OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cabildo de La Palma

El Cabildo Insular de La Palma és l'òrgan de govern d'aquesta illa. Com tots els cabildos de Canàries, va ser format a partir de la Llei de Cabildos de 1912, i és la forma governativa i administrativa, pròpia de les illes, que complix dues funcions principalment. D'una banda, presta serveis i exerceix competències pròpies de la Comunitat Autònoma i per una altra, és l'entitat local que governa l'illa. El seu president és José Luis Perestelo (Coalició Canària). Els Cabildos van esperar per a constituir-se que fossin triats els Delegats del Govern en cadascuna de les illes, una vegada triats això va determinar que fos el dia 16 de març de 1913 en el qual quedessin constituïdes totes les Corporacions amb excepció de la d'El Hierro que va quedar pendent fins a ser creat el municipi de Frontera. Entre les seves competències estan la gestió i manteniment de la xarxa insular de carreteres, medi ambient, bombers, recollida i reciclatge d'escombraries, aigües, patrimoni històric, transport públic, activitats culturals, ordenació territorial, turisme, artesania i indústria; així com la gestió de les escoles de música, l'Hospital Insular de La nostra Senyora dels Dolors, la Biblioteca Insular José Pérez Vidal, el Museu Insular i el Museu Arqueològic Insular. Adreça de la seu principal: Avinguda Marítima nº3, Santa Cruz de la Palmal, 38700 Santa Cruz de Tenerife.

## Llista de presidents del Cabildo Insular de La Palma

Etapa democràtica des del 1979:
| No. | Nom | Inici | Fi | Partit |
| 1. | Gregorio Guadalupe Rodríguez | 1979 | 1982 | CC |
| 2. | José Ernesto Luis González Afonso | 1982 | 1991 | PP |
| 3. | Gregorio Guadalupe Rodríguez (2ª vegada) | 1991 | 1993 | CC |
| 4. | Felipe Hernández Rodríguez | 1993 | 1996 | PSOE |
| 5. | José Luis Perestelo Rodríguez | 1996 | 2009 | CC |
| 6. | Guadalupe González Taño | 2009 | Actualitat | CC |

## Enllaços externs

* Cabildo insular de La Palma Arxivat 2007-04-05 a Wayback Machine.
# Campionat del Món de Trial 1999

La temporada de 1999 del Campionat del Món de trial fou la 25a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 9 proves puntuables, celebrades entre el 20 de març i el 12 de setembre. La prova inaugural, de dos dies de durada, fou el Trial de Sant Llorenç -disputat a Lloret de Mar- que tornava a Catalunya després d'un parèntesi de dos anys.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Dougie Lampkin | Beta | 392 |
| 2 | Takahisa Fujinami | Honda | 277 |
| 3 | Marc Colomer | Montesa | 243 |
| 4 | Graham Jarvis | Scorpa/Sherco | 219 |
| 5 | Steve Colley | Gas Gas | 214 |
| 6 | Marcel Justribó | Montesa | 169 |
| 7 | Amós Bilbao | Montesa | 169 |
| 8 | Albert Cabestany | Gas Gas | 168 |
| 9 | Bruno Camozzi | Gas Gas | 164 |
| 10 | Marc Freixa | Gas Gas | 124 |

## Referències

* ↑ «Marc Colomer no puede con Lampkin» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 21-03-1999. [Consulta: 20 febrer 2011].
* «FIM Trial World Championship. 1999» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 13 de juny 2013. [Consulta: 20 febrer 2011].
* «Individual World Championship for Trial. Classifications» (en anglès). fim-live.com. FIM, 1999. [Consulta: 20 febrer 2011].
# Campionat del Món de Trial 2000

La temporada de 2000 del Campionat del Món de trial fou la 26a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 10 proves puntuables, celebrades entre el 18 de març i el 3 de setembre.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Dougie Lampkin | Montesa | 379 |
| 2 | Takahisa Fujinami | Honda | 294 |
| 3 | Marc Colomer | Montesa | 282 |
| 4 | Marc Freixa | Gas Gas | 229 |
| 5 | Kenichi Kuroyama | Beta | 189 |
| 6 | Steve Colley | Gas Gas | 178 |
| 7 | Albert Cabestany | Beta | 164 |
| 8 | Marcel Justribó | Montesa | 160 |
| 9 | Adam Raga | Gas Gas | 154 |
| 10 | David Cobos | Sherco | 141 |

## Referències

* «FIM Trial World Championship. 2000» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 13 de juny 2013. [Consulta: 20 febrer 2011].
* «Individual World Championship for Trial. Classifications» (en anglès). fim-live.com. FIM, 2000. [Consulta: 20 febrer 2011].
# Marcador tumoral

Els marcadors tumorals són una sèrie de substàncies que poden detectar-se en la sang, l'orina o altres teixits de l'organisme i la presència en una concentració superior a determinat nivell pot indicar l'existència d'un càncer. Encara que una concentració anormal d'un marcador tumoral pugui suggerir la presència de càncer, això, per si mateix, no és suficient per diagnosticar. Generalment la seva utilitat es redueix a sospitar el diagnòstic o valorar l'evolució d'un tumor detectat per altres procediments.
La major part dels marcadors tumorals poden ser produïts també per les cèl·lules normals, per la qual cosa de vegades hi ha falsos positius. A més algunes malalties no canceroses provoquen que els nivells de certs marcadors tumorals s'incrementin. En altres ocasions el resultat del test és negatius i no obstant això hi ha un tumor maligne (fals negatiu). La interpretació del resultat tant positiu com negatiu per a un determinat marcador tumoral pot arribar a revestir gran complexitat, de manera que és imprescindible l'assessorament mèdic.

## Classificació

Les substàncies que es poden emprar com a marcadors tumorals són molt heterogènies des del punt de vista bioquímic i poden classificar-se en els següents grups:
* Antígens oncofetals com l'antigen carcinoembrionari, alfa-fetoproteïna i gonadotropina coriònica humana.
* Glicoproteïnes com l'antigen prostàtic específic, el CA 125, CA19-9, CA 15-3, i CA72.4
* Enzims com la lactat deshidrogenasa (LDH) i fosfatasa alcalina.
* Hormones com les catecolamines.
* Proteïnes com la tiroglobulina.

## Antigen carcinoembrionari

Primitivament es va observar que era produïda per tumors gastrointestinals com càncer de còlon i càncer de pàncrees. Posteriors investigacions van mostrar que també era produïda en casos de càncer de pulmó, càncer de mama, cirrosi hepàtica, malaltia pulmonar obstructiva crònica, malaltia de Crohn i moltes altres patologies. Per a un pacient prèviament diagnosticat d'un tumor gastrointestinal, l'augment brusc del nivell de l'antigen carcinoembrionario en sang pot indicar recurrència de la malaltia.

## Antigen prostàtic específic

L'antigen prostàtic específic és una proteïna enzimàtica anomenada serina proteasa que actua com a anticoagulant per a mantenir l'semen líquid. En condicions normals només petites quantitats escapen a la sang. L'elevació dels nivells sanguinis de l'antigen prostàtic específic pot indicar la presència d'un càncer de pròstata, prostatitis o hipertròfia benigna de pròstata.

## Enllaços externs

* Marcadors tumorals. Manual Merck

## Referències

* ↑ Manual del tècnic superior de Laboratori d'Anàlisis Clíniques . (castellà) Editorial Mad SL, 2004, ISBN 84-665-1374-4. Consultat el 2010.08.01
* 1 2 E. Martínez, M. Marc, M.A. Domínguez, F. Arias, E. Villafranca, M.T. Dueñas: Marcadors tumorals circulants amb valor pronòstic , Annals sistema sanitari Navarra 2000; 24 (Supl. 1): 53-61.
# El jefe

El jefe és una pel·lícula argentina de 1958, dirigida per Fernando Ayala, sobre un conte de David Viñas, protagonitzada per Alberto de Mendoza i Duilio Marzio, amb música de Lalo Schifrin. Estrenada a Buenos Aires el 23 d'octubre de 1958. Guanyadora del Còndor de Plata a la millor pel·lícula de 1959.

## Argument

És la història d'un grup d'una banda de delinqüents juvenils de poca volada, que troben en el seu "cap" a aquell capaç de resoldre els seus problemes i fer realitat els seus desitjos. La història fa un gir quan "el cap" traeix la banda.

## Repartiment

* Alberto de Mendoza (Berger)
* Duilio Marzio (Carlos Solari)
* Orestes Caviglia (Sr. Soto)
* Leonardo Favio (Marcelo)
* Luis Tasca (Siruli)
* Graciela Borges (Mima)
* Ignacio Quirós (Ruiz de gran)
* Ana Casares (Linda)
* Violeta Antier (Estela)
* Pablo Moret (Müller)
* Héctor Rivera (Gomina)
* Emilio Alfaro (Ruiz de petit)
* Marcela Sola (Elvira Soto)
* Fabio Zerpa (Policia)
* Rossana Zucker
* Isidro Fernán Valdez (Lic. Martínez Ronda)
* Chela Jordán
* Eduardo de Labar
* Rafael Diserio (Sr. Gramajo)
* Martha Williams (Model)
* Blanca Casanova
* Francisco Audenino (A. López Suárez)
* Cayetano Biondo (Sr. Pereyra)
* Santángelo
* Celia Geraldy (Sra. Gramajo)

## Premis

* Premis Cóndor de Plata (1958): millor pel·lícula.
* Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata (1959): millor pel·lícula en espanyol.

## Referències

* ↑ Los cineastas. El jefe (en anglès). Los cineastas..

## Enllaços externs

* El jefe Arxivat 2009-02-05 a Wayback Machine., Cine Nacional
# Santa Maria del Cedro

Santa Maria del Cedro és un municipi italià, dins de la província de Cosenza. L'any 2019 tenia 5.008 habitants. Limita amb els municipis de Grisolia, Orsomarso, Scalea, Verbicaro.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Santa Maria del Cedro (en italià)
# Can Pere Pineda

Can Pere Pineda és una casa eclèctica de Granollers (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre parets mitgeres de planta baixa, dos pisos i golfes amb façana de composició simètrica. Als dos pisos hi ha balconeres corregudes sostingudes per permòdols. Les golfes s'obren en arqueria.
Els elements formals li donen un caràcter eclèctic

## Història

L'edifici se situa al carrer Ricomà, lloc on es van bastir les primeres edificacions al voltant de les muralles, el segle xix, destruída la qual el creixement urbanístic conegué una gran expansió. En aquest carrer trobem representades variants arquitectòniques dels estils popularitzats en aquesta època.

## Referències

* 1 2 3 «Can Pere Pineda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# ETOPS

ETOPS (acrònim anglès d'Extended Operations, anteriorment d'Extended-range Twin-engine Operation Performance Standards) és un estàndard de l'Organització de l'Aviació Civil Internacional que permet que els dissenys moderns d'avions bimotors puguin operar rutes en les quals, en algun moment, l'aeronau es trobi a més de 60 minuts de distància d'un aeròdrom adequat. Això permet que avions com els Boeing 757, 767, 737, 777, 787 i 747 (únic quadrimotor certificat per a ETOPS, exclusivament el model -8), així com els Airbus A300, A310, A318, A319, A320, A321, A330 i A350 puguin realitzar rutes de llarga distància, especialment aquelles que sobrevolen deserts, oceans o les regions polars, que antigament estaven prohibides per als bimotors.
Als països de parla anglesa s'ha arribat a fer broma sobre el significat d'ETOPS, convertint-lo de fet en un retroacrònim en substituir el seu significat per Engines Turn Or Passengers Swim ('[o] els motors funcionen o els passatgers neden').

## Referències

* ↑ «Certificación de aeronaves y componentes de aeronaves» (en castellà). OACI. [Consulta: 18 gener 2015].
* ↑ Fiabilidad, mantenibilidad, efectividad : un enfoque sistemático (en castellà). Madrid: Universitat Pontifícia Comillas, 2000, p. 86. ISBN 8489708932.
# Alexandre Torres

Alexandre Torres (Rio de Janeiro, Brasil, 22 d'agost de 1966) és un futbolista brasiler que el 1992 disputà un partit amb la selecció del Brasil.

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Algy Paterson

Algy Paterson (mort el 6 d'agost de 1995) fou el darrer parlant matern de la llengua martuthunira d'Austràlia Occidental.
El pare d'Algy era un europeu, cosa que el va fer candidat per a ser separat de la seva família per les autoritats en virtut de la política que ara es coneix com el Generacions robades. La seva família ho va evitar amagant-se a la selva, on van viure en un estil de vida nòmada i tradicional. Algy va créixer parlant martuthunira i kurrama, i no va aprendre res d'anglès fins als quinze anys.
Des de 1980 va treballar amb el lingüista Alan Dench per preservar la llengua martuthunira per escrit.

## Vegeu també

* Martuthunires
* Kurrames
* Mort lingüística
* Llista dels darrers parlants coneguts de llengües

## Referències

* Dench, Alan. Martuthunira: A Language of the Pilbara Region of Western Australia. Canberra: Pacific Linguistics, 1994.
# Akodon spegazzinii

Akodon spegazzinii és una espècie de mamífer rosegador del gènere Akodon que viu al nord-oest de l'Argentina. El seu hàbitat natural són els herbassars i boscos situats a altituds d'entre 400 i 3.500 msnm. Aquesta espècie, variada i de gran difusió geogràfica, fou descrita el 1897 i actualment inclou diverses poblacions abans classificades com a espècies a part. A. spegazzinii és un parent proper de A. boliviensis i altres membres del grup d'espècies A. boliviensis. Es reprodueix durant tot l'any. Apareix com a espècie «en risc mínim» a la Llista Vermella de la UICN, a causa de la seva àmplia distribució i la quantitat d'exemplars que n'hi ha.

## Referències

* ↑ Jayat et al., 2010, p. 28.
* 1 2 Pardiñas et al., 2011.
* ↑ Jayat et al., 2010.

## Bibliografia

* Jayat, J. P.; Ortiz, P. E.; Salazar-Bravo, J.; Pardiñas, U. F. J; D'Elía, G «The Akodon boliviensis species group (Rodentia: Cricetidae: Sigmodontinae) in Argentina: species limits and distribution, with the description of a new entity» (en anglès). Zootaxa, 2.409, 2010, pàg. 1-61.
* Jayat, J. P; Pardiñas, U. «Akodon spegazzinii» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. UICN, 2010.
* Pardiñas, U. F. J.; Teta, P.; D'Elía, G.; Díaz, G. B «Taxonomic status of Akodon oenos (Rodentia, Sigmodontinae), an obscure species from West Central Argentina» (en anglès). Zootaxa, 2.749, 2011, pàg. 47-61.
# Alice Kellen

Alice Kellen (València, 1989) és una escriptora valenciana de literatura romàntica juvenil i adulta. Va començar la seva carrera com a escriptora en 2013 amb Porta'm a qualsevol lloc i ha continuat publicant fins a l'actualitat, comptant ja amb quinze llibres en el mercat.

## Biografia

Va escollir aquest pseudònim per Alicia al país de les meravelles i Marian Keyes.
Va voler estudiar Història de l'Art, però com que no tenia suficient nota en la prova de selectivitat, va començar a estudiar Filologia Espanyola, carrera que la va decebre i va abandonar en poc temps. Després d'abandonar els estudis universitaris, va començar una empresa de màrqueting amb el seu marit, i no va ser fins a la publicació del seu primer llibre, que va començar a dedicar-se de manera exclusiva a l'escriptura
La seva primera novel·la es titula Porta'm a qualsevol lloc, una comèdia romàntica que va publicar en Amazon en 2013 i va aconseguir posicionar-se com un dels llibres més venuts, fet que va cridar l'atenció de diverses editorials, entre elles NEO, que va publicar la novel·la sota el seu segell a l'any següent. Encara que ja estava en contacte amb l'editorial New Adult, Alice va seguir acte publicant-se, i algunes de les seves novel·les van veure la llum sota altres segells editorials, com Titania, fins que finalment es va establir sota el segell editorial Planeta. La seva obra ha estat traduïda a una desena d'idiomes.

## Referències

* ↑ «Alice Kellen» (en castellà). PlanetadeLibros. [Consulta: 2024].
* ↑ Alice Kellen: "¿Por qué tiene más valor escribir la historia de un asesino que una de amor?", elconfidencial.com - 23
* ↑ “Biografía” “Fnac.es”
* ↑ “¿Quién es Alice Kellen?”, actualidadliteratura.com
# Albignasego

Albignasego és un municipi italià, situat a la regió del Vèneto i a la província de Pàdua. L'any 2006 tenia 20.561 habitants.

## Viles agermanades

* Galanta, Eslovàquia
# Amnirana amnicola

Amnirana amnicola és una espècie de granota que viu al Camerun, Guinea Equatorial, Gabon i, possiblement també, a la República del Congo.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. & Burger, M. 2004. Amnirana amnicola. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 20 d'abril del 2008.
# Albert Girona i Albuixech

Albert Girona i Albuixech (Almussafes, Ribera Baixa, 1956) és un historiador valencià, doctor en Història Contemporània i professor a la Universitat de València. En l'àmbit polític, és militant del BLOC-Compromís i va ser alcalde del municipi valencià d'Almussafes amb el entre 2009 i 2015. Entre el 2015 i 2019 fou Secretari Autonòmic de Cultura i Esports a la Generalitat Valenciana.

## Biografia

Albert Girona és doctor en història, i és especialista en el període relatiu a la Segona República Espanyola i la Guerra Civil, període històric sobre el qual ha publicat diversos llibres (sobretot referits a com es van viure al País Valencià) i ha col·laborat a diversos treballs col·lectius de distinta índole.

## Trajectòria política

Pel que fa a la seua trajectòria política, Girona va començar la seua militància a l'històric Partit Socialista del País Valencià, formació que abandonaria quan esta esdevinguera la filial valenciana del PSOE. En formalitzar-se la Unitat del Poble Valencià, va militar a la nova formació i va promoure la creació dels col·lectius de Benifaió i Almussafes i ha estat regidor al seu poble durant més de 20 anys.
Quan UPV i PVN van fusionar-se per crear el Bloc Nacionalista Valencià, Girona continuà desenvolupant tasques, tant al seu poble (va ser tant portaveu de la candidatura nacionalista local com regidor d'Hisenda durant el govern de Josep Chaqués) com al Consell Nacional i l'executiva del partit, on va ser responsable de l'àrea d'educació i hisenda.
En les eleccions municipals de 2007 va ser proclamat candidat a l'alcaldia d'Almussafes, obtenint cinc regidors. En 2009 va accedir a l'alcaldia de la localitat, i va revalidar el seu càrrec després de les eleccions municipals de 2011, ocupant el càrrec d'alcalde fins 2015.
En juliol de 2015 va ser nomenat Secretari Autonòmic de Cultura i Esports dins de la Conselleria d'Educació i Cultura de la Generalitat Valenciana.

## Referències

* ↑ Departament d'Història Contemporània de la UV l'any 2002-2003
* ↑ El nacionalista Albert Girona será elegido nuevo alcalde notícia a Las Provincias del 21 de gener de 2009 (castellà)
* 1 2 «El Consell nombra los cuatro secretarios autonómicos que faltaban» (en castellà). Levante-EMV, 07-07-2015.
* ↑ Fins i tot ha col·laborat, com especialista en la València republicana, a monografies sobre equips de futbol Arxivat 2011-12-09 a Wayback Machine. (castellà)
* 1 2 Girona renuncia a aspirar de nuevo a la alcaldía de Almussafes notícia a Levante-EMV del 24 d'octubre de 2014 (castellà)
* ↑ Albert Girona será presentado como candidato del Bloc notícia a Las Provincias del 27 de gener de 2007 (castellà)
* ↑ Girona (Bloc) prefiere al PP y descarta al PSPV en Almussafes notícia a Levante-EMV del 12 de juny de 2011 (castellà)
* ↑ “El valencianisme comença a fer-se natural” entrevista amb Albert Girona a El Punt-Avui
# Andrés Solar

Andrés Manuel Solar Santurio, més conegut com a Andrés Solar, (Gijón, Espanya, 25 d'agost de 1955-27 de desembre de 1984), va ser un escriptor en llengua asturiana i militant d'esquerra nacionalista. Està considerat un dels millors escriptors del surdimientu malgrat la seua primerenca defunció a l'edat de 29 anys.
Andrés Solar va nàixer a El Fondón, a la parròquia de Deva, a Gijón. Fill de pagesos, va fer els estudis primaris a l'escola pública del lloc. El 1978 es va involucrar en el moviment de reivindicació lingüística i va iniciar una intensa labor cultural i política. En els set anys següents va publicar articles en premsa, va guanyar premis literaris, va ser professor de la Universitat Popular de Gijón, va ser membre de l'Acadèmia de la Llengua Asturiana, va col·laborar amb el grup de teatre Xaréu Titelles i va ser membre de Conceyu Bable, de la Xunta Pola Defensa de la Llingua Asturiana i del partit d'esquerres, Ensame Nacionalista Astur.
Els Premis Andrés Solar van ser creats el 1985 per la Junta per la Defensa de la Llengua Asturiana en record i homenatge a l'escriptor. Tenen dues categories: la primera és la del Pegollu, que es lliura a les persones, entitats, grups o col·lectius que d'alguna manera lluiten per la llengua, incloent-la en la societat, emprant-la amb normalitat o afavorint la seua normalització. La segona categoria és Madreñazu purpurina, de denúncia que va dirigida a entitats, grups, polítics o col·lectius que desprestigien el valor de la llengua i el sentiment dels seus parlants.

## Referències

* ↑ d'Andrés, Rubiera, 2004, p. 11.
* 1 2 «SOLAR SANTURIO, Andrés» (en asturià). araz.net. [Consulta: 13 febrer 2017].
* ↑ «Entrega de los Premios Andrés Solar 2016» (en asturià). queverdeasturias.com. Arxivat de l'original el 27 de maig 2020. [Consulta: 13 febrer 2017].

## Bibliografia

* d'Andrés, Ramón; Rubiera, Carlos. Obres inédites. Academia Llingua Asturiana. ISBN 9788481683622.
# Alonso Díaz de Gibaja y Sarabia

Alonso o Alfonso Díaz de Gibaja y Sarabia (Madrid, s. XV) va ser un noble castellà.
Nascut a Madrid, fill de Juan de Gibaja i de Catalina de Sarabia, hereu i senyor de la casa d'aquest cognom a la vila. El 1410, juntament amb altres cavallers madrilenys, va participar en la campanya contra l'emirat de Granada que va culminar en el setge i conquesta d'Antequera, per part de l'infant Ferran. Va servir al rei Joan II de Castella com a governador de les ciutats de Còrdova i Conca, i com a alcaid de l'Alcàsser de Toledo, l'any 1436. Es va casar amb Juana de Sarabia, natural de Toledo; van tenir tres fills: Rui, Diego i Nicolás, els quals van ocupar diversos càrrecs i dignitats a la cort.

## Referències

* 1 2 3 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Tom I. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 17.
* ↑ García Rodrigo, Francisco Javier. El cuerpo colegiado de la nobleza de Madrid (en castellà). Madrid: Imprenta de la viuda é hija de Fuentenebro, 1884, p. 126.
* ↑ Quintana, Jerónimo de. Historia de Madrid (en castellà). vol. 1. Madrid: Imprenta del Reyno, 1629, p. 290.
# Aldehuela de Liestos

Aldehuela de Liestos és un municipi de la província de Saragossa, a la comunitat autònoma d'Aragó i enquadrat a la comarca de la Camp de Daroca.
# Aldehuela de Yeltes

Aldehuela de Yeltes és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al nord amb Castraz i Martín de Yeltes; a l'est amb Sepulcro-Hilario i Puebla de Yeltes; al sud amb El Maíllo i Morasverdes i a l'oest amb Dios le Guarde i Alba de Yeltes.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 398 | 355 | 282 | 256 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine.
# Alpujarra de la Sierra

Alpujarra de la Sierra és un municipi format per la unió el 1971 de les localitats de Mecina Bombarón i Yegen, i que està situat en la part centre-nord de la Alpujarra (província de Granada), a uns 108 km de la capital provincial.
Limita amb els municipis de Lanteira, Válor, Ugíjar, Cádiar i Bérchules. El seu ajuntament està format pels nuclis de Mecina Bombarón, Yegen i Golco, a més del mas de Montenegro.
Tots els nuclis de població del municipi estan orientats al sud, mirant al mar, separats per barrancs replets de vegetació.
# Anarchism in America

Anarchism in America és un documental de 1983, dirigit per Steven Fischler i Joel Sucher i produït per Pacific Street Films, que el 2006 ha estat rellançat per AK Press en DVD.
La pel·lícula identifica l'anarquisme com l'única ideologia genuïnament antiautoritària, i discuteix en quina forma els ideals anarquistes s'alineen amb els ideals de la tradició revolucionària estatunidenca i el seu esperit independent, des de camioners fins a intel·lectuals, des de comunitats rurals fins a zones urbanes.
En el documental intervenen Paul Avrich, Jello Biafra, Murray Bookchin, Mollie Steimer, Karl Hess, i el poeta Kenneth Rexroth. Es tracta el tema de la guerra civil espanyola de 1936, la revolució russa de 1917, la influència de Emma Goldman i el cas dels anarquistes executats Sacco i Vanzetti.

## Referències

* ↑ The Story al web de Pacific Street Films
* ↑ Film: 'Anarchism in America' per Janet Maslin, 15 de gener del 1983, New York Times

## Enllaços externs

* Anarchism in America a YouTube