OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Schaarbeek

Schaarbeek (nl) o Schaerbeek (fr) és un dels 19 municipis de la Regió de Brussel·les-Capital. Comptava, l'1 de juliol de 2005, amb 111 574 habitants per una superfície de 8,1 km², amb 13 775 habitants/km². Està situat al nord-est de l'aglomeració brussel·lesa.
Schaarbeek està compost per nombrosos barris sovint molt poblats i cosmopolites. Té alguns indrets remarcables com el parc Josaphat, la casa constitorial construït el 1887 per Jules-Jacques Van Ysendijck, l'església de la Mare de Déu, les Halles, la Maison des Arts, així com nombroses cases d'Art Nouveau i Art déco particularment ben conservades.
Limita amb els municipis de Brussel·les, Sint-Joost-ten-Node, Evere, Etterbeek i Sint-Lambrechts-Woluwe.

## Burgmestres de Schaarbeek

* 1803-1807: André Goossens (1772-1807)
* 1807-1808: Jean-Baptiste Masseaux (1773-1830)
* 1808-1823: Charles Van Bellinghem de Braneghem (1765-1846)
* 1824-1829: Joseph-Jean-Marie de Quertenmont (?-?)
* 1829-1835: Jean-François Herman (1783-1835)
* 1835-1844: Zénon Charliers d'Odomont (1783-1844)
* 1844-1852: Charles Van Hove (1787-1854)
* 1852-1860: Guillaume Geefs (1805-1883)
* 1861-1864: Victor Gendebien (1820-1896)
* 1864-1873: Eugène Dailly (1814-1873)
* 1873-1878: Guillaume Kennis (1839-1908)
* 1879-1891: Achille Colignon (1813-1891)
* 1891-1895: Ernest Laude (1829-1895)
* 1896-1903: Guillaume Kennis
* 1903-1909: Achille Huart-Hamoir (1841-1913)
* 1909-1921: Auguste Reyers (1843-1924)
* 1921-1927: Raymond Foucart (1872-1941)
* 1927-1938: Jean-Baptiste Meiser (1857-1940)
* 1938-1940: Fernand Blum (1885-1963)
* 1940-1947: Arthur Dejase (1876-1970)
* 1947-1963: Fernand Blum (1885-1963)
* 1963-1971: Gaston Williot (1905-1990)
* 1971-1989: Roger Nols (1922-2004)
* 1989-1992: Léon Weustenraad (1925-1993)
* 1992-2000: Francis Duriau (1934-)
* Des de 2001: Bernard Clerfayt (1961-)

## Personalitats culturals de Schaarbeek

* Jacques Brel (1929-1978), cantant
* Roger Camille, alias Kiko (1936-), músic
* Georges Eekhoud (1854-1927), escriptor
* Henri Evenepoel (1872-1899), pintor
* Michel de Ghelderode 1898-1962), autor i empleat reial a Schaerbeek de 1923 a 1946
* Frans Hemelsoet (1875-1947), arquitecte d'art nouveau
* Henri Jacobs (1864-1935), arquitecte d'art nouveau
* Hubert Krains (1862-1934), escriptor
* René Magritte (1898-1967)
* Marcel Mariën (1920-1993)
* Maurane (1960-), cantant
* Thomas Owen (1904-2002), autor fantàstic
* Henry Privat-Livemont (1861-1936), pintor d'art nouveau
* Jean Roba (1930-2006), músic, creador de Boule et Bill
* François Schuiten (1956-),
* Louis Scutenaire (1905-1987)
* Léon Smet (1908-1989), comediant
* Roger Somville (1923-), pintor
* Christophe Soumillon (1981-),
* Gustave Strauven (1878-1919), arquitecte d'art nouveau
* Georges Vandevoorde (1875-1964), escultor
* Jacques Van Herp (1923-2004), autor de ciència-ficció
* Eugène Verboeckoven (1798-1881), pintor
* Pierre François Riga (1831-1892), en aquesta ciutat hi mori aquest compositor.
* Max Morton (1943-2021) pintor anglès.

## Referències

* ↑ «Schaerbeek».

## Vegeu també

* Estació de Schaerbeek

## Enllaços externs

* Biblioteques locals de Schaerbeek
* Pàgina oficialSchaerbeek
# Schachnerita

La schachnerita és un mineral de la classe dels elements natius. Rep el seu nom de Doris Schachner-Korn (1904-1988), professor de mineralogia de la Universitat Tècnica de Darmstadt, Alemanya.

## Característiques

La schachnerita és un element químic de fórmula química Ag$_{1,1}$Hg$_{0,9}$. Cristal·litza en el sistema hexagonal formant cristalls de fins a 1 centímetre de longitud, tot i que la majoria en són més petits. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la schachnerita pertany a «01.AD - Metalls i aliatges de metalls, família del mercuri i amalgames» juntament amb els següents minerals: mercuri, belendorffita, kolimita, eugenita, luanheïta, moschellandsbergita, paraschachnerita, weishanita, amalgames d'or, potarita i altmarkita.

## Formació i jaciments

Es forma a les zones oxidades per l'alteració de la moschellandsbergita; es creu que podria tractar-se també d'un mineral primari, tal com es troba al dipòsit de Kremikovci (Bulgària). Sol trobar-se associada a altres minerals com: paraschachnerita, acantita, cinabri, limonita, ankerita, esfalerita o pirita. Va ser descoberta l'any 1972 a la mina Vertrauen zu Gott, a Landsberg (Renània-Palatinat, Alemanya), tot i que se n'ha trobat a diversos indrets més.

## Referències

* ↑ «Schachnerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 gener 2016].
* 1 2 «Schachnerite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 7 gener 2016].
# Sergio Rodríguez García

Sergio Rodríguez Garcia, més conegut com a Rodri (Mataró, 17 d'abril de 1984) és un futbolista professional català, que ocupa la posició de defensa. Ha estat internacional amb la selecció espanyola sub-20.

## Trajectòria esportiva

Format al planter del FC Barcelona, debutà amb el primer equip en un encontre de la temporada 04/05. L'any següent jugà quatre partits més amb els blaugrana a la màxima categoria. L'estiu del 2006 fitxa pel Deportivo de La Corunya. Només jugaria dos partits amb els gallecs, i fou cedit fins en quatre ocasions: UD Almería, Polideportivo Ejido i UD Salamanca, tots tres a la Segona Divisió, i al CS Marítimo portuguès.
Sense continuïtat al Deportivo, l'estiu del 2009 recalà a l'Hèrcules CF.
El 3 de març de 2011 l'Hèrcules va arribar a un acord amb l'Spartak de Moscou per traspassar el central. El futbolista marxà al futbol rus i l'entitat alacantina percebé uns 400.000 € per aquesta operació.
El 31 d'agost de 2012, últim dia de fitxatges de la Primera Divisió s'anuncia el seu fitxatge pel Rayo Vallecano amb un contracte de 2 temporades.

## Referències

* ↑ «El central Sergio Rodríguez se marcha a Rusia». Fichajes.com], 03-03-2011. [Consulta: 31 agost 2012].
* ↑ «Acuerdo cerrado por Rodri». Rayoherald.com, 31-08-2012. Arxivat de l'original el 2012-10-31. [Consulta: 31 agost 2012]. (castellà)
* ↑ «Rodri nuevo jugador del Rayo». Rayo Vallecano de Madrid, 31-08-2012. Arxivat de l'original el 2012-09-02. [Consulta: 31 agost 2012]. (castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Serralada Annamita

La serralada Annamita és una serralada de muntanyes situada a la part oriental d'Indoxina que té uns 1.100 km de llargada entre Laos, Vietnam, i una petita zona al nord-est de Cambodja. En idioma vietnamita rep el nom de Dãy Trường Sơn, en idioma laosià el de Phou Luang (ພູ ຫລວງ), en francès el de Chaîne ou Cordillère Annamitique i en anglès Annamite Range.
El seu cim més alt és el Phou Bia de 2.819 m d'alt, el mont Phu Xai Lai Leng fa 2.720 m i el mont Ngọc Linh (també dit Ngoc Pan, 2.598 m aquest darrer es troba al massís de Kon Tum (del Triàsic), al centre del Vietnam. Un altre cim és el Khoan La San, que forma el trifini entre Laos, Vietnam i la Xina.
La serralada Annamita és paral·lela a la costa vietnamita, formant una lleugera corba que separa al conca del riu Mekong de l'estreta plana litoral del Vietnam de la riba del mar de la Xina Meridional. A la serralada s'hi troben tres altiplans, de nord a sud: altiplà de Phouane, altiplà de Nakai i altiplà de Bolaven.
En la serralada s'han definit dues ecoregions terrestres: Les Forests de pluja montanes Annamites australs i les Forests de pluja del nord Annamita.
Aquesta serralada hostatja espècies animals poc comunes com el conill ratllat annamita i el saola, recentment descoberts; el gran gaur i el tigre d'Indoxina.

## Referències

* ↑ Southern Annamites montane rain forests
* ↑ Robert. «VN, Laos and China install common border landmark» (en anglès). Talk Vietnam, 13-07-2005. Arxivat de l'original el 2018-12-10. [Consulta: 9 desembre 2018].

## Enllaços externs

* BBC In Pictures: Uncovering Viet Nam's secret wildlife
# Segona carta als Corintis

* Epístoles Paulines
* · 1 Tessalonicencs (52)
* · 2 Tessalonicencs* (~53?)
* · 1 Corintis (56)
* · Romans (56)
* · Filipencs (56-57)
* · 2 Corintis (57-58)
* · Gàlates (57-58)
* · Colossencs (~60?)
* · Filemó (60-61)
* · Efesis* (60-62?)
* · 1 Timoteu* (~60-70?)
* · 2 Timoteu* (~60-70?)
* · Titus* (~65-70?)
* * Autoria dubtosa
La Segona carta als Corintis és un dels llibres del Nou Testament de la Bíblia cristiana. Es tracta de la segona de les cartes de Pau de Tars als cristians de la ciutat grega de Corint que s'ha conservat.
Va ser escrita a Filipos vers l'any 57 o 58, i es tracta d'una defensa de Sant Pau contra les acusacions que rebia dels sectors més conservadors de l'església de Corint que el titllaven d'inconstant i irreflexiu.

## Autoria

Els acadèmics estan d'acord que la carta fou autènticament escrita per sant Pau. Es planteja, però, la possibilitat que en realitat es tractés d'una composició de fragments de diverses cartes de l'apòstol.
De fet, tot i que el Nou Testament conté només les dues cartes als corintis que s'han conservat, se'n coneix com a mínim l'existència de quatre: a la primera epístola Pau es remet a una d'anterior, i a la segona també fa referència a una carta anterior.

## Contingut

La carta se sol dividir en les següents parts:
| Versicles | Contingut |
| 1:1-11 | Salutació |
| 1:12 - 7:16 | Pau defensa els seus actes i remarca la seva afecció pels corintis |
| 8:1 - 9:15 | Instruccions per la col·lecta pels pobres a l'església de Jerusalem |
| 10:1 - 13:10 | Defensa de la seva condició d'apòstol |
| 13:11-14 | Comiat |

## Notes i referències

* ↑ «Segona carta als Corintis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Text de la Segona carta Corintis
# Shimoga

Shimoga o Shivamoga o Shivamogga (canarès ಶಿವಮೊಗ್ಗ) és una ciutat i corporació municipal de Karnataka, capital del districte de Shimoga (des de 2006 Shivamogga) a la riba del riu Tunga. Està situada a 13° 55′ 18″ N, 75° 34′ 12″ E﻿ / ﻿13.92167°N,75.57000°E﻿ / 13.92167; 75.57000. La superfície de la corporació municipal és de 50 km². Consta al cens del 2001 amb una població de 274.105 habitants. Un segle abans tenia 6.240 habitants (1901) però havia patit una epidèmia dos anys abans (eren 11.340 el 1891). Mandali, un barri al sud de la ciutat, fou abans una ciutat separada i important sota els gangues. Un aeroport a 6 km, a Sogane, s'ha estat construint darrerament.

## Història

Vegeu: Districte de Shimoga.
El 1798 fou teatre d'una batalla lliurada a la rodalia entre l'exèrcit maratha dirigit per Parasuram Bhao i les forces de Tipu Sultan manades per Benki Nawab, en la que els primers van aconseguir la victòria, i els segons es van haver de retirar de Bednur; els marathes van assaltar Shimoga que van ocupar, saquejar i cremar; a la caiguda de Tippu Sultan el 1799 fou saquejada altre cop pel maratha Dhundia Wagh, i deixada en ruïnes. Es va recuperar molt lentament. El 1870 fou erigida en municipalitat.
L'1 de novembre de 2006 va canviar oficialment el nom a Shivamogga quan 9 altres ciutats de l'estat van fer el mateix.

## Llocs interessants de la rodalia

* Agumbe a 90 km al sud-oest
* Cascades de Jog Falls a 105 km al riu Sharavathi les més grans de l'Índia
* Kodachadri, estació de muntanya a 120 km
* Gajanur, presa a 15 km
* Koodli a 15 km a la vora dels rius Tunga i Bhadra que s'uneixen aquí per formar el Tungabhadra.
* Lion Safari a 12 km
* B R P Dam a 28 km, presa
* Kaveladurga a 80 km, lloc per fer trekking
* Mrugavadhe amb el temple de Mallikarjuna
* Sigandhooru a 108 km amb el temple de Sigandhoor Sridevi t
* Sringeri a 105 km amb el temple de Sharadha
* Sakkare Bayalu, camp d'elefants
* Ikkeri i Sagara amb el temple de Agoreshwara.
* Ambuthirtha on neix el Sharavathi
* Kemmannagundi, estació de muntanya

## Referències

* Cens del 2001
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Shimoga
* U.S. Army Corps of Engineers, mapa detallat del districte de Shimoga 1959
# Sent Eirieg de Peirabon

Sent Iriès lo Bòsc (en francès Saint-Yrieix-les-Bois) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa. La seva població al cens de 1999 era de 311 habitants. Està integrada a la Communauté de communes du Pays du Cruesa Thaurion Gartempe.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 385 | 338 | 307 | 326 | 311 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Louis Thibord | |
| 2008- | Sylvie Labar | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net.
# Shallotte

Shallotte és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.381 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shallotte tenia 1.381 habitants, 534 habitatges i 398 famílies. La densitat de població era de 99,1 habitants per km².
Dels 534 habitatges en un 26% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,7% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 25,3% no eren unitats familiars. En el 21,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,64.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,8% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 20,2% entre 25 i 44, un 26,4% de 45 a 60 i un 30,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 52 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.000 $ i la renda mediana per família de 50.069 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.591 $ mentre que les dones 30.000 $. La renda per capita de la població era de 21.168 $. Entorn del 6,8% de les famílies i el 8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shallotte». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shallotte». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Silhouettea sibayi

Silhouettea sibayi és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima subtropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Moçambic i Sud-àfrica (KwaZulu-Natal).

## Estat de conservació

Es troba amenaçat d'extinció a causa de la mineria de les dunes costaneres, la construcció de ports i el desenvolupament turístic de la costa.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B., 1959. Gobioid fishes of the families Gobiidae, Periophthalmidae, Trypauchenidae, Taenioididae and Kraemeriidae of the western Indian Ocean. Ichthyol. Bull. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 13. 185-225.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Farquharson, F. L., 1970. A new freshwater gobi (Pisces: Gobiidae) from Lake Sibayi, Zululand, South Africa. Ann. Cape Prov. Mus. Nat. Hist. v. 8 (pt 10): 85-87.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* 1 2 IUCN (anglès)
* ↑ Skelton, P.H., 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.
* ↑ Harrison, T.D., 2001. Length-weight relationships of fishes from South African estuaries. J. Appl. Ichthyol. 17(1):46-48.
* ↑ Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* McDowall, R.M., 1997. The evolution of diadromy in fishes (revisited) and its place in phylogenetic analysis. Rev. Fish Biol. Fish. 7(4):443-462.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Silhouettea chaimi

Silhouettea chaimi és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar Roig.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B., 1959. Gobioid fishes of the families Gobiidae, Periophthalmidae, Trypauchenidae, Taenioididae and Kraemeriidae of the western Indian Ocean. Ichthyol. Bull. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 13. 185-225.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Goren, M., 1978. A new gobiid genus and seven new species from Sinai coasts (Pisces: Gobiidae). Senckenb. Biol. v. 59 (núms. 3/4): 191-203.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Goren, M. i M. Dor, 1994. An updated checklist of the fishes of the Red Sea (CLOFRES II). The Israel Academy of Sciences and Humanities, Jerusalem, Israel. 120 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Smyrnium

Smyrnium és un gènere de plantes amb flors amb 7 espècies, és originari de la regió mediterrània i la regió irano-turaniana. Pertany a la família de les apiàcies.
Als Països Catalans l'única espècie autòctona d'aquest gènere és l'aleixandrí també anomenat api de cavall. cugul o àpit de Síquia.(Smyrnum olusatrum)

## Taxonomia

* Smyrnium aureum L.
* Smyrnium cordifolium Boiss.
* Smyrnium creticum Mill.
* Smyrnium integerrimum L.
* Smyrnium nudicaule Pursh
* Smyrnium olusatrum L.
* Smyrnium perfoliatum L.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo, Flora dels Països Catalans
* 1 2 «Smyrnium olusatrum L.». Herbari Virtual del Meditarrani Occidental. Àrea de Botànica, Departament de Biologia, Universitat de les Illes Balears. [Consulta: 29 setembre 2019].
# So expiratiu

Són sons que es generen per mitjà de l'aire expirat procedent dels pulmons. Es poden classificar a partir de diferents criteris:
Segons si es produeixen amb la vibració de les cordes vocals o no.
* Sons sonors
* Sons sords
Segons si es produeixen amb la participació de la cavitat nasal com a ressonador o no:
* Sons nasals
* Sons orals
Segons si es produeixen amb la presència d'un obstacle a la cavitat bucal (o a la faringe) o no.
* Sons consonàntics o consonants
* Sons semivocàlics o semivocals
* Sons vocàlics o vocals
# Biden

Biden és el nom dels següents personatges:
* Ashley Biden (Wilmington, Delaware, 1981), treballadora social, activista, filantropa i dissenyadora de moda estatunidenca, filla de Joe i Jill Biden
* Beau Biden (Wilmington, Delaware, 1969 – Bethesda, Maryland, 2015), polític, fiscal i militar estatunidenc
* Hunter Biden (1970), advocat i assessor en inversions estatunidenc i segon fill de Joe Biden
* Jill Biden (Hammonton, 1951), educadora i professora estatunidenca, primera dama dels Estats Units
* Joe Biden (Scranton, Pennsilvània, 1942), polític demòcrata nord-americà i president dels Estats Units des del 2021
# Collada de Saburó

La Collada de Saburó és un coll a 2.668,3 m. alt. situat en la carena que separa els termes de la Torre de Cabdella, en el seu terme primigeni, i d'Espot, al Pallars Sobirà. Separa, per tant, les dues comarques pallareses.
Està situat a la carena entre el Tuc de Saburó, que queda al nord-nord-oest, i el Pic de la Mainera, al sud-est. Per la collada de Saburó passa el sender GR-11, enllaçant la Conca dels Jous a ponent amb la Vall de Peguera a llevant.

## Enllaços externs

* La Collada de Saburó en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Desnivel

Desnivel és una revista sobre muntanyisme en castellà. Va ser fundada el 1981 per Darío Rodríguez. La revista es publica mensualment a Madrid. La temàtica versa sobre muntanyisme (Pirineus i Alps, principalment), exploracions (Himàlaia, Andes, Alaska…), escalada (Península Ibèrica) i la història de l'alpinisme.
L'editorial Desnivel responsable de la revista publica també llibres (biografies i guies de viatge) i dues revistes més: Escalar i Grandes Espacios.

## Referències

* ↑ «Lo mejor del alpinismo de 2018», 04-01-2019. [Consulta: 30 setembre 2019].
* ↑ «Apertura catalana en Pakistán», 05-09-2006. [Consulta: 30 setembre 2019].
* ↑ «‘Encordades': “Dicen que he sido una pionera”», 16-12-2011. [Consulta: 30 setembre 2019].
* 1 2 www.irishmountaineeringclub.org: Magazines - Desnivel (en inglés). Consulta: 29 de abril de 2015.
# Comanadores

Comanadores són els ordes religiosos, generalment monàstics i de vida contemplativa, dels monestirs femenins dels ordes militars o militars hospitalers. Són un institut religiós femení de dret pontifici amb cases autònomes.
S'originaren per agrupar-hi les esposes, filles o familiars dels cavallers dels ordes, on vivien en comunitat sota la regla corresponent a l'orde, pregant per ells i per l'assoliment dels objectius de l'orde. Acabaren essent ordes monàstics, només vinculats a l'orde militar original per la regla i la història.
Encara que els ordes militars desapareguessin o es convertissin en ordes de cavalleria, molts d'aquests ordes monàstics femenins perviuen. Per exemple, a Espanya n'hi ha al Puerto de Santa María, Sevilla, Puente de la Reina i Sangüesa, Granada, Toledo, Madrid i Burgos. A finals del 2015 hi havia 9 cases i 99 religiosos a les comanadores.

## Principals ordes comanadores

* Comanadores de Malta o de Sant Joan de Jerusalem, branca femenina de l'Orde de Malta.
* Comanadores del Sant Sepulcre, de l'Orde del Sant Sepulcre.
* Comanadores de l'Esperit Sant, branca hospitalera de l'Orde Hospitaler de l'Esperit Sant.
* Comanadores de Sant Jaume, branca femenina de l'Orde de Sant Jaume.
* Comanadores calatraves, de l'Orde de Calatrava.
* Comanadores d'Alcántara, de l'Orde d'Alcántara.
* Comanadores Mercedàries, de l'Orde de la Mercè, amb diferents branques.

## Referències

* 1 2 ''Annuario Pontificio per l'anno 2017'', Libreria Editrice Vaticana, Città del Vaticano 2017. ISBN 978-88-209-9975-9.
* 1 2 Guerrino Pelliccia e Giancarlo Rocca (curr.), ''Dizionario degli Istituti di Perfezione'' (DIP), 10 voll., Edizioni paoline, Milano 1974-2003.