OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Genís del Terrer

Sant Genís del Terrer o l'església del Terrer és una església del municipi de Llançà (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada a uns dos quilòmetres al nord-est del nucli de la Valleta i a ponent del nucli urbà de la població de Llançà, en un replà de la carena del coll del Terrer.

## Descripció

Es tracta de les restes consolidades del petit temple del Terrer, d'una sola nau amb absis de planta semicircular ultrapassat de ferradura. La nau, sense volta, presenta els murs perimetrals arrasats, amb una alçada màxima conservada d'uns dos metres. L'absis, en canvi, conserva la volta de quart d'esfera amb restes de l'encofrat original i dues finestres d'un sol biaix i arcs de mig punt, obertes als paraments de llevant i migdia. L'arc triomfal ha estat completament restituït i està bastit amb carreus de pedra desbastada.
L'església presenta la particularitat de tenir tres portes, obertes als murs de ponent, tramuntana i migdia. A l'interior de la nau hi ha un banc corregut de pedra adossat als murs perimetrals i, a la banda de tramuntana, la base d'un pilar adossat procedent d'un d'arc toral. També hi ha les restes d'un paviment de morter allisat, sota el qual apareixen rastres d'un altre paviment de morter i picadís ceràmic.
L'aparell és de grans pedres desbastades amb predomini de la pissarra, lligades amb morter de calç. A la part inferior de l'absis hi ha quatre grans filades bastides amb la tècnica del "opus spicatum".

## Història

"L'Església del Terrer" és el nom popular actual. Resta oblidada l'advocació a Sant Genís, sota la qual és documentada al segle x com a possessió de Sant Pere de Rodes. En el document de dotació del monestir per Gaufred d'Empúries del 974 no s'esmenta l'església, però sí els indrets del seu alou dits "collum de Terrario, redeiritio de santo Genesio o sorbeirolo de sancto Genesio". Aquests topònims es tornen a citar com a límits del territori de l'abadia a l'epistola del papa Benet VI del mateix any 974, en un precepte del rei Lotari del 982 i a l'epístola del papa Joan XV del 990, uns documents que també anomenen l'església de Sant Genís entre les situades dins el terme monàstic. L'any 1091 queda documentat un litigi entre el Monestir de Sant Pere de Rodes i el de de Sant Pere de Banyoles per la titularitat d'aquesta església i altres que finalment queda resolt a favor del monestir empordanès.
L'any 1984 el departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya i la Diputació de Girona conjuntament amb els Amics de Llançà endegaren un projecte de consolidació i de manteniment de l'ermita, així com l'arranjament dels accessos.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Genís del Terrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Sant Genís de l'Alentó

L'església de Sant Genís de l'Alentó, del poble desaparegut de l'Alentó, en el terme comunal rossellonès de Talteüll, a la Catalunya Nord, és una edificació religiosa actualment desapareguda.
Es trobava a la zona meridional del terme, a l'interior del darrer meandre del Verdoble abans d'abocar-se en l'Aglí.
L'església és esmentada en el segle XII: ecclesia D. Genesii de Alentad (1157), S. Genesius de Lentad in termino castri de Tautahull (1183), o ecclesia de Alentad (1196). Segons Pere Ponsich, aquest poble és el precedent de Talteüll: tenen el mateix patró, i no hi ha esments contemporanis de les dues església, ja que la del poble apareix en els documents quan la de l'Alentó deixa d'estar documentada.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Talteüll». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Talteüll. Sant Genís d'Alentó». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ Lloc on era l'església de Sant Genís de l'Alentó en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Ponsich 1993.
# Sant Josep de la Clínica

Sant Josep de la Clínica és la capella de la clínica de Sant Josep de la vila de Prada, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situada en el número 1 del carrer de la Bassa, en el recinte de l'antiga Clínica de Sant Josep, que estava regentada per les Germanes de Sant Josep. Ara és una casa de repòs per a jubilats i malalts. És molt a prop, a llevant, de l'església de Sant Pere de Prada i de la cellera primigènia de la vila.

## Referències

* ↑ Sant Josep de la Clínica en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «124 - Prada». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 111. Sant Josep de la Clínica Sant Josep de les Germanes de Sant Josep». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Prada». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Sant Josep de Prats de Balaguer

Sant Josep de Prats de Balaguer és una capella del poble nord-català de Prats de Balaguer, a la comuna de Fontpedrosa, de la comarca del Conflent.
Està situada en el nucli de població de Prats de Balaguer, al començament del Camí de l'Església, a les darreres cases del costat de llevant del poble.
És una petita capella d'una sola nau, sense absis exempt.

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan; Delcor, Maties. «Fontpedrosa: Santa Maria de Prats de Balaguer». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995, p. 545-546 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Becat, Joan. «67 - Fontpedrosa». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 62. Santa Maria de Prats de Balaguer». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Fontpedrosa». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Sant Josep de Prats de Balaguer en els ortofotomapes de l'IGN
# Santa Maria del Coll

* Per a altres significats, vegeu «Mare de Déu del Coll».
Santa Maria del Civit o Santa Maria del Coll és una església de Civit al municipi de Talavera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És l'església parroquial situada dalt del turó del poble de Civit i aïllada de qualsevol construcció. L'edifici se'ns presenta amb una sola nau amb volta apuntada, capelles laterals i un campanar de planta quadrada situat a la capçalera. La teula de la nau és doble vessant; i a un vessant en ambdues capelles laterals. El seu campanar té una teulada a quatre vessants i presenta obertures d'ulls a totes les cares, destacant però, un treball més acurat, a la cara que dona a la façana principal de l'església, amb obertura de doble ull d'arc de mig punt. L'accés a l'interior de l'església es fa a partir d'un porxo construït recentment, dins del qual es troba la seva porta d'accés. Aquesta porta presenta estructura d'arc de mig punt adovellat. Tota aquesta estructura que s'anteposa a l'edifici ve precedida per un camí, delimitat ambdós costats per murs, on hi ha integrades, en forma de decoració, dues esteles funeràries, molt erosionades.

## Història

L'existència del lloc de Civit es documenta l'any 1051, quan Alemany Hug de Cervelló cedí un alou a l'indret d'"ipsa vid" al comtat de Manresa, dins el terme del castell d'Aguiló a un grup de dotze famílies.
Una de les primeres mencions de l'església de Civit data de 1110, en una deixa testamentària d'Ermessèn a Santa Maria de Civit. Posteriorment aquesta parròquia consta en la visita pastoral de 1331.
El bisbe de Vic visità la parròquia l'any 1685; en aquest moment n'era sufragània l'església de Santa Creu de Pavia.
L'església es mantingué dins el bisbat de Vic fins a l'any 1957, que fou agregada a la diòcesi de Solsona, conjuntament amb bona part de les parròquies veïnes. Actualment, aquest edifici no conserva cap element del primitiu temple romànic i ha estat molt remodelat al llarg del temps.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Església parroquial de Santa Maria de Civit - Santa Maria del Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Schizothorax esocinus

Schizothorax esocinus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 47 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Afganistan, el Pakistan, l'Índia, Nepal i la Xina.

## Referències

* ↑ Heckel J. J. 1838. Fische aus Caschmir gesammelt und herausgegeben von Carl Freiherrn von Hügel, beschrieben von J. J. Heckel. Wien. Fische Caschmir. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* 1 2 Wu, Y. i C. Wu, 1992. The fishes of the Qinghai-Xizang Plateau. Sichuan Publishing House of Science & Technology, Chengdu, Xina. 599 p.
* ↑ Shrestha, T.K., 1990. Resource ecology of the Himalayan waters. Curriculum Development Centre, Tribhuvan University, Kathmandu, Nepal. 645 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Menon, A.G.K., 1999. Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Selim Giray

«Selim Giray» té aquests significats:

## Kans de Crimea

* Selim I Giray
* Selim II Giray
* Selim III Giray
# Selijàrovka

El Selijàrovka - Селижаровка (rus) - és un riu de Rússia. Passa per l'óblast de Tver. És un afluent per l'esquerra del Volga. Neix al llac Seliguer, al nord-oest dels turons de Valdai. Continua direcció sud, formant una vall boscosa de gran valor turístic. Al seu curs hi ha tot de datxes i de cases d'estiu. Té una llargària de 36 km i una conca de 2.950 km².
# Selim III Giray

Selim III Giray (1713-1786) fou kan de Crimea (1764-1767). Era fill de Fetih II Giray i va succeir a Qırım Giray.
Va nomenar Mehmed Giray com a khalgay i Qırım Giray com a nureddin. Enfrontat als russos va intentar expulsar al cònsols russos de Bakhtxisarai, però finalment la situació fou reconduïda amb l'entrega de pells i de rubles. A la primavera del 1765 fou cridat a Constantinoble per fer els tradicionals juraments i concertar mesures amb el diwan otomà; va arribar a la capital imperial el 27 de juny de 1765. Va insistir amb els otomans que s'havia de pressionar a Rússia per la demolició dels forts que havien construït a Kabarda. El 1766 va insistir en aquesta política i el març de 1767 fou deposat. Arslan Giray fou cridat per segona vegada al tron.
El novembre de 1770 en ser deposat Qaplan II Giray fou nomenat Maqsud Giray per segona vegada però no va arribar a prendre possessió i el febrer de 1771 fou designat Selim III que va nomenar khalgay a Mehmed Giray i nureddin a Qırım Giray (segurament el fill d'Halim Giray, conegut també com a Kashikbash). Es va establir als quarters d'hivern de l'exèrcit turc a Babatagh i va fer front a dos exèrcits russos: un que va marxar a Moldàvia manat pel comte Rumanzev, i un altre que es va dirigir a Crimea manat pel príncep Basili Dolgomki, més tard anomenat "El Crimeà"; aquest darrer va dividir el seu exèrcit en dues parts, una de les quals va forçar la línia de fortificacions de Perekop defensada per Selim III Giray, mentre l'altra va creuar l'estre de Yeinitshi i va conquerir la fortalesa d'Arabat. En la mateixa campanya els otomans van perdre Kaffa, Kertx i Yenikalehi mentre que Gosleve, Balaklava i Balbek a Crimea, i Tainan, foren també ocupades pels russos
Després d'això Selim III es va haver de declarar vassall de l'emperadriu Caterina la Gran i es va comprometre a enviar dos fills com a ostatges a Sant Petersburg. Quan no ho va fer la seva residència fou assetjada per tropes russes, però el kan va aconseguir fugir amb la seva família cap a Constantinoble. Sahib II Giray fou posat al tron pels russos mentre els otomans designaven per segona vegada a Maqsud Giray.
Selim III va viure a Istanbul quinze anys fins, gaudint d'una pensió i un sou considerables. El 1778 Selim III Giray va penetrar a Crimea amb suport otomà i va aconseguir algunes avantatges, rebent el nomenament com a kan de la Porta, però Şahin Giray, després de signar una treva de 21 dies, la va trencar i amb suport dels russos el va derrotar i es va haver d'embarcar a uns vaixells turcs a Balaklava, cap a Sinope. Un segon intent de Selim III el setembre de 1778, va ser rebutjat.
Va morir amb 73 anys el 1786, sent enterrat a la mesquita d'Ayaz Pasha.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Santa Teresa di Riva

Santa Teresa di Riva (sicilià Santa Tresa di Riva) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2009 tenia 9.166 habitants. Limita amb els municipis de Casalvecchio Siculo, Furci Siculo, Sant'Alessio Siculo i Savoca.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Alberto Alfio Morabito | Llista cívica |
# Schoonhoven

Schoonhoven és un antic municipi de la província d'Holanda Meridional, al sud dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 12.042 habitants repartits sobre una superfície de 6,96 km² (dels quals 0,65 km² corresponen a aigua).
L'1 de gener de 2015 es va fusionar amb Ouderkerk, Bergambacht, Vlist i Nederlek, creant el nou municipi de Krimpenerwaard.

## Ajuntament (2006)

El consistori municipal està format per 15 regidors dels partits:
* Gemeentebelangen 4 regidors
* PvdA 3 regidors
* CDA 2 regidors
* VVD 2 regidors
* SGP/ChristenUnie 2 regidors
* GroenLinks 2 regidors

## Enllaços externs

* www.schoonhoven.nl Arxivat 2004-11-25 a Wayback Machine.
# Sepsikt

Sepsikt (en rus: Сэпсикт) és un poble de la República de Komi, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia vuit habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010. Итоги переписи по Республике Коми. Том 1 Численность, размещение, возрастно-половой состав населения», 2018. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Коряков Ю.Б. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 6 juliol 2021].
# Sargon (escacs)

Sargon (també SARGON) és un programa d'escacs de la parella de desenvolupadors nord-americans Dan i Kathe Spracklen de finals dels anys 70 i 80, que es considerava el referent per la seva potència i la comoditat de joc en aquell moment. El nom deriva de Sargon d'Akkad (vers el 2300 aC). ), un antic governant de Mesopotàmia .

## Història

Inspirats per un llistat en BASIC d'un programa d'escacs inacabat que va caure en mans dels Spracklens al voltant de 1977, van decidir desenvolupar un programa d'aquest tipus ells mateixos. Van optar pel llenguatge assemblador significativament més eficient i van utilitzar el microprocessador Z80 de 8 bits de l'empresa nord-americana Zilog, que fa poc havia aparegut al mercat. La primera versió es va publicar el 1978 i el mateix any va guanyar el torneig d'escacs d'ordinador del 3 - 5 de Març a San Jose, Califòrnia West Coast Computer Faire (fira d'informàtica).
Com a resultat, van aparèixer altres versions, la majoria numerades amb números romans (II, III, IV i V) (a excepció de Ver. 2.5), l'última versió de 1991 va ser la V

## Referències

* ↑ SARGON III – Ein Mikrocomputer-Programm aus dem Hause Spracklen in Computerschach und Spiele (CSS), Nr. 3, 1984, S. 12
* ↑ Sargon series bei MobyGames (englisch), abgerufen am 21. November 2017

## Bibliografia

* SARGON III – Ein Mikrocomputer-Programm aus dem Hause Spracklen in Computerschach und Spiele (CSS), Nr. 3, 1984, S. 12–14
* Kathe und Dan Spracklen: Sargon – A Computer Chess Program, Hayden Book Company, 1978, ISBN 0-8104-5155-7
* Kathe und Dan Spracklen: First Steps in Computer Chess Programming (englisch) in BYTE, Vol. 3, Nr. 10, Oktober 1978

## Enllaços externs

* Sargon (escacs) a MobyGames (anglès)
* Entrada a la base de dades de jocs d'ordinador UVlist.net
* Sargon Arxivat 2018-08-23 a Wayback Machine. a Chess Programming Wiki (anglès), consultat 21. novembre de 2017
* Llistat d'assemblador SARGON TDL Z80 per a CP/M i Wavemate Jupiter III
# Sargètia

Sargètia (Sargetia, Σαργετία o Σαργεντία) és el nom clàssic d'un riu de Dàcia, que passava per la rodalia del palau de Decèbal. S'ha identificat amb el Strel o Strey, afluent del Marosch, que passava per Sarmizegethusa, la capital de Decèbal.

## Referències

* ↑ Smith, W. «SARGE´TIA» (en anglès). Dictionary of Greek and Roman Geography.
# Serra Grossa (Aitona)

El Serra Grossa és una muntanya i un serra a la vegada, de 315 metres que es troba al municipi d'Aitona, a la comarca catalana del Segrià.
Al cim podem hi ha el vèrtex geodèsic número 250124001.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «serra Grossa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sant Benet (Santo Domingo el Antiguo)

Sant Benet és una obra d'El Greco, realitzada entre 1577 i 1579. Es conserva i exhibeix en una de les sales del Museu del Prado a Madrid. Aquest quadre formava part del retaule major de Monestir de Santo Domingo el Antiguo, a Toledo, i era la parella del Sant Bernat. Aquestes dues obres van ser venudes i substituïdes per còpies. El Sant Benet consta amb el número 3 en el catàleg raonat d´obres d'El Greco realitzat pel seu especialista Harold Wethey.

## Anàlisi

La representació de Sant Benet de Núrsia al Retaule major té molta lògica, perquè les monges del Monestir de Santo Domingo eren Bernardines, membres de l'ordre originàriament fundada per Sant Benet, tot i que després va ser reformada per Bernat de Claravall
Sant Benet porta un hàbit negre i sosté amb la mà esquerra un bàcul ricament decorat or i plata. Els núvols i el cel articulen un nimbe, única referència espacial d'El Greco. No s'aprecia l'anatomia del personatge, coberta per pesades robes. Destaca el sòlid modelat i les pinzellades, que permeten construir un fons esbossat. Josep Gudiol comenta que la millor part d'aquesta pintura són les mans del personatge, de gran delicadesa, i que en el tractament de la seva figura es creen contrastos que influeixen poderosament en la força de la imatge.

## Situació dins el conjunt

* L'original estava situat al segon pis del carrer dret.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967.
* Cossío; manuel Bartolomé; El Greco de Cossío ; Lecturas Hispánicas; Zaragoza-2016; ISBN 978 1539 832690
* Marañón, Gregorio; El Greco y Toledo ; RBA Libros; Barcelona-2014; ISBN 978 84 9056 112 6
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1

## Enllaços externs

* «San Benito» Museu del Prado (castellà)
* http://www.artehistoria.jcyl.es/v2/obras/1689.htm Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Wethey, Harold E. Obra mencionada., p. 21.
* ↑ «St. Benedict of Nursia» (en anglès). Catholic Encyclopedia. [Consulta: 13 octubre 2019].
* ↑ Gudiol, José. Obra mencionada, p. 77.
# Sandy Cabrera Arteaga

Sandy Cabrera Arteaga (Hondures, c. 2000) és una activista pels drets de les dones hondurenya.
Escritora i activista feminista, mare soltera d'una nena sorda, Cabrera fa activisme a Hondures en favor dels drets sexuals i reproductius, com ara l'ús de contraceptius postcoitals —es calcula que un 40% dels embarassos al país són no planejats o no desitjats. En aquest camp d'acció, ha format part de l'organització Acción Joven i ha sigut portaveu de la campanya Hablemos lo que es.
Per la seva activitat, la cadena britànica BBC va incloure-la en la llista 100 Women de 2022, amb les dones més inspiradores i influents del món en aquell any. Es convertia així en la primera dona de nacionalitat hondurenya en aparèixer en aquest llistat, que celebrava la 10a edició.

## Referències

* ↑ Hoppe, Jessica. «The Fight for Emergency Contraception in Honduras» (en anglès). Refinery29, 31-05-2022. Arxivat de l'original el 2022-11-08. [Consulta: 1r febrer 2023].
* ↑ «Sandy Arteaga, hondureña entre las más influyentes del mundo: BBC» (en castellà). La Prensa, 07-12-2022. Arxivat de l'original el 2023-02-01. [Consulta: 1r febrer 2023].
* ↑ «BBC 100 Women 2022: Who is on the list this year? - BBC News» (en anglès britànic). Arxivat de l'original el 2022-12-07. [Consulta: 26 gener 2023].
* ↑ Barahona, Giselle. «BBC destaca a la hondureña Sandy Arteaga como una de las mujeres más influyentes e inspiradoras» (en castellà). Once Noticias, 06-12-2022. Arxivat de l'original el 2023-02-01. [Consulta: 1r febrer 2023].

## Enllaços externs

* Portal "Hablemos lo que es" (castellà)
# Shell d'Unix

Un shell d'Unix és un intèrpret de comandes (vegeu shell) i un guió de host, que proporciona una interfície d'usuari tradicional a sistemes operatius Unix i semblants. Els usuaris fan funcionar directament l'ordinador mitjançant la introducció de text a un intèrpret de línia d'ordres, o mitjançant la creació de scripts de text amb una o diverses d'aquestes comandes.

## Vegeu també

* Shell (informàtica)

## Referències

* ↑ Bourne, Stephen R. «The Unix Shell». BYTE, 01-10-1983, p. 187 [Consulta: 30 gener 2015].
# Serra Voltorera

La serra Voltorera o Muntanya de Cabarrà, és una serra situada entre els municipis de Cabra del Camp i el Pont d'Armentera a la comarca de l'Alt Camp. Les seves altituds màximes són el Puig de Cabdells (822 m) i la Voltorera (819 m). S'estén en direcció sud-oest a nord-est, i està separada de la serra de Jordà, al sud-oest, pel coll de Cabra.
La part nord de la serra forma part de la conca del Gaià, mentre que la resta pertany a la del Francolí.
Hi ha el projecte de construir-hi el parc eòlic Serra Voltorera, amb 10 molins.

## Referències

* ↑ DOGC, 9 de gener de 2009
* ↑ Tinet, 16.10.08
# Serra d'Ador

La serra d'Ador és una petita alineació muntanyenca que divideix les aigües dels rius Vernissa i Serpis, entre les comarques valencianes de la Safor i el Comtat. Aquesta serra arriba a la seua màxima alçada en la muntanya de la Cuta (680 m) i s'estén d'oest a est fins a l'Horta de Gandia.
Pel nord, el riu Vernissa voreja la serra recollint les aigües que els nombrosos barrancs i rierols drenen; per l'est la serra s'obri en dues aliniación cap a l'Horta del Sèrpis que al sud s'encaixona separant la serra d'Ador del massís de la Safor. Per l'oest, la serra es prolonga enllaçant amb la serra del Benicadell.
Els pobles que rodegen la serra d'Ador són Aielo de Rugat, Montitxelvo, Terrateig, Llocnou de Sant Jeroni, Castellonet de la Conquesta, Alfauir, Palma de Gandia, Ador, Vilallonga i l'Orxa.
La seva vegetació es caracteritza per pins i vegetació arbustiva, si bé està abancalada en les seves parts més baixes destinant-se al cultiu de tarongers.