OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Regió eclesiàstica Abruços-Molise

La regió eclesiàstica Abruços-Molise és una de les setze regions eclesiàstiques en les quals està dividit el territori de l'Església catòlica a Itàlia. El seu territori es correspon al de les regions administratives Abruços i Molise de la República Italiana. Hi ha alguns canvis menors en les zones frontereres, a causa de la configuració de cada diòcesi, que es remunta a temps antics.

## La regió eclesiàstica avui
### Estadístiques

Superfície en km²: 15.472 Habitants: 1.544.232 Parròquies: 1.074 Nombre de sacerdots seculars: 942 Nombre de sacerdots regulars: 418 Nombre de diaques permanents: 81

### Sotsdivisions

Aquesta regió eclesiastica està composta per onze diòcesis, així repartides:
* Arquebisbat de l'Aquila, metropolitana, que té com a sufragànies
** Bisbat d'Avezzano
** Bisbat de Sulmona-Valva
* Arquebisbat de Pescara-Penne, metropolitana, que té com a sufragània
** Bisbat de Teramo-Atri
* Arquebisbat de Chieti-Vasto, metropolitana, que té com a sufragània
** Arquebisbat de Lanciano-Ortona
* Arquebisbat de Campobasso-Boiano, metropolitana, que té com a sufragànies
** Bisbat d'Isernia-Venafro
** Bisbat de Termoli-Larino
** Bisbat de Trivento

### Conferència episcopal dels Abruços-Molise

* President: Tommaso Valentinetti, arquebisbe metropolità de Pescara-Penne
* Vicepresident: vacant
* Secretari: Angelo Spina, bisbe de Sulmona-Valva

### Cronologia de presidents

* Carlo Ghidelli, arquebisbe de Lanciano-Ortona (2004 – 4 de gener de 2011)
* Tommaso Valentinetti, arquebisbe metropolità de Pescara-Penne, des del 4 4 de gener de 2011

## Història

El cristianisme va arribar aviat en aquesta terra, que en els temps de l'Imperi Romà era anomenada Regió Valeria de la IV Regió Itàlica; les poblacions dels Apenins van ser dels primers a ser evangelitzats. La fe cristiana va començar immediatament arrels molt profundes fins al punt de resistir fins i tot la posterior caiguda de l'Imperi i les invasions dels bàrbars; traça notable d'aquesta influència és visible en les nombroses esglésies monàstiques, abadies i ermitans, d'arquitectura sòbria i sòlida, en les manifestacions més cridaneres (festivals, processons, peregrinacions a santuaris).
La regió eclesiàstica Abruzzo-Molise (en llatí: Regio ecclesiastica Aprutina-Molisana) va ser constituïda pel decret Eo quod spirituales de la Congregació per als Bisbes del 12 de setembre de 1976, pel qual l'anterior regió eclesiàstica d'Abruços va ser annexada la província eclesiàstica de l'arxidiòcesi Boiano-Campobasso erigida el 21 d'agost de 1975.

## Diocesis abruceses i molisanes suprimides

* Bisbat d'Amiterno
* Bisbat d'Aveia
* Bisbat de Campli
* Bisbat de Cittaducale
* Bisbat de Guardialfiera
* Bisbat de Ofena
* Bisbat de Sepino

## Enllaços externs

* Annuario della CEI Arxivat 2004-06-18 a Wayback Machine. (italià)
* Decret Eo quod spirituales, AAS 68 (1976), pp. 678–680 (llatí)
# Regió eclesiàstica Basilicata

La regió eclesiàstica Basilicata és una de les setze regions eclesiàstiques en les quals està dividit el territori de l'Església catòlica a Itàlia. El seu territori es correspon al territori de la regió administrativa de la Basilicata de la República Italiana.

## Història

La Regió eclesiàstica Basilicata va ser constituïda mitjançant el decret Eo quod spirituales de la Congregació per als Bisbes del 12 de setembre de 1976, amb el qual es va suprimir la regió pastoral Lucana-Salernitana, creada el 1889, i la seva Conferència episcopal.

## La regió eclesiàstica avui
### Estadístiques

Superfície in km²: 9.970 Habitants: 605.942 Parròquies: 270 Nombre de sacerdots seculars: 327 Nombre de sacerdots regulars: 86 Nombre de diaques permanents: 38

### Subdivisions

La regió eclesiàstica està composta per sis diòcesis, repartides:
* arquebisbat de Potenza-Muro Lucano-Marsico Nuovo, metropolitana, que té com a sufragànies:
** arquebisbat d'Acerenza
** arquebisbat de Matera-Irsina
** bisbat de Melfi-Rapolla-Venosa
** bisbat de Tricarico
** bisbat de Tursi-Lagonegro

### Conferència episcopal Lucana

* President: Agostino Superbo, arquebisbe de Potenza-Muro Lucano-Marsico Nuovo
* Vicepresident: Salvatore Ligorio, arquebisbe de Matera-Irsina
* Secretari: Gianfranco Todisco, bisbe de Melfi-Rapolla-Venosa

## Diòcesis lucanes suprimides

* bisbat d'Anglona
* bisbat de Grumento Nova
* bisbat de Lavello
* bisbat de Satriano

## Enllaços externs

* Anuari de la CEI Arxivat 2004-06-18 a Wayback Machine. (italià)
* Pàgina oficial del Seminari major interdiocesà de la Basilicata Arxivat 2013-04-24 a Wayback Machine. (italià)
* Decret Eo quod spirituales, AAS 68 (1976), pp. 678–680 (llatí)
# Reine

Reine és un poble pescador i el centre administratiu del municipi de Moskenes al comtat de Nordland, Noruega. Es troba a l'illa de Moskenesøya a l'arxipèlag de les Lofoten, més amunt del cercle polar àrtic, uns 300 km al sud-oest de la ciutat de Tromsø. La superfície és de 0.29 km² i té una població de 307 habitants (2013). La densitat de població és de 1059 hab./km². L'Església de Reine serveix a la zona nord del municipi.

## Visió general

Reine ha estat un centre comercial des del 1743. Avui en dia, el turisme és important, i malgrat la seva localització remota, rep uns milers de visitants cada any. El poble està situat en un promontori just al costat de la carretera Ruta Europea E10, que passa a través del poble. Reine es troba immediatament al sud de Sakrisoya i Hamnøya.
La revista setmanal més gran de Noruega (Allers) va seleccionar Reine com el poble més bell de Noruega a la fi dels anys 70. Una fotografia sobre Reine des de la muntanya Reinebringen s'ha utilitzat per a la portada de diversos fulletons turístics i llibres.
El diari local és el Lofotposten.

## Galeria d'imatges

* Reine el 2005
* Reine vist des de Reinebringen
* Reine de nit (sol de mitjanit)
* La flota pesquera de Reine, Gunnar Berg (1863–93)
* Vista de Reine
* Vista de Reine

## Referències

* ↑ Statistisk sentralbyrå. «Urban settlements. Population and area, by municipality.», 01-01-2013.
* ↑ Store norske leksikon. «Reine» (en noruec). [Consulta: 13 juny 2012].

## Enllaços externs

* Reine, Moskenes (Nordland) Arxivat 2017-02-11 a Wayback Machine. Previsió meteorològica
* Lofotposten
# Riosecoïta

La riosecoïta és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom de Caleta Río Seco i de la petita ciutat de Río Seco, a Xile, molt a prop de la localitat tipus.

## Característiques

La riosecoïta és un arsenat de fórmula química Ca₂Mg(AsO₃OH)₃(H₂O)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 67257.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Torrecillas, a Salar Grande, dins de la província d'Iquique (Regió de Tarapacá, Xile), tractant-se de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ríosecoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 juliol 2021].
# Find a Grave

Find A Grave (Troba Una Tomba), és un lloc web, amb ànim de lucre, que proporciona accés i aportació a una base de dades en línia de dades de cementiris. Segons el fundador, el resident de Salt Lake City Jim Tipton, el lloc web era desenvolupat el 1995 per tal d'omplir la manca de webs que atenia al seu hobby de visitar les tombes de celebritats. En poc temps, un fòrum en línia es creava al lloc web. El de març de 2010, el lloc web indica que ofereix més de 43 milions de registres.
El lloc web conté llistes de cementiris i tombes des de tot el món. Els cementiris americans són organitzats per estat i comtat, i molts registres de cementiris contenen Google Maps (amb coordenades de GPS donades per contribuents i l'U.S. Geological Survey) i fotografies dels cementiris. Els registres individuals de cada tomba contenen alguns o tots els camps de dades següents: epitafi, llocs de naixement i mort, la informació biogràfica, informació de cementiri, fotografia (Làpida, l'individu, etc.), i informació dels contribuents.
Als membres se'ls permet posar memorials per a parents i amics sense cost i poden connectar un registre amb els registres de cònjuges i pares per a propòsits genealògics. Els usuaris reben privilegis d'edició sobre els memorials. Els membres també poden demanar fotos de tombes que els voluntaris de Find A Grave poden aportar.

## Vegeu també

* FamilySearch

## Referències

* ↑ «Find A Grave Contributor: Jim Tipton». Find A Grave, 2007. [Consulta: 28 desembre 2008].
* ↑ «City Pages - Grave Matters». [Consulta: 27 març 2008].
* ↑ «Find A Grave». [Consulta: 8 març 2010].
* ↑ PMF Find a Grave findagrave.com

## Enllaços externs

* Find a Grave - Lloc web oficial (anglès)
# Glaçatge reial

El glaçatge reial és un glaçatge blanc i dur fet de clara d'ou batuda suaument amb sucre de llustre i de vegades suc de llimona o llima. S'usa en pastissos de Nadal, de noces, pans de gingebre i molts altres pastissos i bescuits, tant com a cobertura suau a l'estil del massapà com en becs afilats. Ocasionalment s'afegeix glicerina per a evitar que s'endureixi massa.
Ultra recobrir pastissos i galetes, el glaçatge reial sol considerar-se com decoratiu, puix que pot usar-se per crear molts efectes decoratius, com a flors i figures. El glaçatge reial es modela amb l'ajuda d'una mànega de pastisseria, deixant-lo assecar en una superfície antiadherent. Aquestes figures poden després usar-se per a crear efectes decoratius comestibles en diversos plats dolços.

## Riscos per a la salut

Encara que el glaçatge reial s'ha preparat tradicionalment amb clares d'ous frescos, molta gent les substitueix per merenga en pols per a evitar el risc de salmonel·losi dels ous crus. Alternativament es pot emprar clares d'ou pasteuritzades i refrigerades ja preparades.

## Referències

* ↑ «Egg Safety» (en anglès). American Egg Board, 18-01-2007. Arxivat de l'original el 31 de març de 2009. [Consulta: 2 maig 2007].

## Vegeu també

* Pasta
# Fàbriques al carrer Sant Joan 43 i 45 d'Alcoi

Les fàbriques al carrer Sant Joan 43 i 45, situades a Alcoi (l'Alcoià), País Valencià, són dos edificis industrials d'estil modernista valencià construïts l'any 1915, que van ser projectats per l'arquitecte Timoteo Briet Montaud.
Ambdues fàbriques són obra de l'arquitecte contestà Timoteo Briet Montaud en 1915.
La fàbrica del número 43 albergava un taller de litografia. Destaca l'ordre vertical en les altures. Tal com va executar el mateix arquitecte la façana de la Subestació d'Hidroelèctrica d'Alcoi, els buits estan units per un arc. La decoració conté algun detall d'ornamentació de tipus geomètric d'influència Sezession. L'edifici es va ampliar l'any 1920.
La fàbrica situada en el número 45 va ser construïda també per Timoteo Briet i ideada per albergar un magatzem l'any 1915. L'edifici consta de planta baixa i tres altures. En la façana destaquen en la segona altura els seus finestrals dividits en cinc buits i en la tercera altura igualment els seus finestrals en buit tripartit. És reseñable la decoració de la porta principal treballada en ferro. L'edifici es va ampliar l'any 1921.

## Referències

* 1 2 3 Colomer Sendra, Vicente. Colegio Oficial de Arquitectos de la Comunidad Valenciana. Registro de Arquitectura del Siglo XX en la Comunidad Valenciana (en castellano/valenciano), 2002, p. 719. ISBN 84-87233-38-4.
* ↑ Ficha en "Ruta del Modernismo". Turismo de Alcoy
# Gobiosoma hemigymnum

Gobiosoma hemigymnum és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Índies Occidentals.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Böhlke, J.E i Robins, C.R., 1968. Western Atlantic seven-spined gobies, with descriptions of ten new species and a new genus, and comments on Pacific relatives., Proc. Acad. Nat. Sci. Phila., 120(3):45-174.
* Briggs, J.C., 1951. A review of the clingfishes (Gobiesocidae) of the Eastern Pacific with descriptions of new species., Proceedings of the California Zoological Club, 1:57-108.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F., 1971. A revision of the eastern Pacific species of the gobiid fish genus Gobiosoma, with a discussion of the relationships of the genus. Ph.D. diss. Univ. California, San Diego., University of California:213 pp.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R. i G.C. Ray 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Fährkanal

El Fährkanal o canal del bac és un canal navegable de només 450 metres al barri de Steinwerder al port d'Hamburg a Alemanya. Connecta l'Elba amb el Norderloch.
A l'entrada es troben els antics despatxos flotants de la duana, instal·lats el 10 d'agost de 1949. A la seva riba occidental es troba l'atracador Steinwerder dels bacs de la xarxa de transport públic de l'HVV, que connecta directament amb l'entrada del primer túnel sota l'Elba (Alter Elbtunnel) i que serveix per als treballadors de les drassanes de Blohm+Voss.
Al mig de la península formada pel Fährkanal, el Norderloch i el Guanofleet s'ha instal·lat el Teatre al port d'Hamburg, conegut pels seus musicals.

## Galeria

* La Filharmonia de l'Elba (en construcció) vist des de l'embocadura del canal a l'Elba
* L'atracador Steinwerder de l'HVV, al segon pla, l'entrada meridional del túnel sota l'Elba
* El canal en direcció sud vers el Norderloch

## Referències

* ↑ Stadtatlas-Großraum Hamburg, Hamburg, Editorial PAS Verlags GmbH, 2009, ISBN 978-3-934272-92-7, pàgines 42 i 50
* ↑ Zollamt Fährkanal, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 10 d'agost de 1949, pàgina 3 (traducció: La duana al Fährkanal)
* ↑ Werft beteiligt sich am neuen Anlegestieg, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 16 d'abril de 1960, pàgina 7 (traducció: La drassana participa al cost de la construcció d'un atracador nou)
# Godai Garcia

Godai Garcia, nom artístic de Galdric Plana Masoliver, (5 de maig de 1986) és un humorista català.
Ha aparegut diverses vegades al programa FAQS (Preguntes Freqüents) de TV3 fent monòlegs, i és col·laborador del programa Versió RAC1, dirigit per Toni Clapés, a RAC 1. L'estiu del 2020 va fer una secció d'humor juntament amb Marc Sarrats al programa El món a RAC1, anomenada Consulta no vinculant. També va ser col·laborador del diari digital de cultura Núvol, amb una secció anomenada Cròniques de sotaboix.
Actua fent monòlegs habitualment i a vegades actua amb Els homes que parlen sols, juntament amb Guillem Ramisa. Forma part, també, del programa de ràdio Això fred no val res, un programa d'humor i tertúlia de Ràdio Roda.

## Referències

* ↑ TV3. «Godai Garcia i el sopar de Pedro J. Ramírez». [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ TV3. «Godai Garcia: "Pixapins, go home!"». [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ TV3. «En Godai Garcia està una mica preocupat per aquest 11 de Setembre...». [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «La fugida de Youtubers a Andorra». [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «Consulta no vinculant». [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «Godai Garcia». [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «Això fred no val res – Ràdio Roda». [Consulta: 24 gener 2021].
# Golf de Kuşadası

El golf de Kuşadası (grec: Κόλπος Εφέσου: Kolpos Efessu) és un petit golf i estret del mar Egeu, que separa l'illa grega de Samos de la part continental de Turquia.
Kuşadası és una ciutat turística de la costa occidental de l'Egeu, al golf de Kuşadası. Samos, a Grècia, limita amb el golf de Kuşadası al nord-est i la part continental de Turquia limita amb el golf de Kuşadası a l'oest. L'estret de Mycale també separa l'illa de Samos de la part continental de Turquia i connecta el golf de Kuşadası amb les aigües al sud-oest de Turquia i al sud de l'illa de Samos.

## Referències

* ↑ "Εγκυκλοπαίδεια Πάπυρος Larousse Britannica" τομ.25ος, σελ.250.
* ↑ «KUSADASI’NDA KIYI KULLANIMI VE TURİZMİN MEKÂNSAL ETKİLERİ KONUSUNDA YEREL HALKIN TUTUMLARI | DAL | Ege Coğrafya Dergisi», 10-02-2017. Arxivat de l'original el 2017-02-10. [Consulta: 30 octubre 2020].
# Golf de Mannar

El golf de Mannar (o de Manaar) és una àmplia badia d'aigües somes situada al mar de les Lacadives, a l'oceà Índic. S'estén entre el litoral sud-oriental de l'Índia (dins l'estat de Tamil Nadu, des de Tirunelveli al sud fins a Madurai al nord) i la costa occidental de Sri Lanka; al nord hi ha les illes rocoses del Pont d'Adam, que el separen de l'estret de Palk, i al sud queda el mar obert. El seu extrem sud-occidental és, de fet, el cap Comorin, la punta sud de l'Índia; pel que fa a Sri Lanka, l'extrem es troba a la ciutat de Galle, al sud-oest de l'illa.
Al golf hi ha algunes petites illes o illots, i esculls i roques, especialment al nord. Hi desguassen el riu Thamirabarani, a l'Índia, i l'Aruvi Aru a Sri Lanka.

## Vegeu també

* Pamban
# Golf de Martaban

El golf de Martaban (en birmà Môktama Kwe) és un entrant de la mar d'Andaman situat al sud-est de Myanmar, entre el delta del riu Irrawaddy, la divisió de Yangon (a l'est) i l'estat Mon a l'est. Hi desaiguen els rius Irauadi i Salween entre d'altres. Li dona el seu nom la població de Mottama que antigament duia el nom de Martaban (que fou canviat als anys vuitanta).
# Gran Premi Colli Rovescalesi

El Gran Premi Colli Rovescalesi és una competició ciclista italiana d'un sol dia que es disputa pels voltants del municipi de Rovescala a la província de Pavia, a la Llombardia.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1948 | Franco Aureggi | | |
| 1949 | Raffaele Cattaneo | | |
| 1950 | Fernando Brandolini | | |
| 1951 | A. Zucca | | |
| 1952 | Bruno Lodigiani | | |
| 1953 | Alfredo Zagano | | |
| 1954 | Alfredo Zagano | | |
| 1955 | Gianni Alini | | |
| 1956 | Giovanni Metra | | |
| 1957 | Graziano Pertusi | | |
| 1958 | B. Trioli | | |
| 1959 | A. Braghi | | |
| 1960 | Luigi Baretta | | |
| 1961 | Adriano Durante | | |
| 1962 | Clay Santini | | |
| 1963 | Ambrogio Portalupi | | |
| 1964 | B. Stangalini | | |
| 1965 | Tommaso Giroli | | |
| 1966 | No disputat | No disputat | No disputat |
| 1967 | Felice Salina | | |
| 1968 | L. Barbieri | | |
| 1969 | Paolo Zini | | |
| 1970 | Giovanni Varini | | |
| 1971 | A. Ottaviano | | |
| 1972 | Antonio Tavola | | |
| 1973 | V. Vanoni | | |
| 1974 | No disputat | No disputat | No disputat |
| 1975 | Walter Tabai | | |
| 1976 | Mario Gualdi | | |
| 1977 | Bruno Leali | | |
| 1978 | Luigi Gritti | | |
| 1979 | No disputat | No disputat | No disputat |
| 1980 | Benedetto Patellaro | | |
| 1981 | Tullio Cortinovis | | |
| 1982 | Maurizio Viotto | | |
| 1983 | Fiorenzio Bressan | | |
| 1984 | C. Antonelli | | |
| 1985 | R. Elli | | |
| 1986 | Stefano Tomasini | | |
| 1987 | Danilo Gioia | | |
| 1988 | Gianluca Tarocco | | |
| 1989 | Learco Filippini | | |
| 1990 | Davide Perona | | |
| 1991 | Dino Rinaldi | | |
| 1992 | Luca Prada | | |
| 1993 | R. Bergognini | | |
| 1994 | Gianluca Tonetti | | |
| 1995 | Stefano Faustini | | |
| 1996 | Paul Bertino | | |
| 1997 | Andrea Tonti | | |
| 1998 | Claudio Lucchini | | |
| 1999 | Marius Sabaliauskas | | |
| 2000 | Luca Solari | | |
| 2001 | Marco Marzano | | |
| 2002 | Luca Solari | | |
| 2003 | Giancarlo Ginestri | | |
| 2004 | Mirko Allegrini | | |
| 2005 | Miguel Ángel Rubiano | | |
| 2006 | No disputat | No disputat | No disputat |
| 2007 | Aristide Ratti | Marco Cattaneo | Andriy Buchko |
| 2008 | Egor Silin | Sacha Modolo | Maurizio Andalone |
| 2009 | Alberto Contoli | Sacha Modolo | Diego Ulissi |
| 2010 | Stefano Agostini | Federico Rocchetti | Daniele Aldegheri |
| 2011 | Marco Canola | Luigi Miletta | Sonny Colbrelli |
| 2012 | Oleksandr Polivoda | Ilya Gorodnichev | Matteo Mammini |
| 2013 | Andrea Zordan | Niccolò Bonifazio | Paolo Colonna |
| 2014 | Mirko Trosino | Mirco Maestri | Simone Andreetta |
| 2015 | Pierpaolo Ficara | Simone Velasco | Matteo Pozzoli |
| 2016 | Paolo Totò | Andrea Vendrame | Umberto Orsini |
| 2017 | Andrea Garosio | Matteo Moschetti | Andrea Toniatti |

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a museociclismo.it
# Gran Premi Comune di Cornaredo

El Gran Premi Comune di Cornaredo va ser una cursa ciclista femenina italiana, d'un sol dia, que es disputava anualment a Cornaredo, a la Llombardia. Es va organitzar de 1998 a 2014.

## Palmarès

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| 2008 | Andrea Graus | Julia Martisova | Christina Becker |
| 2009 | No disputat |
| 2010 | Rasa Leleivyte | Rossella Callovi | Olena Andruk |
| 2011 | Rasa Leleivyte | Valentina Scandolara | Olena Andruk |
| 2012 | Iris Slappendel | Marianne Vos | Annemiek van Vleuten |
| 2013 | No disputat |
| 2014 | Shelley Olds | Tiffany Cromwell | Giorgia Bronzini |

## Enllaços externs

* Palmarès a sitodelciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Hapalodèctids

Els hapalodèctids (Hapalodectidae, 'mossegadors suaus' en llatí) són una família extinta de mamífers euteris mesonics relativament petits (1-8 kg) del Paleocè i Eocè de Nord-amèrica i Àsia. Es diferencien dels mesoníquids, més grossos i més ben coneguts, perquè tenien dents especialitzades per tallar (probablement carn), mentre que les dents d'altres mesonics, com ara Mesonyx o Sinonyx, estan més especialitzades per esclafar ossos.

## Referències

* ↑ Possiblement Szalay i Gould, 1966
* 1 2 Gunnell, G.R. i P.D. Gingerich «New hapalodectid Hapalorestes lovei (Mammalia, Mesonychia) from the early middle Eocene of northwestern Wyoming». Contributions from the Museum of Paleontology, The University of Michigan, 29, 15, 1989, pàg. 413–418.
* ↑ McKenna, M. C i S. K. Bell. Classification of Mammals Above the Species Level. Columbia University Press, 1997. ISBN 023111012X.
# Hans Jaroscewicz

Hans Jaroscewicz (Berlín, 4 de gener de 1935 - Triberg im Schwarzwald, Baden-Württemberg, 22 de juny de 2003) va ser un ciclista alemany que va ser professional entre 1958 i 1966. Va combinar la carretera amb el ciclisme en pista.

## Palmarès en ruta

* 1960
** Vencedor d'una etapa a la Volta als Països Baixos

### Resultats al Tour de França

* 1960. Abandona (11a etapa)
* 1961. Abandona (2a etapa)

## Palmarès en pista

* 1960
** 1r als Sis dies d'Essen (amb Günther Ziegler)

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Harold Sakuishi

Takahiro Sakuishi (作石貴浩, Sakuishi Takahiro), nascut el 16 de març de 1969, més conegut pel seu nom artístic, Harold Sakuishi (ハロルド 作石, Harold Sakuishi) és un autor de manga japonès.

## Bibliografia

* Gorillaman (1985)
* Bakaichi (1995)
* Stopper Busujima (1996)
* BECK: Mongolian Chop Squad (1999)
* Seven Shakespeare (2009)
* Rin (2012)

## Premis

* 7è Premi CHIBA TETSUYA al millor autor novell - SOUWAIKAN (1987)
* 14è Premi Kodansha al millor manga, categoria general - Gorillaman (1990)
* 26è Premi Kodansha al millor manga, categoria shonen - BECK: Mongolian Chop Squad (2002)

## Enllaços externs

* Perfil a AnimeNewsNetwork (anglès)
* Perfil a MangaUpdates (anglès)