OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jerome Moross

Jerome Moross (Nova York, 1 d'agost de 1913 - Miami, 27 de juliol de 1983) fou un compositor, director i orquestrador de música de cinema.
Es convertí en un pianista amb talent i compongué música per al teatre. Durant els anys 1940 començava a treballar a Hollywood, on compondria música per a 16 pel·lícules de 1948 a 1969.
La seva banda sonora més coneguda és la de la pel·lícula de 1958 Grans horitzons, per al qual fou nominat per un Oscar a la millor banda sonora. Segons Moross, componia el títol principal tot recordant un passeig per les terres planes al voltant d'Albuquerque poc abans que es traslladés a Hollywood durant els últims anys 1930.
Altres treballs inclouen la música per a les pel·lícules Les aventures de Huckleberry Finn (1960), El cardenal (1963), i Rachel, Rachel (1968). També componia el tema principal a les temporades tercera a vuitena de la sèrie de TV Wagon Train.
També orquestrà per a altres compositors, incloent pel·lícules com El nostre poble (Our Town) per a Aaron Copland i Els millors anys de la nostra vida per a Hugo W Friedhofer.
Els treballs en música clàssica de Moross inclouen una simfonia, una sonata per a dos pianos i quartet de corda.
Moross moria a Miami el 1983 d'insuficiència cardíaca congestiva després d'un accident vascular cerebral.

## Treball a Broadway

* The Mother (1935) - obra de teatre - música incidental - co-compositor
* Frankie and Johnny (1938) - ballet
* Susanna and the Elders (1948) - musical en un acte - compositor
* Willie the Weeper (1948) - musical en un acte - compositor
* The Eccentricities of Davey Crockett (1948) - musical en un acte - compositor
* The Golden Apple (1954) - musical - compositor

## Premis i nominacions
### Premis Oscar

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1959 | Millor banda sonora | Grans horitzons | Candidat |

## Referències

* ↑ * Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. III, pàg. 1033. (ISBN 84-7291-226-4)
* Bloom, Ken. American song. The complete musical theater companion. 1877–1995’’, Vol. 2, 2nd edition, Schirmer Books, 1996.
* Borroff, Edith; Clark, J. Bunker. American Opera. A Checklist, Harmonie Park Press, 1992.
* Larkin, Colin. The Encyclopedia of Popular Music, Third edition, Macmillan, 1998.
* Press, Jaques Cattell (Ed.). Who's who in American Music. Classical, First edition. R. R. Bowker, New York 1983.
* Sadie, Stanley. The new Grove dictionary of music and musicians, Macmillan, 1980.
* Sadie, Stanley; Hitchcock, H. Wiley (Ed.). The New Grove Dictionary of American Music. Grove's Dictionaries of Music, 1986.
* Wescott, Steven D. A Comprehensive Bibliography of Music for Film and Television, Information Coordinatores, 1985.

## Enllaços externs

* Jerome Moross - Lloc web oficial
# Joan Soler i Janer

Joan Soler i Janer (Sant Pere Pescador, 6 d'abril de 1897 - Barcelona, 7 de maig de 1967) va ser un periodista, jurista i polític català.

## Trajectòria

Nascut el 6 d'abril de 1897 a la localitat altempordanesa de Sant Pere Pescador, va cursar els estudis de batxillerat a Figueres, i la llicenciatura de Dret a la Universitat de Barcelona. L'any 1922 va entrar com a redactor del principal diari carlista de Catalunya, El Correo Catalán, que dirigia Miquel Junyent, ocupant el 1926 els càrrecs de secretari de redacció i cap d'informació política. L'any 1932 substituiria a Junyent com a director del periòdic, càrrec que mantindria al llarg de gairebé tota la Segona República Espanyola, fins que l'any 1935 va ser reemplaçat per Josep Cabaní i Bassols.
El 1931 va ser un dels inspiradors del setmanari tradicionalista Reacción, que s'imprimia als tallers del Correo Catalán. Va ser candidat a diputat a les eleccions generals espanyoles de 1933 per la candidatura dretana Defensa Ciutadana i a les eleccions municipals de 1934 va sortir escollit com a regidor de l'Ajuntament de Barcelona representant a la Lliga Catalana. Aquell mateix any també va dirigir un altre setmanari tradicionalista, de vida efímera, titulat Altaveu.
Va participar com a orador en diversos mítings de propaganda de Comunió Tradicionalista a Catalunya, previs al cop d'Estat de juliol de 1936. Quan va esclatar la Guerra Civil Espanyola, va creuar el front i es va unir al bàndol franquista, prestant importants serveis en l'organització de «Fronts i Hospitals». Després de la guerra, va exercir d'advocat a Barcelona i va ser jutge del Tribunal tutelar de menors.

## Obres

* Tomás Caylá Grau: ejemplo y guía de patriotas. Su vida y su muerte (1938)

## Referències

* ↑ Saura, Víctor. Carlins, capellans, cotoners i convergents: història d' "El Correo Catalán" (1876-1985). Diputació de Barcelona, 1998, p. 42.
* 1 2 «Necrológicas: Don Juan Soler Janer» (en castellà). Hoja Oficial de la Provincia de Barcelona p. 14. PrensaHistórica.mcu.es, 08-05-1967. [Consulta: 25 abril 2020].
* ↑ Alcalá, César. «El Semanario Reacción (1931-19xx)» (en castellà). Arbil.org. [Consulta: 25 abril 2020].
* ↑ Del Castillo, José; Álvarez, Santiago. Barcelona, Objetivo Cubierto (en castellà). Editorial Timón, 1958, p. 79.
* ↑ Tarín-Iglesias, José. Vivir para contar: medio siglo entre la anécdota y el recuerdo (en castellà). Planeta, 1983, p. 99. ISBN 84-320-4286-2.
* ↑ Checa Godoy, Antonio. Prensa y partidos políticos durante la II República (en castellà). Universidad de Salamanca, 1989, p. 195. ISBN 84-7481-521-5.
* ↑ Alcalá, César. La represión política en Cataluña: 1936-1939 (en castellà). Grafite Ediciones, 2005, p. 81. ISBN 84-96281-31-0.
# Joan Soler i Lluch

Joan Soler i Lluch (Barcelona, 23 de març de 1881 - Barcelona, 4 d'abril de 1961) fou un futbolista català de la dècada de 1900.
Fou un dels primers porters del FC Barcelona, amb qui jugà entre 1903 i 1907, i guanyà el Campionat de Catalunya de 1904-05. Era conegut amb el sobrenom del llarg, a causa de la seva alçada. Fou un veritable sportman de l'època, doncs a més de futbolista, fou un destacat jugador de pilota basca i ciclista.
També fou un entusiasta de la caça i la pesca. Fou autor dels llibres La Pesca Deportiva i Didáctica Cinegética tratado de Caza Menor i president de l'Associació de Pescadors Esportius.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1904-05

## Referències

* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «J. Soler, el presidente del Barça sin rostro». CIHEFE, Cuadernos de Fútbol, número 31, 01-04-2012. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Publicitat». La Vanguardia, 27-09-1961. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Pesca». La Vanguardia, 01-12-1928. [Consulta: 9 abril 2017].
# Jan Lála

Jan Lála (Libická Lhotka, 10 de setembre de 1938) és un exfutbolista txec de la dècada de 1960.
Fou 37 cops internacional amb la selecció txecoslovaca amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1962.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de SK Slavia Praha i Lausanne Sports.

## Referències

* ↑ Jan Lála - estadístiques internacionals al lloc web de l'Associació de Futbol de la República Txeca (txec)
* ↑ (txec) Slavia Praha profile
* ↑ Jan Lála a National-Football-Teams.com (anglès)
# Joan Florit i Ginard

Joan Florit i Ginard, compositor i organista mallorquí, va exercir com a professor de cor i organista al Convent de Sant Francesc de Paula, de l'Orde dels Mínims. Orde de la qual va passar a formar part l'any 1757. També va fer una gran tasca per promoure el cant litúrgic a Mallorca.
Va compondre una Missa de rèquiem per a 3 veus i orquestra, l'obra més coneguda. A més, va compondre una altra missa, la Missa en sexto tono para coro, una Lamentación del Viernes Santo i un Gozos de San Benito de Palermo.

## Bibliografia

* ALONSO, Celsa. «Anguerri Profitós, Jorge.», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002
# Joaquim José Insley Pacheco

Joaquim José Insley Pacheco (Cabeceiras de Basto, 31 de març de 1830 - Rio de Janeiro, 14 d'octubre de 1912), de naixement Joaquim José Pacheco, va ser un fotògraf, pintor, professor i retratista portuguès que va viure i treballar en el Brasil.
Nascut a Portugal, fill de Maria Antónia da Conceição i José António Pacheco, amb 13 anys va traslladar-se al Brasil, durant el periode imperial. Entre els anys 1849 i 1851, va estudiar a Nova York amb Mathew Brady, un gran fotògraf de l'època, i amb els daguerrotipistes Jeremiah Gurney i Henry E. Insley, de qui prengué el cognom com a pseudònim.
En tornant al Brasil, després de treballar en diferents ciutats del nord-est, va mudar-se a Rio de Janeiro, on va obrir un estudi fotogràfic en la zona noble de la capital. Gràcies a la qualitat del seu treball, va rebre el 1855 el càrrec de Fotògraf Oficial de la Casa Imperial i, a Portugal, el títol de Cavaller de l'Orde de Crist. La seva obra retrata la família real, polítics i aristòcrates del seu temps. Va participar d'exposicions de l'Acadèmia Imperial de Belles Arts de 1859, 1864, 1865, 1866, 1867, 1868, 1875, rebent una medalla de plata en el saló de 1866. El 1865 havia guanyat el Primer Premi de l'Exposició Internacional de Porto, fet que va repetir en l'Exposició Universal de 1904, als Estats Units.
Va estudiar pintura i dibuix amb François-René Moreaux i Karl Linde. A més d'això, va ser deixeble d'Arsênio da Silva, amb qui va aprendre tècniques en tèmpera gouache. Va ser també un eximi paisatgista.

## Referències

* 1 2 Pacheco i Alves, 2013, p. 6.
* 1 2 «Isabel, Brazilian Princess» (en anglès). Library of Congress. Arxivat de l'original el 2020-05-13. [Consulta: 26 gener 2022].
* 1 2 «Insley Pacheco» (en portuguès brasiler). Instituto Itaú Cultural. Arxivat de l'original el 2024-05-20. [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ Leite, 2010, p. 14.
* ↑ Pacheco i Alves, 2013, p. 7-8.
* ↑ de Almeida Fábio, Flávia «Retratos de militares de Insley Pacheco» (pdf) (en portuguès brasiler). ANPUH – XXIII Simpôsio Nacional de História [Londrina], 2005. Arxivat de l'original el 2022-01-27 [Consulta: 27 gener 2022].

## Bibliografia

* Pacheco, Elsa; Alves, Jorge Fernandes «Rede migratória, integração social e refluxos. Da ruralidade minhota à elite intelectual do Rio de Janeiro. Estudos de caso.». Os «Brasileiros» enquanto agentes de mudança: poder e assistência. Póvoa de Lanhoso. CITCEM / Fundação Getúlio Vargas, 2013.
* Leite, Marcelo Eduardo «Paradoxos de uma cidade: O Rio de Janeiro por dois fotógrafos» (en portuguès). EMBORNAL, 1, 2, 2010, pàg. 124–143. ISSN: 2177-160X.

## Bibliografia complementària

* de Almeida Fábio, Flávia. Um Álbum Imaginário - Insley Pacheco (tesi) (en portuguès). Campinas: Universidade Estadual de Campinas, 2005.
# Johann Baptist Beha

Johann Baptist Beha (Oberbränd, Eisenbach, 1815 - 1898) va ser un prestigiós rellotger de la Selva Negra. Va aprendre l'ofici de seu pare, el mestre rellotger Vincenz Beha (1764-1868). Al seu taller va fer uns 365 rellotges entre 1839 i 1845.

## Bibliografia

* Kochmann, Karl (2005): Black Forest Clockmaker and the Cuckoo Clock;
* Schneider, Wilhelm (1987): Frühe Kuckucksuhren von Johann Baptist Beha in Eisenbach im Hochschwarzwald, in: Uhren, Heft 3, 1987, S. 45 - 53;
* Schneider, Wilhelm (1988): The cuckoo clocks of Johann Baptist Beha, in: Antiquarian Horology, Vol. 17, 1988, p. 455 - 462;
* Wilhelm und Monika Schneider (1988), Black Forest Cuckoo Clocks at the Exhibitions in Philadelphia 1876 and Chicago 1893, in: NAWCC, Vol. 30/2, No. 253, 1988, S. 116 – 127, 128 -132.
* Schneider, Wilhelm, Frühe Kuckucksuhren, Entwicklungsgeschichte der Schwarzwälder Kuckucksuhr von 1750 - 1850, Regensburg 2008.
* Miller, Justin (2012), Rare and Unusual Black Forest Clocks, Schiffer 2012, p. 27-103.

## Enllaços externs

* Beha cuckoo clock catalogue, ca. 1895 Arxivat 2012-03-26 a Wayback Machine.
* Una col·lecció privada d'antics rellotges de selva negra incloent molts cucuts Beha (anglès)
# Johann Baptist Pischek

Johann Baptist Pischek (Mšeno, 11 d'octubre de 1814 - Sigmaringen, 16 de febrer de 1873) va ser un cantant d'òpera bohèmia a la Cort Teatral de Württemberg.
Johann Pischek era fill de l'alcalde de Micscheno. Va estudiar primer dret a la Universitat de Praga abans de passar als escenaris. La seva primera aparició va ser un fracàs, de manera que va haver de viure amb ingressos pobres com a professor de piano. El seu pare no va rebre cap suport perquè va rebutjar la professió artística. No obstant això, Pischek va practicar el cant amb molta il·lusió i també va fer estudis musicals generals. Des de 1838 va treballar al Stadttheater de Brno, i des de 1839 al "Theatre an der Wien" i a Bratislava amb un èxit creixent. En 1840, va concursar ser per primer baríton al Teatre de la ciutat a Frankfurt. Quatre anys més tard, va obtenir una posició permanent com a cantant de cambra reial al teatre de la cort de Stuttgart. Durant el seu treball, l'Òpera de Stuttgart va viure un fort moment. Segons el contracte, Pischek tenia quatre mesos de vacances cada any, de manera que podia utilitzar aquest temps per fer gires. Així que va actuar repetidament a Viena i anà amb el seu company Wilhelm Kuhe a Londres com a cantant d'òpera i cançó i va tenir molt èxit. Es va retirar el 1864 i va morir el 1873 en una visita la seva filla a Sigmaringen. En les seves classes de cant tingué entre els seus alumnes a Franz Ditt Va ser enterrat a Stuttgart a la "Fangelsbachfriedhof".
El seu fill Johann von Pischek va ser ministre de l'Interior del Regne de Württemberg del 1893 al 1912.

## Bibliografia

* Constantin von Wurzbach: Pischek, Johann Baptista. In: Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. 22a part Corts reals imperials i impremtes estatals, Viena 1870, pp. 345–348 (digitalitzades)
* Paul Friedrich von Stälin: Pischek, Johann Baptista. A: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Volum 26, Duncker i Humblot, Leipzig 1888, pàg. 181 f.
* Christa Harten: Pischek (Pišek) Johann. in: Lèxic biogràfic austríac 1815-1950 (ÖBL). Volum 8, editor de l'Acadèmia austríaca de les ciències, Viena 1983, ISBN 3-7001-0187-2, pàg. 97.
# Josep Llaudó Majoral

Josep Llaudó Majoral (Olopte, Cerdanya, 4 d'octubre de 1923 - Vilafranca del Penedès, Alt Penedès, 23 d'abril de 1984) va ser un mecànic, fotògraf, excursionista i escalador català.
Des dels quatre anys, quan s'hi traslladà amb la seva família des de la Cerdanya natal, va residir a Barcelona. Professionalment s'especialitzà com a mecànic de pròtesis de braços i cames i va treballar a l'Obra Social de la Caixa de Pensions.
S'inicià en l'excursionisme com a membre del Centre Excursionista Àliga, de les Corts, on s'encarregà del butlletí i reuní una important biblioteca, presidí la secció de cultura. Va col·laborar en la creació de l'Arxiu Bibliogràfic Excursionista de la UEC, entitat que li publicà el llibre Pics de més de 2.000 metres. Pirineu Català, sector oriental (Rafael Dalmau editor, 1964). A la UEC de Barcelona, entre els anys 1948 i 1949, assistí als cursets d'Iniciació Excursionista. Vinculat al Centre Excursionista de Catalunya. Fou un estudiós de la masia catalana i es va encarregar de la gestió de l'arxiu de l'Estudi de la Masia, al qual aportà una extensa informació històrica i geogràfica de la Cerdanya. Va dirigir la revista "Muntanya" del Centre Excursionista de Catalunya entre els anys 1970 i 1976. Va ser un expert fotògraf, i com a tal va consolidar un important arxiu d'imatges relacionades amb la muntanya, que l'any 1996 foren donades a l'Arxiu Fotogràfic del Centre Excursionista de Catalunya. També es va dedicar a l'escalada, fent la primera ascenció a l'Agulla de Bot, on va intervenir en l'obertura del primer itinerari. També fou soci de la Societat Catalana de Geografia.
Durant el franquisme, el seu catalanisme el va portar, l'any 1949, a deixar notes escrites en català als cims de les muntanyes que coronava amb els excursionistes Joaquim Cabeza, i els germans Cosme i Josep Milà Atset. Per aquest fet tots foren empresonats, jutjats i condemnats, entre altres penes, a no poder pertànyer a cap centre excursionista.

## Referències

* 1 2 3 «Josep Llaudó Majoral». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 12 març 2018].
* 1 2 Barberà i Suqué, Josep. Excursionistes recordats. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1996, p. 106–107. ISBN 978-84-7826-710-1 [Consulta: 12 març 2018].
* 1 2 Cabeza, Joaquim. «Josep Llaudó i Majoral». Societat Catalana de Geografia. Arxivat de l'original el 2018-03-13. [Consulta: 12 març 2018].
* ↑ «Josep Llaudó i Majoral». Fons Josep Llaudó i Majoral. AFCEC - Arxiu Fotogràfic del Centre Excursionista de Catalunya. [Consulta: 12 març 2018].
# José Antonio Marina

José Antonio Marina (Toledo, 1939) és un assagista espanyol especialitzat en filosofia, concretament en política, intel·ligències múltiples i ètica. Ha col·laborat en diversos mitjans de comunicació i és doctor honoris causa per la UPV (Universitat Politècnica de València). Entre els guardons rebuts, destaquen el Premi Anagrama d'Assaig, el Premio Giner de los Ríos de Innovación Educativa i la Medalla de Oro de Castilla-La Mancha. L'any 2001 va ser l'encarregat de realitzar el pregó de les Festes de la Mercè de Barcelona. Marina va participar com a ponent al Fòrum Impulsa 2011.

## Obres més rellevants

* Elogio y refutación del ingenio, Anagrama, 1992.
* J. A. Marina Torres, Teoría de la inteligencia creadora, Anagrama, 1995.
* Ética para náufragos, Anagrama, 1996.
* Diccionario de los sentimientos (amb M. López Penas), Anagrama, 1999.
* La selva del lenguaje (2002)
* La inteligencia fracasada. Teoría y práctica de la estupidez (2004)
* La magia de leer (2005)
* Por qué soy cristiano (2005)
* Aprender a convivir (2006)
* Educación para la Ciudadanía, editorial SM (2007) (llibre de text)

## Referències

* ↑ Lambies, Josep; Jordi Nopca «Així són les superestrelles del pensament del segle XXI». Diari Ara, 09-01-2011, pàg. 50 [Consulta: 17 febrer 2011].
* ↑ Favà, Maria «Clos apel·la a “l'optimisme de la raó” en començar la festa major». Avui, 22-09-2001, pàg. 26.
# Joseph De Bakker

Joseph "Jos" De Bakker, (Borgerhout, 27 de maig de 1934) fou un ciclista belga, que va ser professional del 1956 fins al 1968. Es va especialitzar en la pista on va aconseguir quatre medalles al Campionat del món de velocitat. Va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952.

## Palmarès

* 1952
** Campió de Bèlgica de velocitat amateur
* 1953
** Campió de Bèlgica de velocitat amateur
* 1954
** Campió de Bèlgica de velocitat amateur
* 1955
** Campió de Bèlgica de velocitat amateur
* 1956
** Campió de Bèlgica de velocitat amateur
* 1957
** Campió de Bèlgica de velocitat
** 1r al Gran Premi de París
* 1958
** Campió de Bèlgica de velocitat
* 1959
** Campió de Bèlgica de velocitat
* 1960
** Campió de Bèlgica de velocitat
* 1961
** Campió de Bèlgica de velocitat
* 1962
** Campió de Bèlgica de velocitat
* 1963
** Campió de Bèlgica de velocitat
** 1r als Sis dies de Madrid (amb Rik Van Steenbergen)
* 1966
** Campió de Bèlgica de velocitat

## Referències

* ↑ «Joseph De Bakker» (en anglès). https://www.olympedia.org/.+[Consulta: 9 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# José Luis Raimundo Romero

José Luis Raimundo, més conegut com a Pepelu, és un futbolista andalús, nascut a Màlaga el 21 de març de 1974. Ocupa la posició de migcampista.

## Trajectòria

Després de despuntar a l'Atlético Malagueño, el Sevilla FC el va fitxar per incorporar-lo al seu filial. La temporada 95/96 debuta en Lliga amb el primer equip quallant una bona temporada, amb 18 partits i un gol. Però, el mal·lacità no va tenir continuïtat amb l'esquadra sevillista i tan sols va jugar nou partits en les dues campanyes següents.
La temporada 98/99 es guanya la titularitat al Recreativo de Huelva, on suma 32 partits i 5 gols. A l'any següent continuaria en Segona, a les files del CD Logroñés, i per la temporada 00/01 materialitzaria fins a 12 gols per al Real Jaén. Amb els andalusos va jugar un any més, seguint de titular i amb altres set gols, però a les postres el Jaén va baixar a la Segona B.
L'estiu del 2002 recala a l'Elx CF. A la ciutat del Baix Vinalopó hi qualla una altra temporada acceptable, però sense aconseguir marcar.
Des de la temporada 03/04, Pepelu ha jugat en diversos equips de Segona B i Tercera, com el Racing de Ferrol o l'Antequera CF.

## Clubs

* .../94 At. Malagueño
* 94/96 Sevilla B
* 96/98 Sevilla
* 98/99 Recreativo de Huelva
* 99/00 Logroñés
* 00/02 Real Jaén
* 02/03 Elx
* 03/04 Racing de Ferrol
* 04/05 Vecindario
* 05/06 Marbella
* 06/... Antequera
# José María Mur Bernad

José María Mur Bernad (Gistaín, Província d'Osca, 17 de septembre de 1942) és un polític d'Aragó. Va fundar el Partit Aragonès Regionalista (PAR) el 1977 junt a vint-i-sis persones.

## Carrera política

Va formar part de la mesa encarregada de la redacció de l'Estatut d'Autonomia d'Aragó.
Va ser elegit diputat de les Corts d'Aragó el 1983 i el 1987. L'octubre de 1989 fou elegit diputat del Congrés dels Diputats per Saragossa i el 1993 en fou reelegit. El 1988 va ser elegit president del PAR per quarta vegada.

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 654. ISBN 84-930048-0-4.
# Joan Talarn i Gilabert

Joan Talarn i Gilabert (Bellvís, 4 de novembre de 1968) és un filòleg i polític català. Des de 2019 és el president de la Diputació de Lleida.
Va ser alcalde de Bellvís i els Arcs del 2015 fins al 2023. És diputat provincial des del 2015 en representació del partit polític Esquerra Republicana de Catalunya, i president de la Diputació de Lleida des de les eleccions municipals del 2019, convertint-se així en el vintè president del període democràtic d'aquesta institució supramunicipal, càrrec que va renovar el 2023. A l'àmbit polític, social i institucional, és membre d'Esquerra Republicana de Catalunya (2003), d'Òmnium Cultural i l'Assemblea Nacional Catalana.

## Referències

* ↑ «Qui és Joan Talarn, nou president de la Diputació?». Segre, 05-07-2019. [Consulta: 3 abril 2022].
* ↑ «Joan Talarn, president de la Diputació de Lleida, demana actuar a la carretera N-260 per millorar les connexions pirinenques». Ràdio Seu, 31-3--2022. [Consulta: 3 abril 2022].
* ↑ «Joan Talarn, reelegit president de la Diputació de Lleida». Pallars Digital, 12-07-2023. [Consulta: 6 maig 2024].
* ↑ Hurtado, Daniel. «Salvar un municipi petit depèn de la seva gent i també de les administracions», 26-02-2024. [Consulta: 6 maig 2024].
# José Antonio Peláez Ochoa

José Antonio Peláez Ochoa (Castejón, 30 de març de 1955) és un pintor, gravador i artista navarrés. Professor de formació, exposa la seva obra pictòrica des de 1981. Resideix a Pineda de Mar.
Pintor autodidacta, que va cursar estudis de gravat experimental i serigrafia en el taller de gravat del Patronat Municipal de Cultura de Mataró dirigit pel professor Raúl Capitani. Va impartir classes de dibuix i pintura en el seu estudi taller de Pineda de Mar. Des de 1981 ha realitzat nombroses exposicions, tant individuals com a col·lectives: Sala Castel Ruiz (Tudela), Museu Comarcal del Maresme (Mataró), Centre Permanent d'Artesania de la (Generalitat de Catalunya), Galeria Atelier de (Barcelona), Sala Municipal d'Exposicions (Pineda de Mar), Expo Metre (Barcelona), Museu de Castejón (Navarra), Galeria Aguado (Logronyo), Fundació Caixa Rioja (Alfaro). Casa de Cultura (Corella), Ateneu Caixa Laietana (Mataró), Fundació Joan-Josep Tharrats (Pineda de Mar).
Les creacions pictòriques de l'artista es troben en entitats públiques com la Fundació Joan-Josep Tharrats d'Art Gràfic, Fundació Caixa Rioja, Ajuntament de Mataró, Pineda de Mar, Castejón d'Ebre, Corella i en col·leccions particulars d'Espanya, França, Itàlia, Holanda, Portugal i República Txeca.
El 2019, l'artista va signar un acord amb l'empresa Mr.Addon per usar les seves obres en el plugin "Kanban Combined WIP" per Atlassian Jira. El 2021, va repetir l'experiència, col·laborant en un altre videojoc de la companyia: "Mr.Addon in Sulpicius Gallus M".

## Referències

* ↑ Museo de Castejón. Castejón en la pintura de Peláez Ochoa (en castellà). Castejón: Ayuntamiento de Castejón, Área de Cultura, 2009. ISBN 978-84-606-4887-1.
* ↑ «El artista local José Antonio Peláez Ochoa expone 27 paisajes en el museo». Diario de Navarra, 05-07-2009.