OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frontera entre Colòmbia i Jamaica

La frontera entre Colòmbia i Jamaica és una frontera internacional marítima que discorre en el mar Carib, i està definida pel tractat Sanín-Robertson, signat el 12 de novembre de 1993 a Kingston pels ministres d'afers exteriors de tots dos països, Noemí Sanín per Colòmbia i Paul Douglas Robertson per Jamaica, i aprovat pel Congrés de la República de Colòmbia el 10 de desembre de 1993 a través de la llei No. 91.
La frontera entre tots dos països està definida com la recta que va entre els punts de coordenades 14° 44′ 10″ N, 74° 30′ 50″ O﻿ / ﻿14.73611°N,74.51389°O﻿ / 14.73611; -74.51389 i 15° 02′ 00″ N, 73° 27′ 30″ O﻿ / ﻿15.03333°N,73.45833°O﻿ / 15.03333; -73.45833.
La frontera està demarcada pels punts:
* 16° 04′ 15″ N, 79° 50′ 32″ O﻿ / ﻿16.07083°N,79.84222°O﻿ / 16.07083; -79.84222
* 16° 04′ 15″ N, 79° 29′ 20″ O﻿ / ﻿16.07083°N,79.48889°O﻿ / 16.07083; -79.48889
* 16° 10′ 10″ N, 79° 29′ 20″ O﻿ / ﻿16.16944°N,79.48889°O﻿ / 16.16944; -79.48889
* 16° 10′ 10″ N, 79° 16′ 40″ O﻿ / ﻿16.16944°N,79.27778°O﻿ / 16.16944; -79.27778
* 16° 04′ 15″ N, 79° 16′ 40″ O﻿ / ﻿16.07083°N,79.27778°O﻿ / 16.07083; -79.27778
* 16° 04′ 15″ N, 78° 25′ 50″ O﻿ / ﻿16.07083°N,78.43056°O﻿ / 16.07083; -78.43056
* 15° 36′ 00″ N, 78° 25′ 50″ O﻿ / ﻿15.60000°N,78.43056°O﻿ / 15.60000; -78.43056
* 15° 36′ 00″ N, 78° 38′ 00″ O﻿ / ﻿15.60000°N,78.63333°O﻿ / 15.60000; -78.63333
* 14° 29′ 37″ N, 78° 38′ 00″ O﻿ / ﻿14.49361°N,78.63333°O﻿ / 14.49361; -78.63333
* 14° 15′ 00″ N, 78° 19′ 30″ O﻿ / ﻿14.25000°N,78.32500°O﻿ / 14.25000; -78.32500
* 14° 05′ 00″ N, 77° 40′ 00″ O﻿ / ﻿14.08333°N,77.66667°O﻿ / 14.08333; -77.66667
* 14° 44′ 10″ N, 74° 30′ 50″ O﻿ / ﻿14.73611°N,74.51389°O﻿ / 14.73611; -74.51389
L'article 3 de l'acord estableix una Àrea de Règim Comú, que es correspon a una zona d'administració conjunta per al control, exploració i extracció dels recursos vius i no vius. Aquesta zona, de forma vagament triangular, abasta diverses illes de la regió (Serranilla, Alicia i Petrel), si bé estan excloses de l'àrea comuna i es troben sota sobirania colombiana.

## Referències

* 1 2 3 Sociedad Geográfica de Colombia. «Tratado sobre Delimitación Marítima entre la República de Colombia y Jamaica». [Consulta: 27 juliol 2011].
* ↑ Sociedad Geográfica de Colombia. «Frontera con Jamaica». [Consulta: 27 juliol 2011].
# Chad le Clos

Chad Guy Bertrand le Clos és un nedador sud-africà, campió olímpic i del món.

## Biografia

Le Clos va néixer a Durban, Sud-àfrica, de pare mauricià i de mare sudafricana. Va rebre classes a la Westville Boys' High School, matriculant-se el 2010. Va començar de ben jove a nedar, i als deu anys ja competia. El 2010 als Jocs de la Commonwealth hi va guanyar els seus primers títols però no va arribar a la fama fins als Jocs Olímpics de Londres 2012 on va guanyar l'or als 200 metres papallona defensat per Michael Phelps. En els mateixos llocs va quedar segon en els 100 papallona
Als Mundials de Barcelona va participar en només les proves de papallona i relleus. Va aconseguir l'or en els 200 papallona i els 100 papallona on a més va batre el rècord nacional.
Al mundial de Doha va ser guardonat com millor nedador del campionat, ja que va aconseguir l'or en els 50, 100, 200 papallona i en els 200 lliures establint rècords mundials en les seves proves estrella: els 100 i 200 papallona.
Als Mundials de Kazan va aconseguir la medalla d'or als 200 m papallona i una medalla d'argent als 100 m papallona. També va participar en els 50 m papallona, on només es va aconseguir classificar per les semifinals.

## Rècords

Actualment le Clos posseeix, entre d'altres, 2 rècords del món en piscina curta i 2 rècords africans en piscina llarga Actualitzat el 8/09/2015

### Piscina llarga

| Event | Marca | Campionat | Data | Rècord | Ref. |
| 100m papallona | 50.56 | Kazan 2015 | 8 d'agost 2015 | AF | |
| 200m papallona | 1:52.96 | Londres 2012 | 31 de juliol 2012 | AF | |

### Piscina curta

| Event | Marca | Campionat | Data | Rècord |
| 50m papallona | 21.95 | Doha 2014 | 6 de Desembre 2014 | CR,AF |
| 100m papallona | 48.44 | Doha 2014 | 1 de Desembre 2014 | WR,CR |
| 200m papallona | 1:48.61 | Doha 2014 | 7 de Desembre 2014 | CR,AF |
| 200m papallona | 1:48.56 | SWC 2013 | 5 de novembre 2013 | WR |
| 400m estils | 3:59.23 | SWC 2013 | 9 de novembre 2013 | AF |
| 4x200m lliures | 6:52.13 | Doha 2014 | 4 de Desembre 2014 | NR |
| 4x50m estils | 1:34.31 | Doha 2014 | 4 de Desembre 2013 | NR |

## Referències

* ↑ «Chad Le Clos» (en anglès), 08-12-2014.
* ↑ «[http://www.olympic.org/olympic-results/london-2012/swimming/100m-butterfly-m LONDON 2012 SWIMMING,100M BUTTERFLY MEN FINAL]» (en anglès), 08-12-2014. [Consulta: 11 juny 2015].
* ↑ «Hosszu and Le Clos are also the best in Doha!» (en anglès), 08-12-2014. Arxivat de l'original el 2015-02-11. [Consulta: 8 desembre 2014].
* ↑ http://www.omegatiming.com/File/Download?id=00010F020000030D02FFFFFFFFFFFF02
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en anglès). [Consulta: 11 juny 2015].
* ↑ http://www.omegatiming.com/File/Download?id=00010E010D00030C02FFFFFFFFFFFF02
* ↑ , Omega.
* ↑ , Omega.
* ↑ , Omega.
* ↑ , Omega.
* ↑ , Omega.
* ↑ , Omega.
# Alum-(K)

La alum-(K) és un mineral de la classe dels sulfats que pertany al grup de l'alum. El nom es deriva de "alum", ja que aquesta espècie és un membre del grup de l'alum; el sufix -(K) denota que és el membre dominant amb potassi del grup. Anteriorment era anomenada alum de potassi.

## Característiques

La alum-(K) és un sulfat de fórmula química KAl(SO₄)₂·12H₂O. Cristal·litza en el sistema isomètric. En rares ocasions es troba en forma de petits cristalls octàedrics; més normalment estalactítica, columnar, farinosa o granulada i eflorescències massives. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'alum-(K) pertany a «07.C - Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: krausita, tamarugita, kalinita, mendozita, lonecreekita, alum-(Na), tschermigita, lanmuchangita, voltaïta, zincovoltaïta, pertlikita, amoniomagnesiovoltaïta, kröhnkita, ferrinatrita, goldichita, löweïta, blödita, nickelblödita, changoïta, zincblödita, leonita, mereiterita, boussingaultita, cianocroïta, mohrita, nickelboussingaultita, picromerita, polihalita, leightonita, amarillita, konyaïta i wattevil·lita.

## Formació i jaciments

Es forma a partir de roques argiloses o de carbó que conté pirita o marcassita oxidant; pot ser d'origen fumaròlic o de precipitat solfatàric. Sol trobar-se associada a altres minerals com: alunogen, pickeringita, epsomita, melanterita, guix o sofre.

## Referències

* ↑ «Alum-(K)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 juliol 2016].
* 1 2 «Alum-(K)» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 9 juliol 2016].
# Can Valls (Rupià)

Can Valls és un gran edifici de planta irregular a la plaça d'Avall del poble de Rupià (Baix Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local. És una de les cases que hi ha adossades a la muralla juntament amb can Nató, can Pastor i can Carbó. Sembla que l'origen de Can Valls cal sitar-lo en els segles xiv i xv, tot i que la configuració actual de l'edifici data del segle xvii, època en què s'hi va fer una important remodelació. Hi ha diverses inscripcions amb dates dels segles xvii i xviii que posen de manifest les successives intervencions posteriors. En aquest casal va viure el polític Ramon d'Abadal i Calderó, després de finalitzar la guerra civil de 1936-39 i fins a l'any de la seva mort, el 1945. Consta de tres plantes i té coberta de teula. La façana, de composició simètrica, presenta 3 obertures per planta, totes elles allindades i emmarcades en pedra. Els elements més notables són les restes d'esgrafiats i la llinda del balcó central, amb una inscripció datada el 1669 i un emblema central on apareixen les lletres del cognom Carbó.

## Història

* 1 2 «Can Valls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Nemacheilus barapaniensis

Nemacheilus barapaniensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1863. Sur les genres de la famille des Cobitioïdes. Versl. Akad. Amsterdam v. 15. 32-44.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Izz-ad-Din Massud

Izz-ad-Din Massud és el nom dels següents personatges:
* Izz-ad-Din Massud I (? - Mossul, 1193), cinquè atabeg zengita de Mossul
* Izz-ad-Din Massud II, atabeg zengita de Mossul de 1211 a 1218
# Tità (desambiguació)

«Tità» té aquests significats:
* Astronomia: Tità (satèl·lit) és el major satèl·lit de Saturn.
* Mitologia: en la mitologia grega, els Titans eren unes divinitats, fills d'Urà i de Gea.
# Torreadrada

Torreadrada és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 130 | 146 | 127 | 113 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Trachurus lathami

Trachurus lathami és una espècie de peix de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 40 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Canadà fins a Maine (Estats Units) i des del nord del Golf de Mèxic fins al nord de l'Argentina. Sembla que és escàs a les Índies Occidentals.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Nichols, J. T. 1920. A key to the species of Trachurus. Bull. Am. Mus. Nat. Hist. v. 42 (art. 13): 477-481.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Torre d'Aguiló

La Torre d'Aguiló és una torre de vigilància moderna del segle xvi ubicada en un tossal de 143 metres d'altura a la partida de la Cala, a la Vila Joiosa (a la Marina Baixa, País Valencià). Encara que es troba en estat de semi-runa, conserva tots els seus elements. Associada a aquesta hi ha restes d'un pou a escassos metres. Ha estat declarada BIC de forma genèrica amb el codi R-I-51-0009289.

## Descripció

És una torre prismàtica de base quadrada d'uns quatre metres de longitud i huit d'alçada. La base es troba atalussada fins a una altura de tres metres. La part inferior és massissa i a la meitat superior se situa la dependència dels vigilants. Aquesta és quadrada i terminada en volta circular. Presenta buits a les quatre façanes. A la part alta existí una lladronera de la qual sols resten dues volades. En una de les façanes es troba el buit d'accés, de grandària reduïda i rematat per un arc de mig punt. Els buits de les restants façanes són finestres de petites dimensions. La rematada es troba parcialment derruïda. La fàbrica, de gran gruix, està realitzada de maçoneria irregular, encara que és més homogènia a les cares exteriors, enfoscada fins a emmascarar parcialment la pedra. Als cantons i al buit d'accés s'empra carreu més treballat per a millorar les condicions constructives.
* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
# Torrent de Búger

El Torrent de Búger (Mallorca) és un torrent mallorquí que neix a Mancor de la Vall del Torrent de Massanella, travessa Selva, Inca, Búger i Sa Pobla. És afluent del torrent de Sant Miquel.

## Referències

* http://www.mallorcaweb.net/gps/docs/sapobla_gent_medi_historia_guia_didactica_2003.pdf Arxivat 2013-06-21 a Wayback Machine.
# Torrent de Ca n'Oller

El torrent de Ca n'Oller és un curs fluvial de règim estacionari del Vallès Occidental afluent per la dreta de la riera de Caldes. Neix a prop del nucli dels Pins, entre els termes de Sentmenat i Palau-solità i Plegamans. Desemboca a la riera de Caldes a prop del mas de ca n'Oller, després de creuar el municipi de Polinyà. En el seu curs baix podem trobar petits bosquets de ribera formats per àlbers, roures i alzines.

## Referències

* 1 2 «Torrent de Ca n'Oller». NaturaLocal. [Consulta: 22 abril 2019].
* ↑ «Torrent de ca n'Oller». GEC. [Consulta: 22 abril 2019].
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Tsikoudia

Tsikoudia (en grec τσικουδιά) o raki (ρακή) és una beguda alcohòlica basada en el raïm que es fa a Creta a Grècia, és molt semblant al tsípuro,i es fa de destil·lar brisa, és a dir el subproducte del raïm quan es fa vi. La brisa es fa fermentar durant sis setmanes en bótes i després es destil·la. És un producte similar a la grappa italiana i a l'aiguardent espanyol i portuguès o al marc francès. Té un grau alcohòlic del 34% però fet a casa pot arribar al 60-90%. Sovint es serveix d'aperitiu. Pot estar saboritzat amb pell de llimona, romer o mel.

## Referències

* ↑ «What You Need to Know About Greek Raki (Tsikoudia)» (en anglès). Greek Boston. [Consulta: 27 juny 2021].

## Enllaços externs

* Raki - Grècia
# Tokudaia muenninki

Tokudaia muenninki és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic del nord de l'illa d'Okinawa (Japó), on viu a altituds superiors a 300 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos amb un dens sotabosc. Està amenaçat per la desforestació i la introducció d'espècies invasores al seu medi. L'espècie fou anomenada en honor del col·leccionista estatunidenc Odis Alfred Muennink.

## Referències

* ↑ Ishii, N. Tokudaia muenninki. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 25 agost 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 285. ISBN 978-0801893049.
# Tokugawa Hidetada

    En aquest nom japonès, el cognom és Tokugawa.
Tokugawa Hidetada (徳川 秀忠) (2 de maig del 1579 - 14 de març del 1632) va ser el segon shōgun del dinastia Tokugawa, va governar des del 1605 fins a la seva abdicació el 1623. Va ser tercer fill de Tokugawa Ieyasu. Va tenir una participació important junt al seu pare a la batalla de Sekigahara el 1600, va obtenir el títol de shōgun per part de l'Emperador Go-Yōzei el 1603 i va prendre les rendes del Japó el 1605, quan el seu pare Ieyasu va abdicar.
# Tokugawa Iemitsu

    En aquest nom japonès, el cognom és Tokugawa.
Tokugawa Iemitsu (徳川 家光, Tokugawa Iyemitsu) (12 d'agost del 1604 - 8 de juny del 1651) va ser el tercer shōgun del dinastía Tokugawa, i va governar entre el 1623 i el 1651. Va ser el fill gran de Tokugawa Hidetada i net de Tokugawa Ieyasu.
Va ser investit shōgun el 1617 i va assumir el shogunat a tot Japó el 1623 quan va abdicar el seu pare. Va ser conegut per emetre un edicte el 1633 que prohibia el cristianisme al Japó i va obligar a tota la població a registrar-se als temples. Donada aquestes persecucions, el 1637 es va produir la Rebel·lió de Shimabara, organitzada per japonesos convertits al cristianisme. Molts va fer assassinats i executats posteriorment. El 1639, va ordenar l'aïllament del Japó de la resta del món.
Va ser el primer shōgun Tokugawa que va morir durant el seu mandat i no després d'abdicar.

## Vegeu també

* Sakoku
* Període Edo
# Torre de la Trinitat

La Torre de la Trinitat (rus: Троицкая башня, literalment Tróitskaia bàixnia) és una torre amb un passatge al centre del mur nord - oest del Kremlin de Moscou, que domina el Jardí Alexandre.
La Torre de la Trinitat va ser construïda entre 1495 i 1499 per l'arquitecte italià Aloisio da Milano (conegut a Rússia com Aleviz Fryazin Milanets). La torre ha rebut diversos noms, inclosos Rizopolozhenskaya, Znamenskaya i Karetnaya. Va rebre el seu nom actual el 1658 de la posada de la Trinitat (Троицкое подворье) al Kremlin. El soterrani de dos pisos de la torre va albergar una presó als segles XVI i XVII. Hi ha el Pont de la Trinitat, que està protegit per la Torre Kutafia i condueix a les portes de la Torre de la Trinitat. També hi va haver un rellotge a la part alta de la torre entre 1585 i 1812. En 1707, a causa de l'amenaça d'invasió sueca, les ranures per a armes de la Torre de la Trinitat es van ampliar per albergar canons pesats. El 1935, els soviètics van instal·lar una estrella vermella al capdamunt de la Torre de la Trinitat. Abans del domini soviètic, la torre tenia una icona de la Santíssima Trinitat a dalt de la cara exterior. Com que aquesta torre era l'entrada formal per als grans congressos del Partit Comunista, la icona va ser eliminada per complet en lloc de simplement arrebossat com els de les Torres Spasskaya i Nikolskaya.
La Torre de la Trinitat és la més alta del Kremlin de Moscou. La seva altura actual al costat del Jardí Alexander juntament amb l'estrella és 80 metres (260 ft). Avui dia, la porta de la torre és l'entrada principal de visitants al Kremlin.

## Referències

* ↑ «Museums of the Moscow Kremlin: ARCHITECTURAL ENSEMBLE OF THE MOSCOW KREMLIN». kremlin-architectural-ensemble.kreml.ru. [Consulta: 19 maig 2020].
* ↑ «Trinity Tower in Moscow's Kremlin», 12-10-2007. Arxivat de l'original el 2014-10-24. [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ Yegorov. «20 facts about 20 Kremlin towers (PHOTOS)» (en anglès americà). www.rbth.com, 08-01-2020. Arxivat de l'original el 2020-01-09. [Consulta: 19 maig 2020].
# Torre de la Vall del Marquès

La Torre de la Vall del Marquès és una obra del municipi de Roquetes (Baix Ebre) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa residencial de descans. És de planta rectangular amb alguns petits cossos que sobresurten pel costat esquerre de forma prismàtica. Edifici amb planta baixa i dos superiors, amb coberta plana. Tot el conjunt està envoltat per cornisa i balustrada. L'organització de la façana principal i de la posterior són idèntiques, excepte pels motius ornamentals, de caràcter vegetal amb un gerro, que coronen les finestres del primer pis. Presenten tres divisions verticals delimitades per franges de motllures (que també es troben a les cantonades). Cal destacar els petits encoixinats de la planta baixa i que envolten tot l'edifici, així com les finestres apaïsades de l'últim pis.

## Història

Fou construïda pel marquès Diego de León, continuant posteriorment en propietat de la seva família. El 1939 va ser adquirit per J. Figueres-Ribas als hereus de Diego de León. El 1964 es varen fer reformes, per al condicionament interior de l'edifici.

## Referències

* 1 2 «Torre de la Vall del Marquès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Torre de la Vall del Marquès». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Tomàs Mas i Penes

Tomàs Mas i Penes (Reus, 1834 - Mèxic, 1913) va ser un jesuïta missioner.
El biògraf reusenc Josep Olesti fa una anotació sobre la seva vida: va ingressar a la Companyia de Jesús a França el 1855. Ordenat sacerdot el 1868, va ser destinat al col·legi de les Missions a Manila (Filipines). Va recórrer diverses illes i residí a la Missió de Seno, a la regió de Davao. El 1879 va anar a Mèxic, on ajudà a fundar diverses residències, col·legis i cases missionals. La seva correspondència es conserva a Mèxic, i una part va ser recollida a Cartas edificantes de las misiones de la Compañía de Jesús en la de Mindanao, publicades a Manila entre el 1879 i el 1882.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 436-437.
# Tora groga

La tora groga (Aconitum anthora), és una espècie de planta amb flors dins la família ranunculàcia. També pot rebre els noms d'herba tora, tora i tora blanca.
La seva distribució és àmplia, però principalment com oròfit centreeuropeu a les muntanyes com els Alps i els Càrpats i les parts nord d'Àsia. També apareix als Països Catalans (només als Pirineus). És una planta polimorfa i s'inclou dins del grup Aconitum vulparia. Floreix de juliol a setembre.

## Descripció

Planta de 20 a 60 cm d'alt amb l'elm de la flor hemisfèric més o menys tan alt com ample. Les tuberositats de les arrels són napiformes; fulles 3-palmatisectes; inflorescència curta, simple o ramificada; ordinàriament 5 fol·licles.

## Hàbitat

Pastures mesòfiles, herbassars megafòrbics en terrenys bàsics i de vegades en els àcids, principalment a l'estatge subalpí dels Pirineus on viu entre els 1000 i els 2320 m d'altitud.

## Usos

Històricament la seva arrel que és tuberosa tenia la reputació de ser un bon antídot del verí d'altres espècies d'Aconitum (tora). o Aconitum pardalianches, d'on prové el seu epítet específic anthora o "contra la tora". Aquesta planta és extremadament tòxica per la ramaderia i els humans. Fins i tot dosis petites poden ser mortals.
L'arrel conté sal volàtil i un oli essencial, mentre que les fulles i tiges contenen alcaloides diterpenoides. S'ha usat externament contra el reumatismes i el dolor agut però pot irritar la pell.

## Sinònims

* Aconitum pseudanthora Blocki ex Pacz.
* Aconitum eulophum Rchb.
* Aconitum jacquinii Rchb.
* Aconitum nemorosum M.Bieb.

## Referències

* 1 2 «Aconitum anthora». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ «Greater Thora (Panthers-Bane) Herb, Greater Thora (Panthers-Bane) Use, Greater Thora (Panthers-Bane) Supplement». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 8 abril 2013].
* «Aconitum anthora». Herbal Harmony's Directory. Arxivat de l'original el 2004-01-30. [Consulta: 16 gener 2006].
# Torrent de Son Catlar

El torrent de Son Catlar és el curs d'aigua torrencial més important de la conca de Campos (Mallorca). És la continuació del torrent d'Alfàbia, que recull les aigües del vessant sud-oest del massís de Randa. En conjunt drena una superfície d'uns 100 km².
És un torrent molt antropitzat i gran part del seu recorregut està canalitzat, o bé transformat en camí o bé eixermat com a camps agrícoles i com la majoria de cursos d'aigua de la conca en certs punts no té un curs definit.
Desemboca les seves aigües al Salobrar de Campos després de creuar les contrades de sa Sorda i la possessió Son Catlar (d'on en pren el nom). Alguns dels seus afluents són el torrent de Païssa, el torrent de Son Lluís, el torrent des Tast, el torrent de la Poruga i el torrent des Punt.

## Referències

* 1 2 3 Joan, Barceló Trobat. «Les inundacions del 6 de setembre de 1989 a Mallorca». Universitat de Barcelona. Arxivat de l'original el 2020-11-24. [Consulta: 29 setembre 2018].
* ↑ Grimalt, Miquel. «Les catastrofes climatiques ales Illes Balears. Les inundacions». A: Pons X. G.. El canvi climàtic : passat, present i futur. Societat d'Història Natural de les Balears, 2001, p. 191-203. ISBN 84-87818-34-X [Consulta: 27 setembre 2018].
* ↑ Roselló i Verger, Vicenç «La xarxa hídrica del mapa de Mallorca d'En Despuig (1785)». Cuadernos de geografía, 90, 2011, pàg. 115-124.
* ↑ Barceló Sorell, Joan «Inundacions a l'entorn del nucli urbà de Porreres». Memòria del Treball de Fi de Grau en Geografia (UIB), 2018 [Consulta: 27 setembre 2018].