OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut antic de Malpàs

Antic escut municipal de Malpàs, a l'Alta Ribagorça. Perdé vigència el 1970, amb la incorporació d'aquest antic terme municipal en el del Pont de Suert.

## Descripció heràldica

D'argent, un lleopard rampant de gules.

## Bibliografia

* BASSA I ARMENGOL, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Editorial Millà, 1968.

## Vegeu també

* Escuts d'armes antics de l'Alta Ribagorça
# Folies

Folies és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 115 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Folies era de 115 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 16 eren unipersonals (16 homes vivint sols), 8 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 56 habitatges, 45 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 7 estaven desocupats. Tots els 56 habitatges eren cases. Dels 45 habitatges principals, 41 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 6 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 40 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 24 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Folies el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 70 persones, 57 eren actives i 13 eren inactives. De les 57 persones actives 48 estaven ocupades (28 homes i 20 dones) i 9 estaven aturades (3 homes i 6 dones). De les 13 persones inactives 2 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Folies hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Folies a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Folies a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Marie-Madeleine Davy

Marie-Madeleine Davy (Saint-Mandé, 13 de setembre de 1903 – Saint-Clémentin, 1 de novembre de 1998) fou una historiadora i filòsofa francesa, especialista en filosofia medieval. Descriu les implicacions d'allò simbòlic en totes les dimensions de la vida medieval: «Gràcies al símbol, per a l'home del romànic les portes del regne no només es mouen, sinó que s'obren segons el grau d'atenció de cada un. El Cosmos sencer s'entrega a la comprensió de l'esperit».

## Referències

* ↑ Descamps, Marc-Alain. «La vie de Marie-Magdeleine DAVY».
* ↑ «Pinzellades d'iconografia cristiana medieval». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 10 de gener 2014. [Consulta: 17 gener 2014].
# Marie-Madeleine Postel

Marie-Madeleine Postel, nascuda Julie-Françoise-Cathérine (Barfleur, Normandia, 28 de novembre de 1756 - Saint-Sauveur-le-Vicomte, 16 de juliol de 1846) fou una religiosa normanda, fundadora de la congregació religiosa de les Germanes de les Escoles Cristianes de la Misericòrdia. És venerada com a santa per l'Església Catòlica.

## Biografia

Era filla de Jean Postel i Thérèse Levallois, humils pescadors. S'educaà al monestir de monges benedictines de Valognes i tornà al poble el 1776; llavors, hi obrí una escola gratuïta per a noies joves, perquè aquestes també hi poguessin aprendre.
Durant la Revolució Francesa, va ajudar nombrosos religiosos a marxar a refugiar-se a Anglaterra i va organitzar una comunitat clandestina de fidels. En 1798 va entrar en el Tercer Orde Franciscà Secular, prenent el nom de Maria Magdalena.
Després de 1801, ja aprovat el concordat entre França i la Santa Seu, va tornar a crear escoles cristianes, inspirades en el model dels lasal·lians. A partir d'aquesta tasca, va formar una congregació religiosa dedicada a l'ensenyament: les Germanes de les Escoles Cristianes de la Misericòrdia, el 1807.
El 1803, havia començat a restaura l'antiga abadia benedictina de Saint-Sauveur-le-Vicomte, i hi establí la casa mare del nou institut. Hi visqué i morí el 1846.

## Veneració

Pius X la beatificà el 17 de maig de 1908: fou canonitzada el 24 de maig de 1925 per Pius XI. La seva festivitat és el 16 de juliol.

## Notes

* ↑ En honor seu, ara la congregació es diu Germanes de Santa Maria Magdalena Postel.

## Bibliografia

* Santi, beati e testimoni. "Santa Maria Maddalena Postel"
* Postel, Julie Françoise Catherine (1756-1846), en: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon
# Línia RT1 (Rodalia de Tarragona)

Mapa sinòptic línia RT1 :
La línia RT1 fou un servei ferroviari de rodalia de la Rodalia de Tarragona que formava part de Rodalies de Catalunya; era operat per Renfe Operadora i circulava per les línies de ferrocarril d'ample ibèric propietat d'Adif. El servei connectava les estacions de Reus i Tarragona.
La línia va entrar en servei el 20 de març del 2014 amb la creació del nucli de rodalia del Camp de Tarragona juntament amb la línia RT2, unint Reus amb Tarragona, principalment com a reforç del servei regional entre les 2 poblacions de les línies R14 i R15.
El funcionament de la línia es va aturar el 25 de març de 2020 a causa de la reducció de serveis de l'operadora originats per la pandèmia de COVID-19 i durant un període indefinit.

## Estacions

Estacions de la línia RT1 :
| Estació | Municipi |
| Tarragona | Tarragona |
| Vila-seca | Vila-seca |
| Reus | Reus |

## Vegeu també

* Rodalia del Camp de Tarragona
* Xarxa ferroviària de Catalunya

## Referències

* ↑ http://www.ara.cat/societat/Rodalies-Tarragona-posaran-marxa-marc_0_1099090288.html
* ↑ http://premsa.gencat.cat/pres_fsvp/docs/2014/03/10/18/09/c9f074a9-281b-440b-935b-20481343f16e.pdf Arxivat 2014-03-10 a Wayback Machine.
* ↑ http://premsa.gencat.cat/pres_fsvp/AppJava/convocatoriavw/detall.do?id=139286 Arxivat 2014-03-07 a Wayback Machine.
* ↑ ACN. «Renfe cancel·la el servei ferroviari a les línies R7, RG1 i RT1 mentre duri l'estat d'alarma», 24-03-2020. [Consulta: 25 agost 2022].
# María Rosa Salgado

María Rosa Jiménez Juan-José coneguda artísticament com a María Rosa Salgado (Madrid, 20 d'abril de 1929 - 11 de març de 1995) fou una actriu de cinema espanyola. Malgrat l'oposició familiar, va treballar de model i es matriculà a l'Escola Oficial de Cinema i al Conservatori de Madrid. El 1948 la va descobrir el realitzador José Díaz Morales i així va debutar el 1949 amb El capitán de Loyola. A començaments de la dècada del 1950 va marxar a Hollywood a fer fortuna, però no se'n va sortir. Un cop va tornar a Espanya va participar en Es geschah am hellichten Tag de Ladislao Vajda (1958), un dels seus papers més coneguts. El 1960, però, deixà l'actuació quan es va casar amb el torero Pepe Dominguin. Després se'n va separar i en la dècada del 1970 va tornar a participar en algunes pel·lícules, de les quals la més recordada és A un dios desconocido.

## Filmografia

* El Capitán de Loyola (1948)
* El hijo de la noche (1949)
* La niña de Luzmela (1949)
* Paz (1949)
* Don Juan (1950)
* La noche del sábado (1950)
* Séptima página (1950)
* Balarrasa (1951)
* El negro que tenía el alma blanca (1951)
* La Señora de Fátima (1951)
* El inquilino (1957)
* Historias de la feria (1957)
* Rapsodia de sangre (1957)
* Es geschah am hellichten Tag (1958)
* María, matrícula de Bilbao (1960)
* Fuenteovejuna (1970)
* Chicas de club (1972)
* A un dios desconocido (1977)
* Carne apaleada (1977)
* Sonámbulos (1978)

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1977 | Millor actriu secundària | A un dios desconocido | Guanyadora |

## Referències

* ↑ Hortelano p.210
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1977». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 6 gener 2019].

## Bibliografia

* Hortelano, Lorenzo J. Torres. Directory of World Cinema: Spain. Intellect Books, 2011.

## Enllaços externs

* María Rosa Salgado a La noche del cine español, rtve.es
# María Pilar García Negro

María Pilar García Negro (Lugo, 9 d'octubre de 1953) és una filòloga i política gallega. És llicenciada en filologia hispànica i galaico-portuguesa en la Universitat de Santiago de Compostel·la. De 1976 a 1990 fou professora d'ensenyament mitjà a La Corunya i el 1978-1979 va ser pionera de la divulgació lingüística a A Nosa Terra. Endemés, ha fet estudis sobre autors gallecs com Rosalía de Castro, Manuel Curros Enríquez, Emilia Pardo Bazán, Valentín Lamas Carvajal, Castelao i Eduardo Blanco Amor.
El 1983-1988 fou presidenta de l'Associació Cultural de la Corunya Alexandre Bóveda i col·labora activiment en la Federación de AA.CC. Galegas, en l'Asociación Sócio-Pedagóxica Galega, i en l'Associació d'Escriptors en Llengua Gallega. Militant d'Unión do Pobo Galego des de 1983, a les eleccions al Parlament de Galícia de 1989 fou escollida diputada pel BNG, la primera dona nacionalista gallega en aconseguir-ho, i ha estat reescollida en les eleccions al Parlament de Galícia de 1993, 1997 i 2001, fins que es va donar de baixa en 2003.

## Obres

* Língua galega e lexislación (1975-1986) (1991)
* 33 aproximacións á literatura e á língua galega (1984, 1990), amb Xosé Mª Dobarro.
* O galego e as leis. Aproximación sociolingüística (1991)
* Sempre en galego (1993, 1999)
* O ensino da língua: Por un cámbio de rumo (1995), amb Xoán Costa Casas.
* Poesia galega de Valentin Lamas Carvajal (1998)
* Direitos lingüísticos e control político (2000)
* Arredor de Castelao (2001)
* Rosalía de Castro. El caballero de las botas azules. Lieders. Las literatas (2006)
* María Mariño no ronsel das escritoras galegas (2007)

## Referències

* ↑ Pilar García Negro al web de l'aelg
* ↑ Pilar García Negro, cuando el corazón es Galicia, El País, 20 de juliol de 2012
* ↑ García Negro abre una brecha en el BNG al criticar el cartel del 8M por usar lenguaje machista, La Voz de Galicia, 3 de març de 2018

## Enllaços externs

* (gallec) Fitxa biogràfica
# Madina Salim

Madínat Sàlim (àrab: مدينة سالم, Madīnat Sālim) era la capital musulmana d'ath-Thaghr al-Àwsat (marca mitja), construïda sobre la Ocilis romana i que es correspon amb l'actual Medinaceli.
La ciutat es va repoblar per Sàlim ibn Waramai, un amazic masmuda, reutilitzant-ne la muralla romana en ruïnes i aixecant una nova, i construint la porta de ponent. Era una posició estratègica pels omeies i al-Idrissí la descriu com una ciutat gran amb moltes cases, jardins i hortes. L'alcassaba de la vila, de doble recinte trapezoïdal amb torres semicirculars, es trobava a l'extrem occidental de la muralla romana, però avui només resten les corts per als cavalls del soterrani. Al segle ix es va començar a despoblar i estava quasi abandona quan fou restaurada pel califa Abd-ar-Rahman III (929-961), segons un testimoni citat per Ibn Idharí el 946. La reconstrucció la va fer el general Ghàlib i hi van participar totes les guarnicions de la zona. Al segle x fou el lloc d'on sortien normalment les expedicions contra els cristians i quan convenia era el lloc on es replegaven. Ghàlib va restar governador de la ciutat i de tota la Marca Mitjana fins a la pujada al poder d'Almansor que el va eliminar. Almansor, fugint de la derrota de la batalla de Calatañazor, va anar a morir a Madínat Sàlim el 10 d'agost del 1002, però es desconeix la ubicació de la tomba.
Al segle xi i xii fou atacada i ocupada diverses vegades pels cristians. El 1083 la va ocupar Alfons VI de Castella, però els musulmans la van recuperar tot seguit. Fou presa per Alvar Fáñez el 1104 i recuperada novament pels musulmans; altre cop presa per Alfons I d'Aragó el 1123 amb caràcter definitiu. Fou la darrera posició musulmana en caure a la comarca. El 1129 els aragonesos la van cedir a Castella.
No s'ha de confondre amb Madínat Ibn as-Sàlim que és la moderna Grazalema a la província de Sevilla.

## Referències

* ↑ (castellà) Castillos de Soria
# Madikeri

Madikeri o Mercara o Merkara (canarès ಮಡಿಕೇರಿ) és una ciutat i municipi de Karnataka, Índia, capital del districte de Kodagu, situada a 12° 25′ N, 75° 44′ E﻿ / ﻿12.42°N,75.73°E﻿ / 12.42; 75.73. Consta al cens del 2001 amb una població de 32.286 habitants (el 1901 la població era de 6.732). Es troba als Ghats Occidentals i és una popular estació de muntanya a 1.452 metres d'altura.
Madikeri vol dir "Ciutat Neta", però també es diu que el nom deriva de Muddu raja keri, ciutat del raja Muddu, pel polegar d'Haleri, Muddu Raja, que va fundar la moderna línia de rages de Coorg i va governar des de vers el 1633 fins vers el 1687. Mercara o Merkara són variants del nom anglès.

## Història

Del segle II al VI la part nord de Coorg fou governada pels Kadambes de Banavasi mentre al sud governaven la dinastia Ganga Occidental (segles IV a XI) a la caiguda dels quals la regió va passar als coles. Aquestos la van perdre davant els hoysales al segle xii, i al seu torn aquestos davant Vijayanagar el segle xiv. A la caiguda de l'imperi el país fou governat per diversos polegars o poligars (caps locals) fins que el polegar d'Haleri es va imposar i va governar a Coorg establint una dinastia vers 1630 a 1834. Haleri, la seva capital, estava propera a Madikeri. Muddu Raja, el tercer polegar i rei d'Haleri hi va construir un fort el 1681 i hi va traslladar la seva residència. Madikeri va passar després a mans temporalment de Tipu Sultan de Mysore que va reconstruir la fortalesa en granit i li va donar el nom de Jaffarabad. El 1790, Doddavira Rajendra (Vira Raja I rebel del 1788 al 1792 i independent del 17092 al 1809) va conquerir el fort. La població nativa de Mahadevapet, propera, va agafar el nom de la segona rani de Vira Raja I. El 1834 Coorg va esdevenir província britànica i el fort va passar al seu domini.

## Llocs interessants

* Cascades Abbey (Abbey Falls)
* Seu del Raja
* Fort de Madikeri

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Maria Antònia Batlle i Andreu

Maria Antònia Batlle i Andreu (Lloret de Mar, 1973) és una empresària, regidora de Lloret de Mar i diputada al Parlament de Catalunya (13a legislatura) per Junts per Catalunya.
Llicenciada en dret per la Universitat Autònoma de Barcelona, amb un postgrau de dret immobiliari i urbanístic. Empresària del sector turístic a Lloret de Mar va ser regidora de Promoció Cultural, Festes i Joventut de l'Ajuntament de Lloret de Mar (legislatura 2007-2011).

## Referències

* ↑ Catalunya, Parlament de. «Fitxa del diputat/ada». [Consulta: 23 març 2024].
# Malika Mokeddem

Malika Mokeddem (Kenadsa, Algèria, 5 d'octubre de 1949) és una metgessa i escriptora en llengua francesa d'origen algerià.
Nascuda al cor del desert algerià, fou filla de nòmades i la gran de deu germans. Va estudiar primària al seu poble i els estudis secundaris els va cursar al Liceu de Bechar, on era l'única noia de la seva classe. Començà a estudiar la carrera de Medicina a Orà i l'acabà a París. Des de l'any 1979 viu a Montpeller. Exercí primerament de metgessa nefròloga, i acabà dedicant-se per complet a activitats literàries. L'any 1990 publicà el seu primer llibre, Los hombres que caminan amb el qual va obtenir el premi Littré. És autora de diverses novel·les que han rebut nombroses distincions.

## Obres

* Siècle des sauterelles Paris: Ramsay, 1992
* La prohibida Lleida: Edicions el Jonc, 2001 (L'interdite Paris: Grasset, 1993)
* Somnis i assassins Lleida: Edicions el Jonc, 2001 (Des rêves et des assassins Paris: Grasset, 1995)
* Les Hommes qui marchent Paris: Grasset, 1997
* La nit de la sargantana Lleida: Edicions el Jonc, 2001 (La Nuit de la lézarde Paris: Grasset, 1998)
* N'zid Paris: Grasset, 2001
* La transe des insoumis Paris: Grasset, 2003
* Mes hommes Paris: Grasset, 2005

## Bibliografia

* Malika Mokeddem, Algèria amb ulls de dona /ed.: Ramon Usall i Elena Garsaball. Pagès, 2008. 262p. (El fil d'Ariadna). ISBN 978-84-9779-713-9.

## Enllaços externs

* Resum biogràfic Arxivat 2008-03-06 a Wayback Machine. (francès)
* Llibres de l'autora a les Biblioteques de Barcelona
# Malikisme

El malikisme —àrab: المالكية, al-mālikiyya, المذهب المالكي, al-maḏhab al-mālikī, o الفقه االماالكي, al-fiqh al-mālikī— és una de les quatre escoles jurídico-teològiques (o del fiqh) de l'islam sunnita, juntament amb el hanbalisme, el hanafisme i el xafiisme. Va ser fundada a Medina al segle viii de la mà de l'imam Màlik ibn Anas (715-795). Tot i recórrer a la tradició profètica i al dret consuetudinari de Medina, es caracteritza per la insistent recerca del principi de consens comunitari (o ijmà) a l'hora d'abordar qualsevol qüestió de jurisprudència islàmica. Des de la seva creació s'expandí per l'Àndalus i el Magrib, on és actualment l'escola predominant. També se segueix avui dia a l'Àfrica subsahariana islàmica. Entre els segles IX i XI, el centre més important d'estudis malikites va ser la Gran Mesquita de Kairuan, a Tunísia.

## Referències

* ↑ Hisham M. Ramadan (2006), Understanding Islamic Law: From Classical to Contemporary, Rowman Altamira, ISBN 978-0759109919, pp. 26–27
* ↑ «Malikisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Wilfrid Scawen Blunt and Riad Nourallah, The future of Islam, Routledge, 2002, page 199
* ↑ Ira Marvin Lapidus, A history of Islamic societies, Cambridge University Press, 2002, page 308

## Vegeu també

* Màdhhab
# Martí Barrera i Maresma

Martí Barrera i Maresma (la Bisbal d'Empordà, el Baix Empordà, 29 de maig de 1889 - Barcelona, 26 d'abril de 1972) va ser un polític i sindicalista català, membre d'Esquerra Republicana de Catalunya. Pare del president del Parlament Heribert Barrera i Costa.

## Biografia

De jove se n'anà a Palafrugell (el Baix Empordà) per ser aprenent de fideuer, i allí contactà amb el Cercle Obrer i esdevingué secretari de les joventuts de la Unió Federal Nacionalista Republicana. El 1912 s'instal·là a Barcelona, on ingressà a la CNT. Va col·laborar sovint amb Salvador Seguí, per exemple col·laborant el 1916 al comitè de l'Assemblea de València de 1916, de la qual fou tresorer. També fou secretari de Solidaridad Obrera, dirigida per Ángel Pestaña. Defensà un sindicalisme fort i independent, i clarament catalanista. De novembre de 1920 a abril de 1922 fou empresonat a la Mola de Maó amb Lluís Companys, Salvador Seguí i d'altres.
Arran de la mort de Salvador Seguí en 1923 ingressà en la maçoneria i s'allunyà de la CNT, tot i que va fer de pont entre aquesta i Estat Català, a través d'Artemi Aiguader i Miró. En 1930 era un dels signants del Manifest d'intel·ligència republicana.
En 1931 ingressà a Esquerra Republicana de Catalunya, de la que en fou secretari general el 1933-1934 i el 1937-1938. La seva activitat política fou molt intensa durant la Segona República Espanyola. El 1932 fou escollit diputat al Parlament de Catalunya. Ocupà el càrrec de Conseller de Treball i Obres Públiques de la Generalitat de Catalunya el 1933, el 1934 i el 1936. També fou elegit diputat al Congrés dels Diputats l'any 1936.
Just després de l'esclat de la Guerra Civil es va crear a proposta seva el Consell d'Economia l'11 d'agost de 1936. Com a president de la Comissió de Responsabilitats Polítiques va destacar per la justícia amb què va defensar els drets i les normes jurídiques, rebutjant el fanatisme llavors imperant.
Després de la guerra es va instal·lar a Montpeller, on el 1941 hi va dirigir La Humanitat i el 1945 fou nomenat membre del Consell Assessor de la Presidència de la Generalitat. El 1941 la seva dona Purificació Costa i Lloret i les seves dues filles varen poder tornar a Barcelona. Ell va tornar a Barcelona el 1950, i aviat fou represaliat pel Tribunal Especial de Repressió de la Maçoneria i del Comunisme, que el 1953 el va condemnar a 12 anys de presó, encara que finalment es quedà en arrest domiciliari, va rebre també commutacions. Va representar ERC en el Consell de Forces Democràtiques de Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 106, entrada: "Barrera i Maresma, Martí". ISBN 84-297-3521-6.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Cendra i Bertran, Ignasi. El Consell d'Economia de Catalunya, 1936-1939: revolució i contrarevolució en una economia col·lectivitzada. L'Abadia de Montserrat, 2006, p.24-25. ISBN 848415775X.
* ↑ «Biografia Martí Barrera i Maresma · memoriaesquerra.cat». [Consulta: 3 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Martí Barrera a memòriaesquerra.cat
# Mavi

L'escultura urbana coneguda pel nom Mavi, ubicada en una font de la plaça Longoria Carbajal, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat és guarnit amb obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de pedra volcànica i rematada en bronze, és obra de Santiago de Santiago, i està datada el 25 de novembre de 1994.
L'obra adquirida per l'Ajuntament d'Oviedo, va ser inaugurada pel llavors Príncep Felip, presidint la font monumental que es va construir a la plaça Longoria Carbajal després de la reforma que s'hi va realitzar. Representa el cos d'una jove asseguda, que subjecta amb una de les seves mans el cap i els cabells, i tapa alhora la seva cara, L'altra mà està agafant una de les seves cames a l'altura de la canyella.
L'any 2009 va ser substituïda per una altra escultura del mateix autor, anomenada La Piedad, després d'una nova reforma de la plaça on es ubica.
L'estàtua està actualment ubicada a la plaça del Concellín, a La Corredoria, per petició dels veïns, segons declaracions de l'Alcalde d'Oviedo.

## Referències

* 1 2 «Escultura «Mavi» en miniatura» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 1r gener 2019].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 1r gener 2019].
* 1 2 CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
* ↑ «Mavi - Enciclopedia de Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-08-19. [Consulta: 1r gener 2019].
* ↑ Espa�a, La Nueva. «�Mi obra "La Piedad" formar� parte de la reforma de la plaza Longoria Carbajal�» (en castellà). [Consulta: 1r gener 2019].
* ↑ Espa�a, La Nueva. «Longoria cambia su fuente por �La Piedad�» (en castellà). [Consulta: 1r gener 2019].