutja, va a la conquesta gestual precisa del signe secret del revelador posat accidental, en cadascun d'aquests personatges presoners dels seus interessos dins de la política familiar, formes de vida i reduccions eminents dels seus valors de classe".

## Referències

* ↑ «Fichas de filmes nacionales». Centro de documentación e información, Expediente A-02141.
* ↑ Crónica de familia a Fotogramas
* ↑ Pereyra, Guadalupe «Crónica de familia». , 28-04-1986.
* ↑ Ayala Blanco, Jorge «Crónica de familia». , 07-05-1986.

## Enllaços externs

* Crónica de familia a Internet Movie Database (anglès)
* Crónica de familia a YouTube
# Crónica de Reus

Crónica de Reus: periódico político de noticias y avisos é intereses generales va ser un diari reusenc de tendència liberal conservadora que va sortir de l'1 d'octubre de 1882 al 27 de febrer de 1887.

## Història

El propietari i fundador era Marià Pons i Espinós, membre del Partit Liberal Conservador, que el va dirigir un temps. El va substituir en la direcció quan va ser nomenat governador, Josep Vilanova i Vila.
Des del primer número es mostren crítics amb Sagasta, líder del partit: "¡Ah! A nosotros no ha podido engañarnos don Práxedes. Le conocemos [...] Si se quiere ensayar otra política distinta que la que pertenece al Partido Liberal Conservador, venga en hora buena, franca y abiertamente practicada. Nosotros la aplaudiremos, si ella garantiza [...] la integridad de la patria, la libertad del ciudadano, el derecho común y la paz pública"
Els diumenges inicia la publicació d'una "Hoja literaria de la Crónica de Reus" on hi col·laborava Bonaventura Vallespinosa Sistaré, i que té poca durada. Publica també fulletons i un monogràfic dedicat a la inauguració del Teatre Fortuny.
Fa constants crítiques a la política municipal (en aquells moments un ajuntament liberal-possibilista), i manté picabaralles amb altres publicacions de la ciutat, sobretot amb el diari republicà Les Circumstàncies. Un dels principals polemistes des de les pàgines de la Crónica de Reus va ser Antoni Pascual Vallverdú, ex-alcalde conservador. L'1 de març de 1887 es fusiona amb el Diario de Reus, de la mateixa ideologia, i desapareix.
El 1896 va aparèixer Crónica Reusense que es va definir com a continuadora de Crónica de Reus.

## Aspectes tècnics

S'imprimia a la "Imprenta La Crónica" en un primer moment, després passà a la "Imprenta Española" i el 1884 a "Imprenta La Crónica de P. Bofarull", en format gran foli, i quatre pàgines a quatre columnes. Oferia informació política local i estatal i notícies diverses locals

## Localització

Una col·lecció a la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus

## Referències

* ↑ 200 anys de premsa diària a Catalunya: 1792-1992. Barcelona: Arxiu Històric de Barcelona, 1995, p. 200.
* ↑ Duarte, Àngel. Possibilistes i federals: política i cultura republicanes a Reus (1874-1899). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1992, p. 89. ISBN 8460418499.
* ↑ «Crónica de Reus».

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Crónica de Aragón

La Crónica de Aragón, obra de Gualberto Fabricio de Vagad és la primera gran crònica renaixentista aragonesa escrita directament en llengua vernacular i publicada com a incunable el 1499. L'obra comprèn des dels mítics reis de Sobrarbe fins a l'any 1458, durant el regnat d'Alfons V d'Aragó "el Magnànim". L'obra és precedida per tres llarg pròlegs de tipus laudatori on l'autor sosté amb rotunditat el seu aragonesisme i la preeminència del regne d'Aragó sobre la resta de regnes hispànics; en el primer pròleg es dedica a lloar les excel·lències d'Hispània, en el segon lloa el passat del regne d'Aragó i en el tercer reivindica la importància de Saragossa, considerada per ell mateix com a ciutat cabdal de tota Ibèria.

## Vegeu també

* Escut d'Aragó
* Crónica d'Aragón
* De Aragoniae Regibus et eorum rebus gestis libri V

## Bibliografia

* Gran Enciclopedia Aragonesa: Crónica Arxivat 2016-09-06 a Wayback Machine.
# Danzón (pel·lícula)

Danzón eés una pel·lícula mexicana de 1991 dirigida per María Novaro.

## Sinopsi

Julia (Maria Rojo) és una telefonista en la Ciutat de Mèxic que només té tres ocupacions: el treball, la seva filla i el danzón. Cada setmana Julia es llueix en la pista del Saló Colònia amb la seva parella de ball, Carmelo (Daniel Rergis). La vida de Julia canvia quan aquest desapareix i es decideix a buscar-lo a Veracruz.

## Repartiment

* María Rojo - Julia Solórzano
* Carmen Salinas - Doña Tí

## Comentaris

Aquest film ocupa el lloc 45 dins de la llista de les 100 millors pel·lícules del cinema mexicà, segons l'opinió de 25 crítics i especialistes del cinema a Mèxic, publicada per la revista Somos en juliol de 1994.

## Premis i nominacions

Nominada en 1992 per la Acadèmia Mexicana d'Arts i Ciències Cinematogràfiques al Premi Ariel a la millor pel·lícula, millor direcció, millor guió original, i al millor tema musical ("Danzón" de María Novaro). També fou presentada a la Quinzena de Realitzadors al 44è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Referències

* ↑ David William Foster. Mexico City in Contemporary Mexican Cinema. University of Texas Press, 28 June 2010, p. 147. ISBN 978-0-292-78915-9.
* ↑ Maslin, Janet «A Melodious Variation On Feminist Awareness». The New York Times, September 25, 1992 [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ «Las 100 mejores películas del cine mexicano». Arxivat de l'original el 8 de febrero de 2010. [Consulta: 23 enero 2009].
* ↑ «Quinzaine 1991». quinzaine-realisateurs.com. Arxivat de l'original el 2016-03-30. [Consulta: 4 març 2021].

## Enllaços externs

* Danzón a YouTube
* "Películas del cine mexicano: Danzón (1991)". Más de cien años de cine mexicano.
# Crenicichla frenata

Crenicichla frenata és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: nord-est de Veneçuela i l'illa de Trinitat.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dedarda

Dedarda fou un petit estat tributari protegit a l'agència de Kathiawar, presidència de Bombai.
Estava forma únicament per un poble amb dos tributaris separats. Els ingressos el 1881 s'estimaven en 410 lliures i el tribut de 10,6 lliures es pagava al Gaikwar de Baroda.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Ded Moroz

Ded Moroz (rus: Дед Моро́з, Ded Moróz, pronunciat i el diminutiu Дедушка Мороз, Déduixka Moróz; tàtar: Кыш Бабай, Kış Babay; belarús: Дзед Мароз, Dzied Maróz; ucraïnès: Дід Мороз, Did Moróz; serbi: Деда мраз / Deda Mraz; búlgar: Дядо мраз, Dyado Mraz; eslovè: Dedek Mraz; macedònic: Дедо мраз, Dedo mraz; croat: Djed Mraz) és una figura llegendària tradicional dels països eslaus, la qual actualment és l'encarregada de portar els regals a les llars durant la nit de cap d'any (Novi God).
La traducció aproximada literal és "Avi fred", tot i que també seria correcte anomenar-lo "Avi gebre", "Avi gel", o "Avi de les neus". Personifica la força de la natura durant l'era precristiana per als eslaus orientals. És una deïtat eslava, el senyor de l'hivern, el fred i les gelades. Se'l representa en forma d'avi amb una llarga barba blanca, un bastó a la mà i amb botes de feltre. Normalment vesteix un llarg abric blau amb ornaments blancs; tot i que actualment també és habitual veure'l amb un vestit vermell i blanc similar al del Pare Noel, ja que són figures homònimes. Cavalca tres cavalls i sovint és acompanyat per la Snegúrotxka (rus: Снегурочка, Snegúrotxka; ucraïnès: Снігуронька, Snihurónka; "Donzella de la neu"), la seva neta, la qual vesteix un llarg vestit de color blau platejat i un barret pelut o una corona similar a un floc de neu.
La tradició es troba principalment als països eslaus orientals i és una figura important en la cultura russa. Tot i que al principi de la Unió Soviètica se'l va prohibir juntament amb l'arbre de Nadal, però va acabar convertint-se en una important icona a la cultura soviètica; ja que va ser a finals dels anys 30 quan Ded Moroz va esdevenir la figura que deixa els regals sota l'arbre pel Novi God.
A Rússia, la residència de Ded Moroz es considera ser a la ciutat de Veliki Ústiug, a l'óblast de Vólogda. A Belarús la residència es diu ser a Bielavièjskaia puixtxa.

## Referències

* ↑ Jonatan82. «Ded Moroz en la tradició russa - curiositats», 15-01-2015. [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ «Ded Moroz: el Santa Claus de Stalin», 23-12-2012. [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ «Veliki Ústiug: casa del Papá Noel ruso y tierra de exploradores» (en castellà), 31-12-2019. [Consulta: 27 desembre 2020].
# Dedan

«Dedan» té aquests significats:
* Llista de personatges bíblics#Dedan
* Dedan (Aràbia), capital dels dedanites vers el segle VI aC, i probable centre del regne de Lihyan al segle iii aC
* Principat de Dedan a l'Índia
# Debian Almquist shell

Debian Almquist shell (dash) és un shell d'Unix, molt més petit que bash, no obstant té per objectiu ser compatible amb POSIX. Requereix menys espai de disc i també té menys característiques. Falten algunes funcions, com per exemple la variable $LINENO, requerida per POSIX.
Dash és un descendent directe de la versió del Almquist Shell (ash) de NetBSD. Va ser portat a Linux per Herbert Xu a principis del 1997. Va ser reanomenat a dash el 2002.
dash, com ash, és més ràpid a l'hora d'executar scripts bash, a més depèn de menys llibreries. Es creu que és més fiable en el cas de problemes o fracassos d'actualització al disc. dash pot utilitzar-se com:
* shell a discs d'instal·lació;
* shell de l'usuari root;
* substitució de /bin/sh;
* Un entorn de prova per a guions de shell per a verificar la seva compatibilitat amb la sintaxi de POSIX.

## Referències

* ↑ http://packages.debian.org/etch/dash

## Enllaços externs

* Pàgina principal de Dash (anglès)
* Descripció general del paquet a Debian (anglès)
* Errors a Debian etiquetats com a goal-dash (anglès)
* Especificació de característiques a l'Ubuntu: Dash com /bin/sh (anglès)
* Arxiu de la llista de correu de Dash (anglès)