OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josip Drmić

Josip Drmić (Lachen, Suïssa, 8 d'agost de 1992) és un futbolista suís d'origen croat que juga davanter al NK Rijeka, cedit pel Norwich City FC de la Premier League. És internacional amb la selecció de Suïssa.

## Trajectòria

Format a les categories inferiors del Zuric, el 2010 Drmić va pujar al primer equip, a la Super Lliga suïssa. El 2013 va fitxar pel Nuremberg de la Bundesliga alemanya. L'any següent, va fitxar pel Bayer Leverkusen de la mateixa competició, i un any després, el 2015, va fitxar pel Borussia Mönchengladbach, també de la lliga alemanya, però el febrer del 2016 va ser cedit a l'Hamburg després de la temporada.
Drmić ha estat internacional amb la selecció de Suïssa. Va jugar en les categories juvenils sub18, sub19, sub21 i sub23. Va debutar amb l'absoluta l'11 de setembre de 2012 en la victòria de Suïssa contra Albània en la fase de classificació per a la Copa del Món 2014. Drmić va disputar els Jocs Olímpics de 2012, la Copa del Món de 2014 i la Copa del Món de 2018.

## Referències

* ↑ «FCN sign Josip Drmic» (en anglès). 1. Fußball-Club Nürnberg VfL, 06-07-2013. [Consulta: 17 juny 2018].
* ↑ Coerts, Stefan. «Leverkusen beat Arsenal to Drmic signing» (en anglès). Goal, 12-05-2014. [Consulta: 17 juny 2018].
* ↑ «Borussia Mönchengladbach sign Bayer Leverkusen striker Josip Drmic» (en anglès). Deutsche Welle, 17-06-2015. [Consulta: 17 juny 2018].
* ↑ «Josip Drmic joins Hamburg on loan from Borussia Monchengladbach» (en anglès). ESPN, 01-02-2016. [Consulta: 17 juny 2018].
* ↑ «South Korea 2 - Switzerland 1» (en anglès). ESPN, 30-07-2012. [Consulta: 17 juny 2018].
* ↑ «World Cup 2014: Pajtim Kasami misses out for Switzerland» (en anglès). BBC, 03-06-2014. [Consulta: 17 juny 2018].
* ↑ Kern, Max «Switzerland World Cup 2018 team guide: tactics, key players and expert predictions» (en anglès). The Guardian, 07-06-2018.
Josip Drmić amb Suïssa - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Suïssa – Copa del Món de Futbol 2014
1 Benaglio •
2 Lichtsteiner •
3 Ziegler •
4 Senderos •
5 von Bergen •
6 Lang •
7 Barnetta •
8 Inler  •
9 Seferović •
10 Xhaka •
11 Behrami •
12 Sommer •
13 Rodríguez •
14 Stocker •
15 Džemaili •
16 G. Fernandes •
17 Gavranović •
18 Mehmedi •
19 Drmić •
20 Djourou •
21 Bürki •
22 Schär •
23 Shaqiri •
Entrenador: Hitzfeld
Selecció de futbol de Suïssa – Copa del Món de Futbol 2018
1 Sommer •
2 Lichtsteiner  •
3 Moubandje •
4 Elvedi •
5 Akanji •
6 Lang •
7 Embolo •
8 Freuler •
9 Seferović •
10 Xhaka •
11 Behrami •
12 Mvogo •
13 Ricardo Rodríguez •
14 Zuber •
15 Džemaili •
16 Gelson Fernandes •
17 Zakaria •
18 Gavranović •
19 Drmić •
20 Djourou •
21 Bürki •
22 Schär •
23 Shaqiri •
Entrenador: Vladimir Petković :
# Maynas

El maynas (Mayna, Maina), també conegut com a rimachu, és una llengua extingida i no classificada del Perú. Diverses fonts l'han catalogat com un dialecte de l'omurano, que també s'anomena "Mayna", però Hammarström (2011) va demostrar que són llengües separades. S'han intentat vincular el maynas amb les llengües jíbaro, cahuapananes, zaparoanes i candoshi, però encara no han estat concloents (Campbell 2012).
Es va parlar antigament entre el riu Nucuray, el riu Chambira i el riu Pastaza.

## Referències

* ↑ Campbell, Lyle. «Classification of the indigenous languages of South America». A: Grondona, Verónica. The Indigenous Languages of South America. 2. Berlin: De Gruyter Mouton, 2012, p. 59-166 (The World of Linguistics). ISBN 9783110255133.
* ↑ Loukotka, Čestmír. Classification of South American Indian languages. Los Angeles: UCLA Latin American Center, 1968.
# Gabínia del Senat

La Gabínia del Senat (Gabinia de Senatu o Lex Gabinia de Senatu legatis dando) va ser una llei romana establerta l'any 68 aC (685 de la Fundació de Roma) a proposta del tribú de la plebs Aule Gabini, un fidel de Gneu Pompeu Magne, quan eren cònsols Luci Cecili Metel i Quint Marci Rex. Establia que el senat romà hauria de rebre a les legacions i ambaixadors estrangers durant el mes de febrer.

## Referències

* ↑ Ciceró Epistulae ad Quintum fratrem II, 13
* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 62 [Consulta: 11 abril 2022].
# Etolin

Etolin és una illa de l'Arxipèlag Alexander, al sud-est d'Alaska. Es troba entre l'illa del Príncep de Gal·les, a l'oest, i l'Alaska continental, a l'est. Es troba al sud-oest de l'illa de Wrangell.

## Història

Va ser cartografiada per primera vegada el 1793 per James Johnstone, un dels oficials de George Vancouver durant la seva expedició de 1791 a 1795. Només va traçar les seves costes sud-oest i est, sense adonar-se que era una illa. Inicialment va ser anomenada illa de duc de York però va ser rebatejada pels Estats Units després de la compra d'Alaska. Porta el nom d'Adolf Etolin, administrador colonial de l'Amèrica russa entre 1840 i 1845.

## Geografia

L'illa té una longitud de 48 quilòmetres de llargada i entre 16 i 35 quilòmetres d'amplada, amb una superfície terrestre de 878,08 km², la qual cosa la converteix en la 24a illa més gran dels Estats Units. El seu punt més elevat se situa a 1.204 msnm.Segons el cens del 2000 tenia 15 persones. Hi ha una població d'ants introduïda. Tota l'illa es troba dins dels límits del Bosc Nacional de Tongass.

## Referències

* ↑ Vancouver, George, and John Vancouver. A voyage of discovery to the North Pacific ocean, and round the world. London: J. Stockdale, 1801.
* ↑ Statement of facts regarding the Alaska boundary question, p.1383 Arxivat 2011-05-27 a Wayback Machine., Alexander Begg, Informe al fiscal general de la Colúmbia Britànica, 1902.
* ↑ Andrews (1942), p. 302.
* ↑ «Island Directory Tables». Arxivat de l'original el 1 de desembre 2015. [Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ «US Census» (en anglès). Arxivat de l'original el 14 de juliol 2018. [Consulta: 12 desembre 2017].
* ↑ «Elk Hunting in South-East Alaska» (en anglès). [Consulta: 12 desembre 2017].
# Desenzano del Garda

Desenzano del Garda és un municipi italià, situat a la regió de la Llombardia i a la província de Brescia. Té 26.000 habitants.

## Personatges il·lustres

* Àngela Merici, religiosa i santa, fundadora de la Companyia de Santa Úrsula o Ursulines.
* Alessandro Carbonare, clarinetista.
# Ferrerons

Ferrerons és un antic poble rural al terme de municipal de Moià, pertanyent a la comarca del Moianès. És en el sector nord-est del terme municipal de Moià, a prop del límit amb Collsuspina i l'Estany. És a l'esquerra de la riera de Passarell, a banda i banda del torrent de la Boixeria, en la zona muntanyosa del nord del sector oriental de la plana de Moià.
Formen part d'aquest poble, a part de l'església i la rectoria propera, les masies de Bolederes, les Cases de Ferrerons, la Caseta Alta, la Caseta d'en Cases, Cal Cendresa, la Crespiera, Garfís, Cal Gira, la Granoia, la Guantera, la Monjoia, Can Nespler, Planella, el Riu i la Torre de Casanova.
Conjuntament amb Rodors va constituir ajuntament propi entre 1812 i 1847, any en què es van haver d'integrar en el municipi de Moià pel fet de no assolir el nombre mínim de veïns (caps de casa, electors) que determinava la llei (30).
Pascual Madoz parla breument de Ferrerons en el seu Diccionario geográfico... del 1845. S'hi refereix dient que està situat en una zona plana, amb bona ventilació i clima sa. El terreny participa de pla i de muntanyós, i és de qualitat mitjana. S'hi produïa blat i llegums i vi. Té bestiar i caça de diferents espècies. Comptava amb 13 veïns (caps de casa) i 112 ànimes (habitants).

## Referències

* ↑ MADOZ, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. Madrid: Establecimiento Literario-Tipográfico, 1845. Edició facsímil Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al <<Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar>> de Pascual Madoz. V. 1. Barcelona: Curial, 1985. ISBN 84-7256-256-5
# Koosharem

Koosharem és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 276 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Koosharem tenia 276 habitants, 88 habitatges, i 79 famílies. La densitat de població era de 190,3 habitants per km².
Dels 88 habitatges en un 46,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 80,7% hi vivien parelles casades, en un 6,8% dones solteres, i en un 9,1% no eren unitats familiars. En el 9,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,1% tenia menys de 18 anys, un 10,1% entre 18 i 24, un 22,1% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.583 $ i la renda mediana per família de 40.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.500 $ mentre que les dones 18.929 $. La renda per capita de la població era de 13.481 $. Entorn del 5,3% de les famílies i el 8,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Koosharem». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Koosharem». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Deserció

La deserció és l'abandonament del deure en una declaració de guerra, en una batalla o de la tasca assignada en una retirada, setge, invasió, incursió per part de l'enemic, una emboscada o un swarming. També s'incorre en deserció quan es comet un fragging contra els mateixos companys d'armes, o el traspàs a files enemigues.
El desertor pot ser un militar de qualsevol rang des d'un soldat fins a un general d'Exèrcit, el qual és un individu que forma part d'unes forces armades, ostentant un lloc jeràrquic, (rang o grau) dins d'aquestes, i que sense el permís del seu superior en rang abandona la seva designació.
Quan és un recluta, no és un desertor, sinó un pròfug.
S'aplica el Dret militar al subjecte que ocasioni deserció, i sol considerar-se un delicte, i molt greu en temps de guerra. En aquesta situació se'ls exigeix presentar-se davant d'un consell de guerra, una cort marcial o un tribunal de justícia, i eventualment és objecte d'una sanció penal, que pot arribar fins a la pena de mort.
El desertor té dret a un advocat per defensar-se davant els tribunals, d'acord amb el dret internacional humanitari, particularment els convenis de Ginebra, i els tractats sobre drets humans. Han existit casos en els quals el poder executiu ha indultat a desertors, sent així perdonats.
Modernament, la deserció lligada a motivacions polítiques ha conduït a una suavització de les penes. Un d'aquests exemples el trobem en soldats estatunidencs destinats a la Guerra del Vietnam que no estaven d'acord en l'ocupació. Segons el codi de justícia militar espanyol constitueix deserció el fet d’absentar-se de la unitat o del lloc de residència més de tres dies consecutius; en temps de guerra aquest termini es redueix a vint-i-quatre hores.

## Referències

* ↑ «diṡerzióne - Treccani» (en italià). [Consulta: 19 gener 2024].
* ↑ «10 U.S. Code § 885 - Art. 85. Desertion» (en anglès). [Consulta: 19 gener 2024].
* ↑ «Deserción - Definicion.de» (en castellà). [Consulta: 2 febrer 2024].
* ↑ «Deserció». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Dany col·lateral
* Insubmissió
* Paramilitar
* Presoner de guerra
* Servei militar
# La nostra vida a la Borgonya

La nostra vida a la Borgonya (títol original: Ce qui nous lie) és una film francès dirigida per Cédric Klapisch, estrenada l'any 2017. Ha estat subtitulada al català.

## Argument

Jean, Juliette i Jérémie es reuneixen a Borgonya en vigílies de la mort del seu pare. Després de la seva mort, viuen un any al ritme de la vinya i del vi...

## Repartiment

* Pio Marmaï: Jean
* Ana Girardot: Juliette
* François Civil: Jérémie
* Jean-Marc Roulot: Marcel
* María Valverde: Alicia, la dona de Jean
* Yamée Costura: Océane, la dona de Jérémie
* Karidja Touré: Lina, una veremadora
* Florence Pernel: Chantal, la mare de Océane
* Jean-Marie Winling: Anselme, el pare de Océane
* Éric Caravaca: El pare
* Sarah Grappin: La mare
* Tewfik Jallab: Marouan, veremador
* Cédric Klapisch: un veremador (al costat de Marouan, al començament de la 2a temporada)

## Producció

El film va ser anunciat a l'estiu de 2015.

### Post-producció

* El film ha tingut per a títols de treball successius El Vi, 30 primaveres, El Vi i el vent i El que ens noue, això últim en referència al que em mou, el curt que hi havia dirigida l'any 1989,.
* Cédric Klapisch compon amb Camélia Jordana El que lliga, cançó original del film que interpreta per a la seva banda original.

### Llocs de rodatge

El rodatge té lloc de setembre 2015 a la primavera 2016 a Costa d'Or (Borgonya): Meursault, Chassagne-Montrachet (Domini dels Ducs de Magenta), Puligny-Montrachet i Beaune.

## Crítica

* "Un bell i amarg relat familiar (...) Potser li falti una mica d'equilibri (...), però el resultat final supera amb molt la seva inevitable aroma a 'feel-good' movie. (...) Puntuació: ★★★★ (sobre 5)"
* "El major problema del film és que ni té un tercer germà tridimensional ni un personatge femení ben desenvolupat (...) Els aspectes tècnics són suaus com la seda"
* "Una senzilla i gaudible reflexió sobre la batalla contra l'haver de ser i el que significa sortir-se dels patrons establerts per la societat. (...) Puntuació: ★★★ (sobre 5)"

## Referències

* ↑ «La nostra vida a la Borgonya». Ara.cat, cartellera cinema Texas, 29-12-2017.
* ↑ «La nostra vida a la Borgonya». ARA.cat.
* ↑ Montoya, Álex «Nuestra vida en la Borgoña». Fotogramas.
* ↑ van Hoeij, Boyd «Ce qui nous lie». The Hollywood Reporter.
* ↑ Luna, Arantxa «Nuestra vida en la Borgoña». Cine Premiere.
# José Antonio Peraile Tinaut

José Antonio Peraile Tinaut (Villanueva de la Jara, 6 d'octubre de 1966) és un exfutbolista castellanomanxec, que ocupava la posició de porter.

## Trajectòria esportiva

Peraile va militar al Castilla, a l'Albacete, al Imperio de Murcia (filial del Reial Múrcia), Hèrcules o Cartagena, entre d'altres. Al mercat d'hivern de la temporada 95/96 va ser fitxat pel RCD Espanyol com a tercer porter. En aquell moment, Peraile estava a l'atur, entrenava amb l'Albacete Balompié i jugava com a davanter en el Villanueva, de Regional, com a davanter. Finalment, va disputar 9 minuts del darrer partit de lliga amb l'Espanyol.

## Referències

* ↑ «Diez altas en el Albacete». Mundo Deportivo, 23-07-1986. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Balaguer visita al Imperial». Mundo Deportivo, 25-05-1991. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Ayer se presentó el Hérculesx». Mundo Deportivo, 15-07-1992. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Plantilla Hèrcules». Mundo Deportivo, 02-09-1992. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Alineació Cartagena». Mundo Deportivo, 05-09-1993. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Fitxa de Peraile». Periquito.cat. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Dia de porteros». Mundo Deportivo, 15-11-1995. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa de Peraile
# Megi

Megi (女木島, Megi-jima), sovint romanitzat com a Megijima, és una illa de la prefectura de Kagawa i pertanyent al terme municipal de Takamatsu localitzada a la mar interior de Seto, Japó. L'illa també és coneguda popularment com a Onigashima (鬼ケ島) o "illa dels ogres" degut a la faula per a infants Momotarō, on hi apareix una illa de similars condicions. L'illa també és escenari de l'art de la Triennal de Setouchi.
L'illa forma part del municipi de Takamatsu, capital de Kagawa i a només quatre quilòmetres de l'illa mitjançant transbordador. L'illa de Megi té una població de vora les doscentes persones i una superfície de 2,66 quilòmetres quadrats. El territori de l'illa està ple de coves, el que fa que la gent associe l'illa a la faula de Momotarô, on els dimonis viuen a les coves d'una illa. En estiu, Megijima és un destí predilecte per als ciutadans de Takamatsu, que van a gaudir de les seues tranquil·les i netes platges i a la primavera, els més de 2.000 cirerers japonesos en flor o sakura fan les delícies dels visitants.

## Referències

* ↑ "GAZETTEER OF JAPAN" by the Government of Japan(the Geospatial Information Authority of Japan, and the Hydrographic and Oceanographic Department of the Japan Coast Guard) 2007
* ↑ «しまっぷ統合版». Arxivat de l'original el 2015-04-16. [Consulta: 28 abril 2015].
* ↑ https://jpninfo.com/6894
* ↑ https://setouchi-artfest.jp/en/artworks-artists/artworks/megijima/
* ↑ https://findshikoku.com/articles/QwWuB
# Francisco Sainz y Pinto

Francisco Sainz y Pinto (Lanestosa, 1823—Madrid, 12 de juny de 1853) va ser un pintor espanyol.
Nascut a la localitat biscaïna de Lanestosa, si bé a les obres habitualment apareix adscrita a Cantàbria. Es desconeix en quin moment va establir-se a Madrid, però amb 18 anys consta matriculat a la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, on va ser deixeble de José de Madrazo. Especialitzat en la pintura d'història, els primers anys va pintor diversos quadres de petites dimensions de temàtica costumista i va participar en la Sèrie Cronològica dels Reis d'Espanya, encarregada per Isabel II, de la qual va fer el retrat d'Enric IV de Castella i una còpia d'un retrat, pintat originalment per Federico de Madrazo, del rei consort Francesc d'Assís de Borbó.
També va col·laborar amb diverses publicacions com El Siglo Pintoresco, El Panorama, El Semanario Pintoresco, El Museo de las Familias, etc.
El 1848 es va presentar a una oposició per anar com alumne pensionat a Roma, on va presentar l'obra Tobies retornant la vista al seu pare; l'oposició la van guanyar Luis de Madrazo i Bernardino Montañés, no obstant això, per la qualitat i l'èxit de la seva obra, Sainz va obtenir una pensió extraordinària per Reial Decret el 2 de març de 1848. Durant el seu període pensionat va enviar els treballs reglamentaris a l'Acadèmia de San Fernando Un esclau vigilant l'entrada d'un temple i Psiquis, i també va pintar obres amb les tècniques d'aiguada, de pastel, entre d'altres, realitzant retrats i pintures costumistes d'Itàlia, França i altres països.
La seva carrera va quedar truncada a causa de la seva mort prematura, amb només 30 anys, el 12 de juny de 1853 a resultes d'una malaltia. Manuel Ossorio la qualifica d'afecció cerebral. La mort va succeir el darrer any de pensió, després d'haver estat a Pompeia, i mentre s'estava preparant per anar a París per completar allà la seva formació. Va deixar una obra inacabada, La destrucció de Sagunt.
Va ser enterrat al cementiri de San Isidro, en un acte que va comptar amb la presència dels seus professors i companys.

## Referències

* 1 2 3 González Zymla, Herbert; Frutos Sastre, Leticia M. de; Pérez Sánchez, Alfonso E. Catálogo de pinturas de la Real Academia de la Historia (en castellà). Madrid: Reial Acadèmia de la Història, 2003, p. 138-140.
* 1 2 3 4 5 Ossorio y Bernard. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta de Moreno y Rojas, 1883-1884, p. 611-612.
* 1 2 3 4 5 6 González Zymla, Herbert. «Francisco Sainz y Pinto» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 27 febrer 2021].
* 1 2 3 4 5 «Sáinz, Francisco» (en castellà). Auñamendi Eusko Entziklopedia. Bernardo Estornés Lasa Funtsa. [Consulta: 27 febrer 2021].
* ↑ «Sainz, Francisco» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 27 febrer 2021].
# Tabaroucht

Tabaroucht (en àrab تبروشت, Tabrūxt; en amazic ⵜⴰⴱⴰⵕⵓⵛⵜ) és una comuna rural de la província d'Azilal, a la regió de Béni Mellal-Khénifra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 3.830 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Ferreteria

Una ferreteria és un comerç d'objectes de ferro i altres metalls. Establiment comercial dedicat a la venda d'útils pel bricolatge, la construcció i les necessitats de la llar, normalment és per al públic en general encara que també n'hi ha de dedicades a professionals amb elements específics com: panys, eines de mida petita, claus, cargols, silicona, persianes, per citar-ne alguns.
Etimològicament ferreteria significa "botiga del ferro". La ferreteria rep, doncs, el nom pel conjunt d'estris metàl·lics (de ferro) que s'hi poden adquirir (productes de ferreteria) i per extensió a altres productes metàl·lics per a la llar o la indústria. Les especialitzades en la indústria, es denominen ferreteries industrials.

## Referències

* ↑ «ferreteria». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Emili Vallés. Pal·las. Horta, 1927.
# Koos Moerenhout

Jacobus "Koos" Moerenhout (Achthuizen, Oostflakkee, 5 de novembre de 1973) és un ciclista neerlandès, professional entre el 1996 i el 2010.
En el seu palmarès destaquen dues edicions del campionat nacional de ciclisme en ruta, el 2007 i el 2009, així com algunes victòries d'etapa en voltes per etapa.
Es va casar amb la també ciclista Edith Klep.

## Palmarès

* 1994
** 1r al Gran Premi Criquielion (Beyne-Heusay)
** 1r a la Volta a la Província de Lieja
* 1996
** 1r al Circuit Franco-belga i vencedor d'una etapa
** 1r a Dokkum Woudenomloop
* 1997
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Renània-Palatinat
* 1998
** 1r a la Profronde van Oostvoorne
* 1999
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Euskadi
* 2000
** Vencedor d'una etapa del Tour Down Under
** 1r a Steenwijk
* 2003
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Renània-Palatinat
* 2004
** 1r a Izegem
* 2006
** 1r a Zevenbergen & Geleen
* 2007
** Campió dels Països Baixos de ciclisme en ruta
** 1r a Acht van Chaam
* 2009
** Campió dels Països Baixos de ciclisme en ruta
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Àustria
* 2010
** Vencedor d'una etapa de l'Eneco Tour

### Resultats al Tour de França

* 1998. 44è de la classificació general
* 2000. 77è de la classificació general
* 2003. 128è de la classificació general
* 2004. 100è de la classificació general
* 2006. 62è de la classificació general
* 2008. 34è de la classificació general
* 2010. 52è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1997. 65è de la classificació general
* 1998. Abandona
* 1999. Abandona
* 2002. 72è de la classificació general
* 2005. 13è de la classificació general
* 2007. 42è de la classificació general
* 2009. 36è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2007. 70è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Koos Moerenhout a sitiodeciclismo.net
* Web personal (neerlandès)