OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caballero a la medida

Caballero a la medida és una pel·lícula de comèdia mexicana de 1954 dirigida per Miguel M. Delgado i protagonitzada per Cantinflas, Martha Valdés i Domingo Soler. En aquesta pel·lícula hi ha una participació especial d'Anabel Gutiérrez, més coneguda per aparèixer després en sèries de Chespirito. Està doblada al català.

## Argument

Cantinflas treballa com a model d'esmòquing per a una prestigiosa botiga. L'esmòquing li permet accedir a llocs exclusius, on coneix gent important i rica. Durant el seu temps lliure, Cantinflas és l'encarregat d'un boxejador aficionat, ajuda una infermera atractiva i, de tant en tant, ajuda un capellà a l'església i dirigeix un orfenat pobre. Tanmateix, un dia en Cantinflas, vestit amb l'esmòquing, coneix un home ric, que creu falsament que també és milionari.

## Repartiment

* Cantinflas com Cantinflas
* Martha Valdés com Lita
* Ángel Garasa com Don Pascual Lachica
* Domingo Soler com pare Feliciano
* Wolf Ruvinskis com Chucho
* Miguel Arenas com Don Simón Sicario
* Arturo Martínez com El Chivato
* Anabel Gutiérrez com Luisa
* Emma Roldán com Doña Pelos
* Ernesto Finance com Sr. Ortiz
* Conchita Gentil Arcos com Doña Manuelita
* Amparo Arozamena com María

## Referències

* ↑ Lentz III, p. 18.
* ↑ SNE/SEP, p. 855.
* ↑ Hernández-Girbal, p. 194.
* ↑ University of Guadalajara, p. 135–136.
* ↑ Pilcher, p. 156.
* ↑ «Cantinflas: Caballero a la medida». esadir.cat. [Consulta: 24 febrer 2024].

## Bibliografia

* Lentz III, Harris M. Obituaries in the Performing Arts, 2009: Film, Television, Radio, Theatre, Dance, Music, Cartoons and Pop Culture. McFarland, 2016.
* Anuario del cine español. Sindicato Nacional del Espectáculo (SNE), Servicio de Estadística y Publicaciones (SEP), 1955.
* Hernández-Girbal, F. Los que pasaron por Hollywood. BPR Publishers, 1992.
* Historia documental del cine mexicano: 1953-1954. University of Guadalajara, 1992.
* Pilcher, Jeffrey M. Cantinflas and the Chaos of Mexican Modernity. Rowman & Littlefield, 2001.
# Malaltia de McArdle

La malaltia de Mc Ardle o glicogenosi tipus 5, també coneguda per les sigles en anglès GSD (Glycogen storage disease) type V, és una malaltia del metabolisme en concret de l'emmagatzematge del glicogen. És causada per una deficiència de l'enzim miofosforilasa. És la malaltia més comuna entre els diversos tipus d'afeccions per emmagatzemament de glicogen tot i així és poc freqüent i és considerada una malaltia rara estadísticament amb un cas entre 100.000 persones.
Es va informar d'aquesta malaltia per primer cop el 1951 per part de doctor Brian McArdle de l'Hospital Guy de Londres, en un individu de 30 anys que experimentava dolor i feblesa després de fer exercici. L'enzim associat a aquesta deficiència va ser descobert el 1959.
Gràcies a aquesta malaltia, se sap que el mite que els cruiximents musculars són cristalls d'àcid làctic que punxen al múscul és erroni, ja que s'ha vist com en persones amb la malaltia de McArdle, incapaços de produir àcid làctic, també patien dolor muscular d'origen retardat al practicar esport.

## Símptomes

Els símptomes inclouen intolerància a l'exercici físic amb miàlgia, fatigar-se aviat, feblesa i presència de la mioglobina en l'orina. Pot haver danys seriosos en els músculs o trencament de les cèl·lules musculars.

## Tractament

La vitamina B6 per via oral sembla donar més resistència a la fatiga. No hi ha una teràpia específica però la combinació d'exercici aeròbic i dieta alta en proteïna pot ajudar. Alguns pacients coneixent els seus límits en l'exercici, poden fer una vida força normal. Actualment es recomana un tractament amb sacarosa abans de l'exercici.

## Referències

* ↑ Rubio JC, Garcia-Consuegra I, Nogales-Gadea G, et al. «A proposed molecular diagnostic flowchart for myophosphorylase deficiency (McArdle disease) in blood samples from Spanish patients». Hum. Mutat., 28, 2, 2007, pàg. 203-4. DOI: 10.1002/humu.9474. PMID: 17221871.
* ↑ doctor/2191 a Who Named It

## Enllaços externs

* Asociación Española de Enfermos de Glucogenosis Arxivat 2015-10-29 a Wayback Machine.
* Associació de malalts de la malaltia de Mc Ardle Arxivat 2005-12-26 a Wayback Machine.
* Informació sobre la malaltia
* GeneReview/NIH/UW entry on Glycogen Storage Disease Type V
# Manel de la Rosa

Manel de la Rosa Mileo (Barcelona 1961) és escriptor i professor d'escriptura a l'Ateneu Barcelonès, on en l'actualitat ensenya tècniques narratives i novel·la. Compagina l'escriptura i la docència amb activitats com lutier de guitarres elèctriques i desenvolupador de programari lliure; va aprendre l'ofici de lutier durant una estada a Formentera. Va ser escollit com el Nou Talent FNAC de la literatura catalana el 2012.

## Narrativa

* 2007: L'holandès, dins de III Premi de Narrativa Breu Districte V, (Castelló : Ellago) ISBN 9788496720381
* 2012: Cada color d'un riu,(Barcelona:Edicions del Periscopi) ISBN 9788494049019

## Referències

* ↑ «Manel de la Rosa». Edicions del Periscopi [Consulta: 23 gener 2014]. Arxivat 2018-09-28 a Wayback Machine.
* 1 2 «Manel de la Rosa: “Las cosas no se pueden cambiar, però sí la manera de encararse a ellas”» (en castellà). El Diario.es, 21-01-2013. [Consulta: 23 gener 2014].
* ↑ «Manel de la Rosa, escriptor: “Formentera és un lloc tan especial que gairebé es descriu sol”». Nou Diari. [Consulta: 23 gener 2014].
* ↑ «Presentem a Manel De la Rosa, el Nou Talent de Literatura Catalana!». FNAC, 01-02-2013. Arxivat de l'original el 2 de febrer 2014. [Consulta: 23 gener 2014].

## Enllaços externs

* Núria Dòria. «Manel de la Rosa. Cada color d'un riu». Mataró: Núvol, 02-04-2013. [Consulta: 23 gener 2014].
# Luis Antonio Valdez Salas

Luis Antonio Valdez Salas (1 de juliol de 1965) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1994.

## Referències

* ↑ Luis Antonio Valdez Salas a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Luis Antonio Valdez Salas Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Luis Antonio Fernández de Córdoba y Spínola

Luis Antonio Fernández de Córdoba y Spínola (Madrid, 20 de setembre de 1704 - 14 de gener de 1768) (Madrid, 20 de setembre de 1704-14 de gener de 1768) va ser un noble espanyol, XI duc de Medinaceli.

## Biografia

Fill de Nicolás Fernández de Córdoba y de la Cerda i de Jerónima Spínola y de la Cerda, filla dels marquesos de Los Balbases. Va ostentar diversos honors al llarg de la seva vida, va ser gentilhome de cambra del rei i després cavallerís d'aquest, càrrec que va exercir durant tota la seva vida. Va ser creat cavaller de l'Orde del Toisó d'Or el 9 d'abril de 1748 i també del Reial Orde de Sant Gener. A més, també va ser capità de la Reial Companyia d'Alabarders, i va heretar l'escrivania dels hijosdalgo de la Cancelleria de Valladolid del seu pare el 13 de desembre de 1742, que després ell també llegaria al seu primogènit. Va morir al Palau de Medinaceli del Prado de Madrid el 14 de gener de 1768, i va ser enterrat al Convent de Trinitaris Descalços de la capital espanyola.

## Família

Va casar-se amb Maria Teresa de Montcada y Benavides, VII marquesa d'Aitona, el 19 de novembre de 1722 a l'església de San Sebastián de Madrid. Es va casar en segones núpcies amb María Francisca Pignatelli de Aragón y Gonzaga el 27 de novembre de 1763, amb la qual no va tenir descendència. Del primer matrimoni van néixer quatre fills:
* Pedro de Alcántara (1730-1789)
* María del Rosario (1732-1773)
* Ana María de la O (1738-1782)
* María Dolores (1746-1770)

## Títols

Luis Antonio va ostentar els següents títols:
De 1704 a 1739
* VIII Marquès de Montalbán
* VIII Marquès de Villalba
De 1711 a 1739
* IX Marquès de Cogolludo
De 1739 a 1768
* VII Marquès d'Alcalá de la Alameda
* IX Duc d'Alcalá de los Gazules
* Comte d'Ampudia
* XLV Comte d'Empúries
* XIX Senyor d'Arcos de Jalón
* XVII Comte de Buendía
* XIII Duc de Cardona
* X Marquès de Comares
* XII Marquès de Denia
* XVI Senyor d'Enciso
* XXIX Senyor de la Baronia d'Entença
* X Duc de Feria
* XII Comte de Los Molares
* XV Senyor de Luzón
* XI Duc de Medinaceli
* XIII Marqués de Pallars
* XIX Comte de Prades
* X Marquès de Priego
* X Comte de Santa Gadea
* XII Duc de Sogorb
* XV Senyor de Somaén
* XII Marquès de Tarifa
* XXXV Vescomte de Vilamur
* VIII Marquès de Villafranca

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Fitxa de Luis Antonio Fernández de Córdoba» (en castellà). Fundació Casa Ducal de Medinaceli.
* ↑ Pinedo y Salazar, 1787, p. 525.
* ↑ Soterraña, 1983, p. 46-47.

## Bibliografia

* Pinedo y Salazar, Julián de. Historia de la isigne Orden del Toyson de Oro (en castellà). Madrid: Imprenta Real, 1787.
* Soterraña, María de la. «Sala de hijosdalgo de la Real Chancillería de Valladolid: las escribanias». A: Comunicaciones al XV Congreso Internacional de las Ciencias Genealógica y Heráldica (en castellà). Madrid: Instituto Salazar y Castro (CSIC), 1983.
# MRF Racing

MRF Racing és la secció de competició automobilística del fabricant indi de pneumàtics MRF. La seva principal secció és la que competeix en ral·li, si bé també compta amb equip de Fórmula 3, motocròs i karting.

## Trajectòria en ral·lis

MRF comença a competir dins del Campionat de l'Índia de Ral·lis i del Campionat de Ral·lis Àsia-Pacífic, certamen que han guanyat l'any 2003 amb Armin Kremer, l'any 2005 amb Jussi Välimäki, l'any 2010 amb Katsuhiko Taguchi, l'any 2012 amb Chris Atkinson, els anys 2013, 2016 i 2017 amb Gaurav Gill, l'any 2014 amb Jan Kopecký i l'any 2015 amb Pontus Tidemand. Habitualment solen competir amb vehicles del fabricant txec Škoda.
A partir de l'any 2020 l'equip dona el salt al Campionat d'Europa de Ral·lis amb el pilot Craig Breen i Hyundai, finalitzant la temporada en setena posició, molt per darrere de les expectatives. Posteriorment, la temporada 2021 es torna a iniciar amb Breen com a pilot, si bé aquest acabarà substituït per altres pilots com Dani Sordo, Jari Huttunen o Nil Solans.
L'any 2022, MRF passa a competir amb el fabricant Škoda i fitxen com a pilot a Efrén Llarena amb la seva copilot Sara Fernández, aconseguint l'equip la seva primera victòria al Campionat d'Europa al imposar-se al Ral·li de les Açores i alçant-se finalment amb el títol del Campionat d'Europa de Ral·lis.

## Pilots destacats

* Gaurav Gill
* Jan Kopecký
* Armin Kremer
* Efrén Llarena
* Dani Sordo
* Pontus Tidemand

## Palmarés destacat

* 1 Campionat d'Europa de Ral·lis: 2022
* 9 Campionat de Ral·lis Àsia-Pacífic: 2003, 2005, 2010, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 i 2017

## Referències

* ↑ «Craig Breen se apunta a luchar por el Campeonato de Europa de Rallyes con un Hyundai» (en castellà). [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ Shacki. «Season 2020 rally - eWRC-results» (en anglès). [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ Flórez, Iván. «Dani Sordo ficha por MRF Tyres en el Campeonato de Europa de Rallyes» (en castellà), 07-09-2021. [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ «Confirmado el doble programa de Efrén Llarena con MRF Tyres» (en castellà). Arxivat de l'original el 2022-03-01. [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ «Efrén Llarena inaugura también el palmarés de victorias de MRF Racing en el ERC». [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ «Efrén Llarena y Sara Fernández ya son Campeones de Europa de Rallyes 2022» (en castellà). Arxivat de l'original el 2022-08-23. [Consulta: 23 agost 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Macrogynoplax truncata

Macrogynoplax truncata és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* Les femelles adultes conservades en alcohol són de color blanc (tot i que, probablement, foren verdes en vida), les seues ales anteriors fan 12 mm de llargària i la placa subgenital és truncada.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Perú.

## Referències

* ↑ Enderlein, 1909. Zool. Anz. 34:391.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark, 1996. Proc.Biol.Soc.Wash. 109(2):318.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):185.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 1r novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
# Manuel Balasch i Recort

* Per al compositor de sardanes, vegeu Manuel Balasch i Suñé
Manuel Balasch i Recort (Cornellà de Llobregat, 13 de maig de 1928 - ibídem, 13 de febrer de 2009) fou un eclesiàstic i hel·lenista català. Fou catedràtic de grec a la Universitat Autònoma de Barcelona, col·laborà en la segona Antologia poètica universitària (1950) i va escriure alguns estudis sobre escriptors catalans com Carles Riba.
Va publicar traduccions de clàssics llatins i grecs per a la Fundació Bernat Metge i per a altres editorials catalanes (Juvenal, Baquílides, Sòfocles, Aristòfanes, Polibi, Tucídides, Safo, Píndar, Plató), va traduir al castellà per al CSIC i va participar en algunes gramàtiques de grec i de llatí per a batxillerat i universitaris. El 1998 va rebre el premi Ciutat de Barcelona i el Premi Crítica Serra d'Or per la traducció al català de la Ilíada.
El 1991 li fou concedida la Creu de Sant Jordi. Des del 1999 havia sigut acadèmic corresponent de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona. Morí el 13 de febrer de 2009 a la seva ciutat natal a l'edat de 80 anys després d'una llarga malaltia.

## Algunes obres

* Lírica grega arcaica (1963)
* Carles Riba hel·lenista i humanista (1984)
* Carles Riba, poeta i humanista cristià (1991)
* Dos motius grecs en la poesia de Rainer Maria Rilke (1996)
* A propòsit de "Platón. De la perplejidad al sistema", de Josep Montserrat (1996)

## Traduccions

* Aristòfanes; Balasch, Manuel (traductor). Les Vespes, La Pau. Vol. III de Clàssics de la Bernat Metge. Barcelona: Edicions 62, 1972, p. 146. ISBN 9788448727970.

## Referències

* ↑ Molas, Pere (dir); Duran, Eulàlia (dir); Massot, Josep (dir); Tomàs, Margalida (red.); Campabadal, Mireia (red.). «Acadèmics corresponents a Espanya». A: Diccionari biogràfic de l'Acadèmia de Bones Lletres. Barcelona: Reial Acadèmia de Bones Lletres / Fundació Noguera, 2012, pàg. 476. ISBN 97884938885.
* ↑ Mor Manuel Balasch, hel·lenista i traductor de la 'Ilíada' al català, EuropaPress, 14 de febrer 2009 (data d'accés: 14-02-09).
* ↑ Mor als 80 anys l'eclesiàstic i hel·lenista Manuel Balasch, Avui.cat, 14 de febrer 2009 (data d'accés: 14-02-09).
* ↑ Faventia 18/2, 1996; pàgs. 121-135 Consultable en línia

## Enllaços externs

* Pàgina de Manuel Balasch Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.
* «Manuel Balasch i Recort». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Manuel Aznar Soler

Manuel Aznar Soler (València, 1951) és un crític literari i professor valencià, catedràtic de Literatura espanyola contemporània a la Universitat Autònoma de Barcelona. Ha estudiat el teatre espanyol contemporani, des de Ramón María del Valle-Inclán fins a José Sanchis Sinisterra i Juan Mayorga, i la literatura de l'exili republicà de 1936, en particular en la literatura dramàtica.
És fundador i director del Grupo de Estudios del Exilio Literario (GEXEL) que direigeix des de 1993. Així mateix, és director de les revistes Laberintos. Anuario de estudios sobre los exilios culturales españoles i de El Correo de Euclides. Anuario científico de la Fundación Max Aub. Dirigeix la Biblioteca de l'Exili en la Editorial Renacimiento. També treballa en el grup basc Hamaika Bide, associació centrada en l'estudi dels diferents exilis bascos dels segles xix i xx.

## Obres destacades

Ha col·laborat en diverses publicacions especialitzades, entre elles, Anales de la Literatura Española Contemporánea, El Correo de Euclides. Anuario científico de la Fundación Max Aub, Estreno: cuadernos de teatro español contemporáneo, Hispanística XX, Ínsula, Primer Acto, etc. Entre els seus llibres destaquen:
* Los laberintos del exilio. Diecisiete estudios sobre la obra literaria de Max Aub (2003)
* Valle-Inclán, antifascista (1992)
* Guía de lectura de "Martes de carnaval". (1992)
* Valle-Inclán, Rivas Cherif y la renovación teatral española (1907-1936)(1992)
* República literaria y revolución. (2010)
* El Partido Comunista de España y la literatura (1931-1977) (2020)
Per a una bibliografia més extensiva vegeu: «Obra de Manuel Aznar Soler» a Dialnet.

## Referències

* 1 2 3 Manuel Aznar Soler Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ «Manuel Aznar Soler» (en castellà). Quién es quién?. Euskal Erbesteen Kultura.
* ↑ Zubiria, Alex «Manuel Aznar Soler: "Los escritores en el exilio ganan por goleada en cantidad y calidad a los franquistas"». Notícia de Gipuzkoa, 21-11-2021.
* ↑ Los laberintos del exilio : diecisiete estudios sobre la obra literaria de Max Aub. Sevilla: Renacimiento, 2003. ISBN 84-8472-098-5.
* ↑ Valle-Inclan, antifascista (en castellà). 1a ed. Sant Cugat del Vallès: Cop d'Idees, 1992. ISBN 84-87478-05-0.
* ↑ Guía de lectura de Martes de carnaval. 1. ed. Bellaterra [Spain]: Taller d'Investigacions Valleinclanianes, Departament de Filologia Espanyola, UAB, 1992. ISBN 84-7658-373-7.
* ↑ Valle-Inclán, Rivas Cherif y la renovación teatral española (1907-1936) (en castellà). 1a. ed. Sant Cugat del Vallès, Barcelona: Cop d'Idees, 1992. ISBN 84-87478-04-2.
* ↑ República literaria y revolución : (1920-1939) (en castellà). Sevilla: Renacimiento, 2010, p. 1016. ISBN 978-84-8472-490-2.
* ↑ «El catedrático Manuel Aznar Soler analiza la relación de la historia del Partido Comunista de España con la literatura» (en castellà). Tiempo de Historia, 31-12-2020.

## Enllaços externs

* «Manuel Aznar el exilio y Max Aub» (vídeo) (en castellà). Agència Febus, 21-07-2008.
# Manuel da Silva Gaio

Manuel da Silva Gaio (Coïmbra, 1860 - 1934) va ser un narrador i poeta portuguès.
Va estar vinculat al simbolisme i va ser un gran estudiós de la cultura clàssica. Juntament amb Eugénio de Castro va fundar la revista “Arte”. Es destaca per un lirisme eròtic i panteista, propi de la poesia del seu país a finals del segle xix.

## Obres

* Da poesia na enducação dos gregos (1917)
* Chave verbal (1916)
* O santo (1927)
* Sulamite (1928)

## Referències

* ↑ «Manuel da Silva Gaio». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Manuel de Alba

Manuel de Alba (Alcalá de Henares, 1643 - Barcelona, 22 d'abril de 1697) fou un eclesiàstic espanyol, i bisbe de Barcelona entre els anys 1693 i 1697.
Fill d'un metge del rei Carles II i catedràtic de la Universitat de Salamanca, va arribar a Solsona com a bisbe titular el 1685. Al sínode de 1685 va proposar que fos elegit patró del bisbat Sant Ramon Nonat. El 1690 va inaugurar l'actual capella de l'Hospital de Solsona. Com a bisbe de Solsona, el 1691 va participar, al costat d'altres bisbes catalans, en el Concili provincial de Tarragona, presidit per l'arquebisbe Josep Sanxis i Ferrandis. Va tenir algun conflicte amb els canonges de Solsona. Va residir a Verdú fins que va ser traslladat a Barcelona, quan fou nomenat bisbe de Barcelona el 24 d'agost del 1693. A la Diòcesi de Barcelona queden alguns decrets relatius a la reforma del clergat.

## Referències

* 1 2 Martí Bonet, Josep Maria; Cabassa, Montserrat (col.); Pallàs, Gemma (col.); Alarcón, Joana (col.). «Alba, Manuel de». A: Los 120 Obispos de la Diócesis de Barcelona. Barcelona: Bubok Publishing S.L., 2020, pàg. 107. ISBN 78-84-685-4425-0 [Consulta: 5 octubre 2022]. Arxivat 4 October 2022$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* 1 2 «Bishop Manuel de Alba †». Catholic Hierarchy. [Consulta: 8 octubre 2022].
* ↑ Costa y Borrás, José Domingo. «Concilio de 1691». A: Obras del excelentisimo e ilustrisimo señor doctor José Domingo Costa y Borrás, obispo que fue de Lérida y Barcelona, y arzobispo de Tarragona: Concilios tarraconenses (Tomo II), pàg. 150 [Consulta: 8 octubre 2022].
# Maiak (Tula)

* Per a altres significats, vegeu «Maiak».
Maiak (en rus: Маяк) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 308 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Maiak

«Maiak» té aquests significats:

## Crimea

* Maiak (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea

## Rússia

* Maiak (Kixtim), complex d'equipaments nuclears a Txeliàbinsk, a Rússia
* Maiak (Krasnodar), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Maiak (Stàvropol), localitat del krai de Stàvropol, a Rússia
* Maiak (Tula), localitat de l'óblast de Tula, a Rússia
# Marceliano Isábal y Bada

Marceliano Isábal y Bada (Saragossa, 1835 - 1931) fou un advocat i polític aragonès. Fou un dels fundadors del Casino Republicà de Saragossa amb Calixto Ariño, Espondaburu, Gabriel de la Escosura y Ballarín i Gimeno Rodrigo. Participà en la revolució de 1868 i des d'aleshores dirigí el diari La República. Fou un dels signants del Pacte de Tortosa de 1869 i fou elegit diputat del Partit Republicà Democràtic Federal per Borja a les eleccions generals espanyoles d'agost de 1872 i 1873. Durant la Primera República Espanyola fou cap de política del Ministeri de Governació dirigit per Eleuterio Maisonnave Cutayar; posteriorment fou governador civil de la província de Terol.
Quan es produí la restauració borbònica deixà la política activa, encara que es mantingué fidel al republicanisme. Quan es produí l'escissió de Manuel Ruiz Zorrilla continuà fidel a Nicolás Salmerón en el Partit Republicà Centralista. Fou diputat d'Unió Republicana pel districte de La Almunia de Doña Godina a les eleccions generals espanyoles de 1901 i 1905.
Simultàniament va dirigir un important despatx d'advocats i fou degà del Col·legi d'Advocats de Saragossa de 1912 fins a la seva mort el 1931. També va intervenir en el Congrés de Jurisconsults Aragonesos de 1880, i com a especialista en dret civil aragonès, participà en la Comissió de preparació de l'Avantprojecte d'Apèndix de Dret Aragonès de 1904 i en la Comissió General de Codificació de 1925. També ha publicat nombrosos estudis sobre dret aragonès.

## Obres

* Comentario al Fueros y Observancias del Reino de Aragón (1926)

## Enllaços externs

* «Marceliano Isábal y Bada». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)