OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Laignelet

Laignelet (en bretó Kernoanig) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2008 tenia 947 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 440 | 479 | 601 | 641 | 727 | 789 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | André Philipot | |
# Torreta de Xiva

La Torreta de Xiva és una torre, part de l'antic recinte emmurallat de Xiva, País valencià. Es troba al carrer de l'Olivera, 25. És bé d'interès cultural amb codi 46.18.111-004 i anotació ministerial RI-51-0010537 de juny 11 de 2000.

## Descripció

Té planta rectangular, amb una façana de prop de 12 metres i una profunditat de 6 metres. La seva altura arriba també als 12 metres. No conserva el merlet típic de les torres defensives. Els seus murs són llisos. Tres d'ells, incloent la façana, estan realitzats en tàpia assentat sobre carreus, mentre que el quart, lateral, va ser construït en tàpia de terra amb gran percentatge de calç, més grava i sorra (calicostral). Per a l'interior de la torre es va utilitzar morter de guix.
Està formada per una planta baixa (en què es poden veure les restes d'un primitiu arc de mig punt de pedra, posteriorment eixamplat, possiblement per facilitar l'entrada de carros) i dues plantes superiors. Les parets es troben enrajolades amb rajoles valencianes datades del segle xix, podent-se distingir en un d'ells l'any 1878. La seva coberta és de teula àrab d'una sola aigua.
L'edifici es troba al barri de Bechinos, de traçat medieval, amb carrers i carrerons estrets, de vegades sense sortida, situats sense planificació prèvia. Hi ha habitatges adossats en dos dels laterals. El 8 de setembre de 2011, es va inaugurar la restauració de la Torreta, que va passar a estar destinada a activitats culturals, com a espai multicultural.

## Història

Algunes versions li atribueixen origen visigot, mentre que altres la daten al segle xi, xii o xiii.
La Torreta era part del recinte emmurallat de Xiva, existint documentació que acredita que a mitjan segle xvii el recinte estava encara complet i disposaven de tres accessos. A principis del segle xxi només pot contemplar-se un tros de mur. Malgrat això i que la tècnica constructiva emprada en la mateixa és certament islàmica, en no tenir documentació escrita, resulta molt difícil fixar la seva datació.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 3 4 5 6 7 http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/Detalles_bics.asp?IdInmueble=75
* ↑ http://www.mapaculturaldevalencia.es/fichaarea.html?cnt_id=3902%5BEnllaç+no+actiu%5D
* 1 2 3 http://www.chiva%5BEnllaç+no+actiu%5D. és / és / poble / torreta
* 1 2 http://www.comunitatvalenciana.com/monumento/sin-zona-sin-muni-la-torreta-y-el-barrio-de-bechinos-0%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Berzosa del Lozoya

Berzosa del Lozoya és un municipi de la Comunitat de Madrid. El 2023 tenia 279 habitants.

## Referències

* ↑ «Madrid (Spain): Municipalities in Provinces» (en anglès), 3 gener 2024. [Consulta: 14 juliol 2024].
# Carrer de Sant Anastasi

El carrer de Sant Anastasi, abans carrer del Pinzell, és una via del centre de Badalona.

## Història

Abans considerat una prolongació del carrer de la Costa, la seva història es remunta a la primera meitat del segle xix. Sobre els precedents, Josep Maria Cuyàs i Tolosa esmenta que en aquest indret, entre el carrer de la Costa i el final d'aquest carrer hi havia l'anomenat pou de Sant Pere des de temps immemorials. Tanmateix es troben notícies de cases instal·lades en aquest carrer, aleshores anomenat del Pinzell, a partir de 1827. Segons la tradició popular, el nom de Pinzell venia perquè tots els borratxos detinguts eren obligats amb un gros pinzell a emblanquinar un llarg tros de paret que hi havia en aquest carrer. Durant molts anys va ser únic nexe d'unió, juntament amb el carrer de la Costa, amb el Dalt de la Vila, i era un dels llocs preferits dels badalonins per exhibir-hi els seus millors vestits i joies.
El dia 5 de març de 1884 l'Ajuntament va canviar el nom del carrer a instància dels seus veïns pel de Sant Anastasi, patró de la vila de Badalona, i el 1891 s'hi va construir la capella que encara hi ha a la part alta del carrer. El carrer el formen també hi ha alguns carrerons que formen part del mateix carrer, un d'ells connectat a través de l'anomenat Pont del Carboner, un arc que dona accés a un d'aquests carrerons.

## Punts d'interès

En aquesta via hi ha les seus del Círcol Catòlic, a la cantonada amb el carrer de Francesc Layret, i la Societat Coral La Badalonense.

## Referències

* 1 2 Abras, Carreras i Nieto, 2003, p. 218-219.
* 1 2 Cuyas i Tolosa, 1982, p. 340-341.

## Bibliografia

* Abras, Margarida; Carreras, Montserrat; Nieto, M. Dolors. Tots els carrers de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 2003.
* Cuyàs i Tolosa, Josep Maria. Història de Badalona (Volum VII). Badalona: Arts Gràfiques Duran, 1982. ISBN 84-400-8651-2.
# Dècada del 660 aC
## Esdeveniments

* Fundació probable de Bizanci i Estagira
* Batalla naval entre Corint i Corcira
* Biblioteca d'Assurbanipal, una de les més grans de l'Antiguitat
* Nínive esdevé la major ciutat de l'època
* Assíria domina Egipte
* Fundació tradicional del Japó
* Redacció dels textos bíblics del Llibre de Josuè i dels Reis

## Personatges destacats

* Jinmu
* Assurbanipal
# Sidi Bou Saïd

Sidi Bou Said (àrab: سيدي بو سعيد, Sīdī Bū Saʿīd) és un poblet de la costa de Tunísia, situat uns 20 km al nord-est de Tunis, entre Cartago, al sud, i La Marsa, al nord. Té 5.500 habitants. El seu nom deriva d'un sant musulmà. Forma part de la governació de Tunis.

## Història

S'hi han trobat restes romanes i, probablement, ja abans hi tenien una fortalesa els cartaginesos. Els almoràvits hi van establir una nova fortalesa i la van anomenar Jàbal Manara (‘Muntanya del Far’). Un mestre de Béja que ensenyava a Tunis, Abu-Saïd (1156-1231), es va retirar a aquest indret, on va establir una escola alcorànica; hi fou enterrat el 1231 i la seva zàwiya va esdevenir l'embrió de la ciutat.
Al segle xvii, alguns tunisians rics s'hi van construir viles luxoses i quan es va convertir en municipi, el 1893, se li va donar el nom del sant. Un decret de 28 d'agost del 1915 va regular la construcció i va imposar els colors blanc i blau que agradaven al baró Rodolphe d'Erlanguer. Des del segle XIX, va atreure escriptors, músics, pintors i artistes de tota mena, entre els quals Chateaubriand, Gustave Flaubert, Alphonse de Lamartine, André Gide, Colette i Simone de Beauvoir. Michel Foucault hi va escriure L'archéologie du savoir.

## Patrimoni

Les edificacions en un estil àrab i andalús són blanques, amb portes i finestres blaves. Per la ciutat es passegen dotzenes de turistes atrets per aquest ambient característic. El Café des Nattes, on se serveix un dels millors tes amb menta i pinyons i on es fan sessions musicals, ha agafat renom internacional. També cal esmentar-ne el cafè de Sidi Chabâane, i el cafè de la plaça de la vila.
Una petita casa museu mostra la vida tradicional i diversos aspectes de la llar de la burgesia local. La casa va pertànyer a un notari. Moltes botigues ofereixen productes als visitants i, entre aquestes, n'hi ha una de comerç just.

## Administració

La ciutat forma una municipalitat o baladiyya, amb codi geogràfic 11 16 (ISO 3166-2:TN-12).
Al mateix temps, constitueix un sector o imada, amb codi geogràfic 11 51 51, de la delegació o mutamadiyya de Cartago (11 51).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 131-132. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 31-37. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].

## Enllaços externs

* [ Sidi Bou Saïd - Lloc web oficial]
# Àcid aleurític

L'àcid aleurític, i de nom sistemàtic àcid 9,10,16-trihidroxihexadecanoic, és un àcid carboxílic de cadena lineal amb setze àtoms de carboni i amb tres grups hidroxil ${\ce {-OH}}$ als carbonis 9, 10 i 16, la qual fórmula molecular és ${\ce {C16H32O5}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras.
A temperatura ambient és un sòlid, el qual punt de fusió està entre 102 °C i 104 °C. És soluble en metanol i en mescles d'etanol i aigua. Fou aïllat per primera vegada el 1899 pel químic suís Alexander Tschirch i A. Farner de la laca animal obtinguda de la planta Aleuritis laccifera, d'on en derivaren el nom comú àcid aleurític. La constitució correcta fou descoberta el 1922 per C. Harries i W. Nagel. A la goma laca és el component majoritari dels àcids alifàtics, al voltant del 30 %.
És un reactiu important per a la síntesi de cetones i lactones macrocícliques (exaltona, civetona, etc.). Aquests compostos, amb excel·lents olors, tenen una gran demanda per al seu ús en la indústria del perfum.

## Referències

* ↑ «LipidBank - Fatty acid(DFA0367)». [Consulta: 3 juny 2018].
* ↑ Tschirch, A.; Farner, A. «Untersuchungen liber die Sekrete. 29. Studien iiber den Stocklack». Arch. Pharm., 237, 1899, pàg. 35-48.
* ↑ Robinson, Sir Robert; Seshadri, Tiruvenkata Rajendra. Advancing frontiers in the chemistry of natural products: A collective volume with a leading article by Sir Robert Robinson (en anglès). Hindustan Pub. Corp., 1965.
* ↑ Berger, Stefan; Sicker, Dieter. Classics in Spectroscopy (en anglès). John Wiley & Sons, 2009-04-13. ISBN 9783527325160.
* ↑ Christie, W. W.; Gunstone, F. D.; Prentice, H. G. «1100. Shellac. Part I. The structure of butolic acid» (en anglès). Journal of the Chemical Society (Resumed), 0, 0, 1963, pàg. 5768. DOI: 10.1039/jr9630005768. ISSN: 0368-1769.
* ↑ Panda, H. Cultivation and Utilization of Aromatic Plants (en anglès). ASIA PACIFIC BUSINESS PRESS Inc., 2005-10-05. ISBN 9788178330273.
# Las Angosturas

Las Angosturas és un jaciment arqueològic ubicat sobre un morrot rocós que s'alça sobre un meandre del riu Gor, en el terme municipal de Gor (Granada, Andalusia, Espanya). És un poblat de reduïdes dimensions, però amb un gran valor estratègic que explica la seua contínua ocupació. La seqüència cultural abasta des del neolític final o Coure antic, passant per importants estrats eneolítics i una fase campaniforme, fins a una etapa ibèrica que presenta indicis de romanització en els últims moments. La fase eneolítica presenta diferents etapes de construcció i destrucció de les cabanyes del poblat. Aquestes són de planta circular amb sòcol de pedra sobre el qual s'alçaven parets de tova i cobertes amb sostrada de ramalles i palla amb un suport central. Dels últims moments d'aquesta fase són uns soterraments apareguts en el poblat en grans atuells amb aixovar. En època ibèrica es constata la presència de nombroses construccions de planta rectangular que podem considerar com habitatges, si bé d'algunes estructures és difícil definir la seua funció.

## Bibliografia

* El contingut d'aquest article incorpora material de la declaració d'un bé d'interès cultural publicada a BOE Nº 210 el 30 d'agost de 1996 (text disponible en línia), considerada de domini públic de conformitat a allò dispost a l'article 13 de la Llei de Propietat Intel·lectual espanyola (castellà).
# Thriller

* Per l'àlbum de Michael Jackson, vegeu Thriller (disc).
El thriller (anglicisme, del verb to thrill, 'estremir-se') és un gènere artístic present en la literatura, el cinema i la televisió, i que se subdivideix en nombrosos subgèneres. La característica comuna de les obres que pertanyen a aquest gènere és d'intentar provocar en l'espectador o el lector una tensió o angoixa psicològica amb la idea d'allò que podria arribar als personatges.
Aquest efecte s'aconsegueix sovint amb certs estereotips, com la utilització de seqüències filmades al ralentí, una acció constant, un heroi dotat de múltiples recursos... S'utilitza abundantment el suspens (en el cinema, un "thriller" pot ser considerat com a sinònim de "pel·lícula de suspens"): sovint, les intrigues secundàries contraresten el desenvolupament de la principal, es fan seguir pistes falses i hi ha nombrosos capgiraments inesperats (en particular, en les últimes escenes). El cineasta Alfred Hitchcock és sovint considerat com "el mestre" del gènere.
Aquest gènere és proper al del cinema d'espionatge i el cinema policíac. Així, una pel·lícula com Seven, de David Fincher, es pot classificar com a "thriller", però també com a "pel·lícula policíaca", ja que la intriga consisteix en una investigació policíaca.

## Referències

* ↑ «Thriller». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Barranc de Sant Pere (la Pobla de Segur)

El Barranc de Sant Pere, és un barranc que neix en el terme municipal de Baix Pallars, de la comarca del Pallars Sobirà (antic municipi de Montcortès de Pallars), fa de límit municipal entre aquest municipi i el de la Pobla de Segur, i després entra definitivament en el segon d'aquests dos termes, on acaba el seu recorregut abocant-se en la Noguera Pallaresa.

## Formació i curs

Es forma a prop i al nord-oest de la Font de les Greisses, per la unió de la Llau de Riagràs i el Torrent del Riu, des d'on davalla cap al sud-est. Quan arriba a la Muntanyeta de Comursí esdevé termenal entre Baix Pallars i la Pobla de Segur, just en el moment que rep per la dreta la Llau de les Esplugues i al cap de poc la Llau de Comosí; poc després encara rep per l'esquerra la Llau dels Comells i per la dreta la Llau de Queralt. Aleshores entra ja definitivament en aquest darrer terme, formant una fonda vall encinglerada a tots dos costats, al mig de la qual hi ha l'antic monestir romànic de Sant Pere de les Maleses.
Poc després s'aboca en la Noguera Pallaresa, just a l'extrem sud del túnel de Collegats.

## Etimologia

El barranc pren el nom de l'antic monestir de Sant Pere de les Maleses, pel costat del qual discorre.

## Enllaços externs

* El Barranc de Sant Pere en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Casa Pladellorens

La Casa Pladellorens és una obra de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat amb un jardí de grans dimensions. L'immoble és de planta rectangular i es compon de planta baixa sobre aixecada, planta primera i sotacoberta. La coberta és a dues vessants. Té una terrassa perimetral amb barana de balustres.
Les façanes es componen sobre tres eixos verticals amb obertures d'arc rebaixat i ulls de bou al sota coberta. A la planta baixa trobem el portal central amb llinda i balconeres laterals. La primera planta presenta un balcó corregut de tres obertures i barana de gelosia amb gerros. Al sota coberta trobem un balcó central i tres ulls de bou composts amb el pinyó de coberta. El coronament és un ràfec perimetral amb carteles vistes. En un extrem del jardí hi ha una capella on s'hi venera a sant Antoni de Pàdua.

## Referències

* 1 2 «Casa Pladellorens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].
* ↑ «Goigs a sant Antoni de Pàdua venerat a la capella del Cal Pladellorens de La Granada». [Consulta: 2024].
# Dècada del 680 aC

La dècada del 680 aC comprèn el període que va des de l'1 de gener del 689 aC fins al 31 de desembre del 680 aC.

## Esdeveniments

* 689 aC. El rei assiri Senàquerib assaltà i saquejà Babilònia.
* Un meteorit impacta a Estònia
* Auge del Regne de Lídia

## Personatges destacats

* Sennàquerib
# Sidi Boubker

Sidi Boubker (en àrab سيدي بوبكر, Sīdī Bū Bakr; en amazic ⵙⵉⴷⵉ ⴱⵓⴱⴽⵔ) és una comuna rural de la província de Rehamna, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.145 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Ófærufoss

Ófærufoss és una cascada situada a l'abisme d'Eldgjá, al centre d'Islàndia. Fins a principis dels anys 1990, hi havia un arc natural sobre la cascada, però finalment va caure per causes naturals.

## Vegeu també

* Llista de les cascades d'Islàndia

## Referències

* ↑ «Eldgja Fissure System, Katla Volcano, Iceland». Arxivat de l'original el 2008-03-08. [Consulta: 6 agost 2007].
# 1688
## Esdeveniments
### Països Catalans

* 13 de juny - Manresa (el Bages): S'hi esdevé l'Avalot de les faves, revolta antisenyorial de pagesos i menestrals que s'oposaven al pagament del delme i els impostos municipals sobre la venda de productes bàsics.

### Món
## Naixements
### Món

* 21 de maig, Londres: Alexander Pope, poeta anglès (m. 1744).
* 17 de setembre, Torí, Savoia: Maria Lluïsa de Savoia, reina d'Espanya (m. 1714).
* Hildesheim: Johann Caspar Lange, compositor

## Necrològiques

* Albert Jansz. Klomp, dibuixant i pintor barroc dels Països Baixos especialitzat en la pintura de paisatges campestres amb animals.
* Onofre Vicent Escrivà d'Íxer i de Montpalau, noble erudit valencià.

## Referències

* ↑ Jordi Soler i Font; Toni Strubell «Efemèrides». El Punt Avui, 10-06-2013 [Consulta: 18 novembre 2011].
* ↑ «Alexander Pope | enciclopèdia.cat». [Consulta: 6 maig 2020].
* ↑ «Persona - Saboya, María Luisa Gabriela de (1688-1714, reina consorte de España)». Ministerio de Cultura y Deporte - Gobierno de España. [Consulta: febrer 2020].
# Lia Herbor

Lia Herbor (València, 27 de novembre de 2001) és una actriu valenciana. Va debutar en el cinema representant el paper de Sandra en Quan no acaba la nit.

## Referències

* ↑ «Generación V:». Culturplaza. [Consulta: 8 maig 2024].
* ↑ «Días de cine: Días de Cine: Quan no acaba la nit | RTVE Play» (en castellà), 27-10-2023. [Consulta: 8 maig 2024].
# Torre vigia de Benagalbón

La Torre de Benagalbón és una torre alimara situada al litoral del municipi de Rincón de la Victòria, a la província de Màlaga. Igual que altres torres alimares del litoral mediterrani andalús, la torre formava part d'un sistema de vigilància de la costa emprat per àrabs i cristians i, com les altres torres, està declarada Bé d'Interès Cultural.
Té planta circular i forma troncocònica amb 6,6 metres de diàmetre a la base i una altura aproximada de 8 metres. Està situada sobre un petit promontori en el nucli urbà al qual dona nom: Torre de Benagalbón. La torre presenta un cos inferior massís sobre el qual s'aixeca la cambra de vigilància, l'entrada de la qual es localitza a uns sis metres del terra i al costat est. Així mateix aquest habitacle presenta dos buits més als costats nord i sud. Per una escala interior s'accedeix al terrat l'ampit de protecció del qual es troba força deteriorat. Conserva alguns elements dels matacans.

## Referències

* 1 2 Inventario artístico de Málaga y su provincia. Tomos I-II (en castellà). Ministeri de Cultura i Esport, 1985, p. 1022. ISBN 978-84-505-1506-0.
* ↑ «Torre de Benagalbón» (en castellà). Andalucía Rústica.
# Barranc de Sant Salvador (Serradell)

El barranc de Sant Salvador és un barranc afluent del riu de Serradell que discorre íntegrament pel terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins del seu antic terme de Toralla i Serradell, a l'àmbit del poble de Serradell.
Es forma a la Serra de Sant Salvador, al costat sud-oest del Turó de la Roca de Migdia, entre aquesta i l'ermita de Sant Salvador, des d'on davalla cap al nord-oest per girar aviat cap al nord-est, travessant tota l'Obac de Serradell i passant a llevant de la Plana Estreta i a ponent de la Plana Ampla, pel mig de la partida de les Prats. Al cap de poc s'aboca en el riu de Serradell al sud-est del poble d'aquest mateix nom.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Cardioglossa aureoli

Cardioglossa aureoli és una espècie de granota que viu a Sierra Leone.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Schiøtz, A. & Rödel, M.-O. 2004. Cardioglossa aureoli. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# EKO Micky

L' EKO Micky és un sintetitzador analògic i polifònic fabricat per la marca italiana EKO a Montecassiano durant la dècada de 1970. Aquest instrument musical ofereix tres sons únics que no es poden combinar: flauta, corda i vents metall, cada un d'ells amb l'opció de vibrato. A més a més, l'EKO Micky compta amb diferents ritmes com ara waltz, foxtrot, twist, latin i slow rock, els quals es poden modificar la seva velocitat mitjançant un fader.

## Disseny

L' EKO Micky es distingeix dels altres instruments de la seva època per la seva característica incorporació d’altaveus, la qual cosa no era gaire comú en aquell moment. També està equipat amb un faristol i destaca pel seu distintiu color taronja. El seu disseny, colorit i divertit fa pensar que és un sintetitzador per a nens, ja que té poques funcions i per l’època era fàcil de transportar per les seves dimensions compactes i pes lleuger. A nivell de so se'l pot veure relacionat amb el sintetitzador Vox Continental Organ.

## Implementació

Giorgio Moroder va ser un dels primers músics en utilitzar el sintetitzador EKO Micky en les seves produccions musicals. En concret, el sintetitzador es va fer famós per la seva aparició en la cançó “From Here to Eternity” de Giorgio Moroder el 1977.

## Característiques tècniques

L'EKO Micky té una potència de 220 V - 50/60 Hz i 15 Watts. Les seves dimensions són de 80 cm de llargada, 38 d’amplada i 15 d’alçada. El pes és d’aproximadament 6 Kg.

## Referències

* ↑ «Analysis and Emulation of Early Digitally-Controlled Oscillators Based on the Walsh-Hadamard Transform» (en anglès). Leonardo Gabrielli, Luca Turchet, Stefano D'Angelo, 06-09-2019.
* ↑ M. Thyssen Softwareentwicklung, Aachen. «Tastronauten - EKO Micky» (en alemany), 27-01-2021.
# Sillago arabica

Sillago arabica és una espècie de peix de la família Sillaginidae i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Golf Pèrsic.

## Referències

* ↑ ITIS
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Èmbol

«Èmbol» té aquests significats:
* Per a l'èmbol mecànic, vegeu pistó
* Per a l'èmbol del sistema circulatori.
Viccionari