OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xavier Grau i Masip

Xavier Grau i Masip (Barcelona, 1951 - Barcelona, 30 de maig de 2020) va ser un artista i pintor català.
Es formà a l'Escola de Belles Arts de Barcelona on, anys després, exercí durant un temps com a professor. S'inicià en l'art conceptual, però a partir de l'any 1976 es dedicà ja definitivament a la pintura i participà en la mostra "Per una crítica de la pintura a Barcelona", donant-se a conèixer a través del grup Trama, del qual va formar part juntament amb Gonzalo Tena, José Manuel Broto, Carlos León, Javier Rubio i Federico Jiménez Losantos. La rellevància del grup el va marcar durant bona part de la trajectòria professional que desenvoluparia posteriorment, ja en solitari. Per als integrants de Trama, que publicaven una influent revista on exposaven el seu punt de vista teòric sobre l'art, el que importa de la pintura no és el seu "significat" sinó el que és "capaç de provocar en qui pinta i qui l'observa". El seu treball, un dels més notables de l'abstracció a Catalunya, evolucionà del monocromatisme geomètric a l'expressionisme abstracte proper a Willem de Kooning, Arshile Gorky o Philip Guston.
Exposà individualment per primer cop el 1979, i entre les exposiciones posteriors destaquen la realitzada a la galeria Maeght de París el 1989, a la de Salvador Riera de Barcelona el 1992, a la de Luis Adelantado de València el 1993, i a la de Carles Taché Mitjans de Barcelona en 1994 i 1995. El 1997 el Centre d'Art Santa Mònica de Barcelona li dedicà una exposició retrospectiva. El 2002, a Barcelona exposà a la galeria Miquel Marcos, el qual esdevingué el seu galerista. De les exposicions posteriors sobresurt la que va tenir lloc el 2013 a la Fundació Vila Casas amb el títol La morfosi sense fi. Participà també en les Mostres d'Art Contemporani Català els anys 1982 i 2000. L'obra de Xavier Grau és present, entre altres col·leccions a la del Museu d'Art Contemporani de Barcelona, la Fundació Joan March, l'Institut Valencià d'Art Modern, la Col·lecció d'Art Contemporani de la Fundació La Caixa i el Museu d'Art Abstracte Espanyol de Conca. També ha estat exposada al Museu Reina Sofia.
Xavier Grau va morir el 30 de maig del 2020, als 69 anys, a conseqüència d'un càncer.

## Referències

* 1 2 3 4 «Xavier Grau i Masip». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Giralt, Víctor «Mor el pintor català Xavier Grau, de 69 anys». Betevé, 30-05-2020 [Consulta: 30 maig 2020].
* 1 2 3 Nopca, Jordi «Mor el pintor Xavier Grau als 69 anys. Ha estat un dels grans representants catalans de l'abstracció i integrant del grup Trama als anys 70». Diari Ara, 30-05-2020 [Consulta: 30 maig 2020].
* ↑ Jiménez, Encarna «Muere el pintor Xavier Grau, integrante junto a Federico Jiménez Losantos del grupo de 'Trama'». Libertad Digital, 31-05-2020 [Consulta: 31 maig 2020].
# Zernovoi (Rostov)

* Per a altres significats, vegeu «Zernovoi».
Zernovoi (en rus: Зерновой) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 494 habitants. Pertany al districte de Zernograd.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ Plantilla:Публикация
# Xavier Massó i Aguadé

Xavier Massó i Aguadé (Tarragona, 1959) és un professor de filosofia i sindicalista català. D'ençà el 2014 és el secretari general del sindicat de professorat de secundària ASPEPC.

## Obra publicada

* El fin de la educación: la escuela que dejó de ser. Madrid: Akal, 2021. ISBN 978-84-460-5034-6.
* La educación cancelada. Palma: Sloper, 2022. ISBN 978-84-17200-70-1.

## Referències

* ↑ Carceller Escuder, Rosanna. «El sistema educatiu ha renunciat a ensenyar, ara l'important és la felicitat de l'alumne». RAC1, 15-11-2023. [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ Bravo, Rosa M. «Hi ha alumnes que arriben a l'ESO sense saber llegir». El Punt Avui, 26 bar 2023. [Consulta: 4 maig 2023].
* ↑ «El que falla són les teories pedagògiques populistes». Diari de l'Educació, 01-03-2023. [Consulta: 4 maig 2023].
* ↑ Pascual, Marc. «Els actuals protocols no funcionen, calen càstigs més severs», 07-04-2023. [Consulta: 4 maig 2023].
* ↑ Martínez, Guillem. «¿Hemos llegado al fin de la educación?» (en castellà). Ethic, 26-04-2021. [Consulta: 4 maig 2023].
# Zap 275

Zap 275 fou una llibreria de Barcelona especialitzada en còmic underground, còmic alternatiu i publicacions contraculturals oberta el desembre de 1974 per Jaume Fargas. Estava ubicada al carrer de l'Esparteria 17 del barri de la Ribera.
La llibreria sol ser reivindicada com un temple de la contracultura dels anys 1970 i com la primera llibreria especialitzada en còmic de tot l'estat. En ella s'hi podien trobar còmics europeus i americans que Fargas havia importat -sovint il·legalment- dels Països Baixos, a partir de l'editorial i llibreria alternativa Real Free Press, ubicada a Amsterdam.
El nom de la llibreria s'inspirava en la revista Zap Comix, fundada per l'autor underground nord-americà Robert Crumb a finals dels anys 1960.
Malgrat la seva efímera vida, ZAP 275 fou un punt neuràlgic de la contracultura barcelonina dels anys 1970 i va servir d'espai dinamitzador i cohesionador d'un incipient moviment underground que es començava a interessar pels còmics i música alternativa, l'orientalisme o el moviment vegà.
Va tancar les portes el 1979 però a aquesta època noves llibreries de còmics ja havien aparegut o estaven a punt de fer-ho, com per exemple la llibreria Makoki (carrer de la Nau, 5) oberta per Felipe Borrallo el 1977, o Continuarà Còmics, oberta per Albert Mestres i Joan Navarro el 1980.

## Jaume Fargas

Jaume Fargas (Manresa, 1952 - Barcelona, 13 de juliol de 2019) fou un referent i aglutinador del moviment udenderground que s'estava gestant a Barcelona i Catalunya els anys 1970, va estar vinculat amb la revista El Víbora en els seus inicis i és considerat una figura important del moviment undergound barceloní de la dècada dels 1970.

## Referències

* ↑ Messa, Roser. «Entrevista a Jaume Fargas: "Cuando abrí Zap no tenía ningún interés en tener una librería"» (en castellà). revista Canino, 11-07-2018. [Consulta: 11 abril 2022].
* ↑ Vidal, Jaume. «Uns espais que van canviar el futur del mitjà». El Punt Avui, 24-07-2018. [Consulta: 28 març 2022].
* ↑ «Biografia de Jaume Fargas» (en castellà). Tebeosfera. [Consulta: 11 abril 2022].
* ↑ de España, Ramón. «El hombre de la 'salopette'» (en castellà). Letra Global, 22-07-2019. [Consulta: 11 abril 2022].
* 1 2 Vidal, Jaume. «Se'n va l'ànima de l'"underground"». El Punt Avui, 16-07-2019. [Consulta: 29 març 2022].
# Ș

La Ș (majúscula: Ș, minúscula: ș) és una lletra que forma part de l'alfabet romanès, utilitzada per representar el so /ʃ/, la fricativa postalveolar sorda (com sh a la sabata).

## Història

La lletra va ser proposada al Buda Lexicon, un llibre publicat el 1825, que incloïa dos textos de Petru Maior, Orthographia romana sive latino-valachica una cum clavi i Dialogu pentru începutul linbei române, introduint ș per /ʃ/ i ț per /ts/.

## Suport Unicode

La Ș no era compatible inicialment a les primeres versions d'Unicode, ni tampoc als predecessors com ISO/IEC 8859-2 i Windows-1250. En canvi, per a textos digitals escrits en romanès es va utilitzar Ş (S - cedilla), un caràcter disponible des de l'Unicode 1.1.0 (1993). En alguns contextos, com amb pantalles i impressions de baixa resolució, la distinció visual entre ș i ș és mínima. El 1999, a petició de l'Associació Romanesa de Normalització, la Ș es va introduir a Unicode 3.0. No obstant això, la codificació de la coma S no era compatible amb les versions minoristes de Microsoft Windows XP, però una actualització posterior de la font d'expansió de la Unió Europea va proporcionar la funció. Tot i que l'accessibilitat digital a la Ș ha millorat des d'aleshores, ambdós caràcters es continuen utilitzant de manera intercanviable en diversos contextos com ara la publicació.
La lletra forma part de la gamma llatina B ampliada d'Unicode, sota "Addicions per al romanès", titulada "Lletra llatina S majúscula amb coma a sota" (U+0218) i "Lletra llatina s minúscula amb coma a sota" (U+0219). En HTML, aquests es poden codificar per & #x0218; i & #x0219;, respectivament.

## Ús de la coma amb la lletra S

* Romanès
** La lletra romanesa Ș/ș (S amb coma) representa la veu postalveolar fricativa /ʃ/ (com en "ow sh"). En sistemes obsolets que no admeten el glif, el símbol Ş/ş (S amb cedilla) s'utilitza. Exemple de paraula: Timișoara.

## Referències

* ↑ Marinella Lörinczi Angioni, "Coscienza nazionale romanza e ortografia: il romeno tra alfabeto cirillico e alfabeto latino ", La Ricerca Folklorica, No. 5, La scrittura: funzioni e ideologie. (Apr., 1982), pp. 75–85.
* ↑ Unicode code charts. Latin Extended-B: Range 0180–024F
# Zhang Nan

Zhang Nan (en xinès simplificat: 张楠; en xinès tradicional: 張楠; en pinyin: Zhāng nán) (Pequín, República Popular de la Xina 1990) és un jugador de bàdminton xinès, ja retirat, guanyador de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer l'1 de març de 1990 a la ciutat de Pequín, capital de la República Popular de la Xina.

## Carrera esportiva

Entrenat pel medallista Zhang Jun, Nan participà als 22 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 de Londres (Regne Unit), on aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de dobles mixtos fent parella amb la jugadora Zhao Yunlei.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2016 realitzats a Rio de Janeiro (Brasil) aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de dobles masculins fent parella amb el tirple medallista Fu Haifeng, i guanyà la medalla de bronze en la prova de dobles mixtos altre cop amb Yunlei.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat quatre medalles al Campionat del Món de bàdminton en la categoria de dobles mixts, tres d'elles d'or; i dues medalles als Jocs Asiàtics, una d'elles d'or.
# Zhang Qin

Zhang Qin (27 de febrer de 1974) és una esportista xinesa que va competir en piragüisme en la modalitat d'aigües tranquil·les, guanyadora d'una medalla de plata al Campionat Mundial de Piragüisme de 1995 en la prova de K4 500 m.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Atlanta 1996, on va finalitzar quarta en la prova de K4 500 m.

## Palmarès internacional

Campionat del món :
| Any | Lloc | Medalla | Esdeveniment |
| 1995 | Duisburg ( Alemanya) | 2 | K4 500 m |

## Referències

* ↑ Zhang Qin en Canoeresults.eu (en anglès).
* ↑ Llesta de medallistes olímpics i mundials en piragüisme (1936-2007): part 1, part 2. Federació Internacional de Piragüisme (anglès)
* ↑ Zhang Qin Arxivat 2020-04-18 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (en anglès).

## Enllaços externs

* http://www.canoeicf.com/site/canoeint/if/downloads/result/Pages%201-41%20from%20Medal%20Winners%20ICF%20updated%202007-2.pdf?MenuID=Results%2F1107%2F0%2CMedal%5Fwinners%5Fsince%5F1936%2F1510%2F0 ICF medalists for Olympic and World Championships – Part 1: flatwater (now sprint): 1936–2007 at WebCite (archived 2009-01-21). Arxius addicionals: Wayback Machine (archived 2010-01-05).
* http://www.canoeicf.com/site/canoeint/if/downloads/result/Pages%2042-83%20from%20Medal%20Winners%20ICF%20updated%202007.pdf?MenuID=Results%2F1107%2F0%2CMedal%5Fwinners%5Fsince%5F1936%2F1510%2F0 ICF medalists for Olympic and World Championships – Part 2: rest of flatwater (now sprint) and remaining canoeing disciplines: 1936–2007 at WebCite (archived 2009-11-09)
# Óscar Fernández Rodríguez

Óscar Fernández (La Corunya, 30 d'octubre de 1975) és un exfutbolista gallec, que ocupà la posició de migcampista.

## Trajectòria

Es va formar a les categories inferiors del Deportivo de La Corunya, però en etapa juvenil passa per l'Ural i la temporada 93/94, a l'Sporting de Gijón. A l'any següent és cedit al Gijón Industrial i a l'estiu de 1995 s'incorpora al primer filial sportinguista, on romandria quatre campanyes.
Amb el primer equip de l'Sporting tot just va disputar tres partits, un a la màxima categoria (97/98) i els altres dos a Segona (99/00). En busca d'oportunitats, la temporada 00/01 recala al Granada CF, on és titular, tot jugant 32 partits. A la temporada següent marxa al CD Ourense, on juga dues campanyes a bon nivell, i després passa al Yeclano CF.
A partir de la temporada 04/05 juga amb el CD Lugo, de Tercera Divisió. Amb els gallecs aconsegueix l'ascens a Segona B el 2006.

### Clubs

* 91-92 Deportivo de La Corunya Juvenil
* 92-93 Ural CF
* 93-94 Sporting Gijón Juvenil
* 94-95 UD Gijón Industrial
* 95-99 Sporting Gijón B
* 97-00 Sporting Gijón
* 00-01 Granada CF
* 01-03 CD Ourense
* 03-04 Yeclano CF
* 04- CD Lugo
# Óscar Enrique Sánchez

Óscar Enrique Sánchez (Ciutat de Guatemala, 15 de juliol de 1955 - 25 de juliol de 2019), conegut com a Conejo Sánchez, va ser un futbolista guatemalenc de les dècades de 1970 i 1980.
Fou internacional amb la selecció de Guatemala.
Pel que fa a clubs, destacà a CSD Comunicaciones.

## Referències

* ↑ Source: «Archived copy». Arxivat de l'original el 2009-10-03. [Consulta: 25 juliol 2008].
* ↑ FIFA.com. «Individual record at FIFA tournaments». FIFA. Arxivat de l'original el 2012-10-19. [Consulta: 9 març 2008].
* ↑ Stokkermans, Karel. «IFFHS' Century Elections». RSSSF. [Consulta: 17 desembre 2006].
* ↑ ; Fleischmann, María«"Sánchez: 'Es un día especial en mi vida'"» (en castellà). Prensa Libre, Guatemala. Arxivat de l'original el 2007-01-08. [Consulta: 17 desembre 2006].
* ↑ López, Roberto. «"'Pando' Ramírez se quedó aun gol de igualar la marca"» (en castellà). Diario La Hora, Guatemala. Arxivat de l'original el 18 desembre 2005. [Consulta: 17 desembre 2006].
* ↑ «Guatemala, 100 años de Fútbol - 1979-1979» (en castellà). Prensa Libre, Guatemala. Arxivat de l'original el 2006-11-28. [Consulta: 17 desembre 2006].
# Álvaro Sáenz de Heredia

Álvaro Sáenz de Heredia (Madrid, 1942) és un director de cinema espanyol.
Va néixer el 1942 a Madrid. És de família de cineastes. Va estudiar Dret i Màrqueting, però es va decantar per l'audiovisual. Durant molts anys va treballar de publicista. Es troba emparentat amb el dictador Primo de Rivera, sent el seu nebot segon i havent-me retut homenatge a la seva figura en un dels seus últims treballs, el musical "La Princesa Roja".
El 1982 va fundar Producciones A.S.H. Films, S.A.
Es tracta d'un director amb un vessant polifacètic que abasta des de la producció fins a la realització de guions de cinema. Va començar la seva activitat de molt jove creant una productora de cinema publicitari.
Generalment és guionista de les seves pel·lícules i confessa que el moment creatiu que més gaudeix de tot el procés és quan dibuixa el story board del film que després portarà a la pantalla gran.
La seva sèrie de televisió més coneguda és Ana y los siete amb Ana Obregón. Ha estat membre de l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques d'Espanya, se'n va donar de baixa el 2004 arran de la polèmica en la cerimònia de l'entrega dels Premis Goya davant la polèmica pel rebuig de l'Associació de Víctimes del Terrorisme per la nominació d' Euskal pilota. Larrua harriaren kontra de Julio Medem. El 2005 fou nominat a tres Premis Godoy 2005 (pitjor pel·lícula, director i guió) per R2 y el caso del cadáver sin cabeza.

## Filmografia
### Com a director

* Fredy el croupier (1982)
* La hoz y el Martínez (1984)
* Policía (1987)
* Aquí huele a muerto... (¡Pues yo no he sido!) (1990)
* El robobo de la jojoya (1992)
* Chechu y familia (1992)
* Una chica entre un millón (1993)
* Aquí llega Condemor, el pecador de la pradera (1996)
* Brácula: Condemor II (1997)
* Papá Piquillo (1998)
* Corazón de bombón (2000)
* Esta noche, no (2001)
* Ana y los siete (2002), Jaime Botella
* R2 y el caso del cadáver sin cabeza (2005)
* La venganza de Ira Vamp (2010)

### Com a productor

* Aquí llega Condemor, el pecador de la pradera (1996)
* Corazón de bombón (2000)
* R2 y el caso del cadáver sin cabeza (2005)

### Com a guionista

* La Hoz y el Martínez (1984)
* Aquí llega Condemor, el pecador de la pradera (1996)
* Brácula. Condemor II (1997)
* No esta noche (2001)
* R2 y el caso del cadáver sin cabeza (2005)

### com a assistent de direcció

* Universidades laborales - A (1962)
* Universidades laborales - B (1962)
* Han robado una estrella (1963)
* Le tardone (1964)

### Com a actor

* Cuartelazo (1961)

## Notes i referències

* ↑ Bilbioteca Nacional de España
* ↑ «Entrevista a El Distrito». Arxivat de l'original el 2019-08-16. [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ Alvaro Sáenz de Heredia se da de baja de la Academia de Cine por la gala de los Premios Goya, ABC, 9 de febrer de 2004
* ↑ 'Kibris', 'Hot milk', 'R2' y 'Borjamari y Pocholo', candidatos a los Premios Godoy al peor cine español, El Mundo, 14 de desembre de 2005
# Fort Rotterdam

Fort Rotterdam és un fort a Makassar, una ciutat de l'illa indonèsia de Cèlebes. Va ser construït al segle XVII per la Companyia Holandesa de les Índies Orientals en el lloc d'un antic fort del regne de Gowa, Jum Pandan, d'on prové el nom "Ujung Pandang" sota el qual el règim de Suharto havia rebatejat la ciutat com a Makassar.

## Referències

* ↑ Mattulada, 1991, p. 146–147.
* ↑ Bulbeck, 1998, p. 79–80.
* ↑ Backshall, 2003, p. 889.

## Bibliografia

* Backshall, Stephen. Rough Guide Indonesia. illustrated. Singapore: Rough Guides, 2003. ISBN 9781858289915.
* Bulbeck, David. «Construction History and significance of the Makassar fortifications». A: Living through histories: culture, history and social life in South Sulawesi. Canberra: Dept. of Anthropology, Research School of Pacific and Asian Studies, the Australian National University, 1998, p. 67–106. ISBN 9780731532186.
* Mattulada. Menyusuri Jejak Kehadiran Makassar Dalam Sejarah, 1510-1700. Ombak: University of Michigan, 1991. ISBN 9789795300045.
# Filippo Benizi

Filippo Benizi o Benizzi (Florència, 15 d'agost de 1233 - Todi, 22 d'agost de 1285) fou un religiós toscà, prevere i frare i superior general de l'Orde dels Servents de Maria. És venerat com a sant per l'Església Catòlica Romana.

## Biografia

Va néixer a una família noble del barri florentí d'Oltrarno, fill de Giacomo Benizi i Albaverde Frescobaldi. Va estudiar filosofia i medicina a la Universitat de París i la de Pàdua, on es doctorà el 1253. El 1254 va ingressar com a frare laic a l'Orde dels Servents de Maria al convent de Monte Senario, on va prendre després els vots. S'ordenà sacerdot a Siena el 1258.
Aviat assumí diversos càrrecs de responsabilitat a l'orde, dirigint-ne alguns convents. El 5 de juny de 1267 fou elegit prior general dels servites i en reformà els estatuts, convertint l'institut en orde mendicant. Va col·laborar amb Giuliana Falconieri en la fundació del Tercer Orde Femení de les Oblates Servites o Conservatori de les Mantellate, del qual nasqué la branca femenina de l'orde, les Serventes de Maria. Sota la seva direcció, l'orde es va estendre per tot Itàlia i Regne de França.
El 1269, durant el conclave de Viterbo que havia d'elegir el successor de Climent IV, el seu nom va circular com a probable papa: Felip, considerant-se'n indigne, va fugir i es refugià a una cova (anomenada avui Grotta di San Filippo Benizi) a Bagni San Filippo, al Mont Amiata. El 1274 intervingué al Segon Concili de Lió que, seguint les directrius del Concili IV del Laterà, prohibia la fundació de nous ordes religiosos i suprimia els ordes mendicants que encara no havia aprovat la Santa Seu. La insistència de Benizi va fer que, finalment, el papa Joan XXI restablís l'orde dels servites.
Martí IV el va encarregar de predicar en algunes ciutats italianes per acabar amb els conflictes entre güelfs i gibel·lins. El cap d'una de les faccions de Forlì, Pellegrino Laziosi, fou convertit per Benizi i entrà a l'orde servita, esdevenint després un frare modèlic i canonitzat. Va morir el 22 d'agost de 1285 al convent servita de San Marco de Todi.

## Veneració

La seva despulla fou exhumada el 10 de juny de 1317 i traslladada a l'església de Santa Maria delle Grazie de Todi, on encara es venera. El culte a Felip Benizi va començar poc després de la seva mort: fou aprovat com a beat per Lleó X en 1516; Climent X el va canonitzar el 12 d'abril de 1671, essent el primer servita a ser canonitzat. La seva festivitat és el 22 d'agost, però els servites el celebren el 23 d'agost.

## Vegeu també

* Set Sants Fundadors
* Benizi refusa la tiara papal (Roma, San Marcello al Corso)
* Estàtua al Pont de Carles de Praga, s. XVIII
* Presentació al temple de Filippo Lippi, amb Filippo Benizi a l'esquerra (Prato, S. Maria dei Servi)
* Felip convertint dues pecadores, per Bernardino Poccetti (Florència, Santissima Annunziata)

## Enllaços externs

* San Filippo Benizi Arxivat 2007-10-12 a Wayback Machine.
# Clorotrifluorometà

El clorotrifluorometà, R-13, CFC-13, o freó-13, és un clorofluorocarboni (CFC) no corrosiu i no inflamable. També se'l considera un halometà mixt. S'utilitza com a refrigerant, però, a causa de les preocupacions sobre el seu potencial d'esgotament de l'ozó, el seu ús ha estat eliminat pel Protocol de Mont-real.

## Preparació

Es pot preparar per reacció de tetraclorur de carboni ${\ce {CCl4}}$ amb fluorur d'hidrogen ${\ce {HF}}$ en presència d'una quantitat catalítica de pentaclorur d'antimoni ${\ce {SbCl5}}$: ${\ce {CCl4 + 3 HF -> CClF3 + 2 HCl}}$
Aquesta reacció és anàloga per a la preparació de triclorofluorometà ${\ce {CCl3F}}$, diclorodifluorometà ${\ce {CCl2F2}}$ i tetrafluorometà ${\ce {CF4}}$.

## Toxicitat

Dels clorofluorometans (CFC) totalment halogenats, el CFC-12 i el CFC-13 mostren una toxicitat aguda per inhalació extremadament baixa. El CFC-11 també té baixa toxicitat aguda per inhalació, essent les concentracions letals compreses en l'interval de 571-1427 g/m³ (100 000-250 000 ppm). Existeixen dades de toxicitat per inhalació en rates (Weigand, 1971) que parlen d'exposicions de 120 minuts amb concentracions de 600 parts CFC-13 per milió i 2604 g/m³ on cap efecte de toxicitat va ser observat. Els tests de carcinogeneitat duts a terme van donar negatiu (Longstaff et al. 1984).

## Temps de residència al medi

Els clorofluorocarbonis comercials són relativament persistents al medi ambient a causa de la seva estabilitat química, encara que el seu grau de persistència no s'ha determinat amb exactitud. Les millors estimacions actuals per als temps de residència mitjans en l'atmosfera són 65, 110, 400, 90, 180, i 380 anys per al CFC-11, CFC-12, CFC-13, CFC-113, CFC-114, i CFC-115, respectivament (la NASA, 1986).

## Taula de propietats

| Propietat | Valor |
| Densitat (ρ) a -127,8 °C (líquid) | 1,603 g⋅cm$^{−3}$ |
| Densitat (ρ) a Punt d'ebullició (gas) | 6,94 kg⋅m$^{−3}$ |
| Densitat (ρ) a 15 °C (gas) | 4,41 g⋅cm$^{−3}$ |
| Temperatura de punt triple (T$_t$) | -181 °C (92 K) |
| Temperatura crítica (T$_c$) | 28,8 °C (302 K) |
| Pressió crítica (P$_c$) | 3,86 MPa (38.6 bar) |
| Densitat crítica (ρ$_c$) | 5,5 mol⋅L$^{−1}$ |
| Calor latent de vaporització al punt d'ebullició | 149,85 kJ⋅kg$^{−1}$ |
| Capacitat calorífica a pressió constant (Cp) a -34,4 °C | 0,06 kJ⋅mol$^{−1}$⋅K$^{−1}$ |
| Capacitat calorífica a volum constant (CV) a -34,4 °C | 0,051 kJ⋅mol$^{−1}$⋅K$^{−1}$ |
| Ratio Capacitat calorífica (к) a -34,4 °C | 1,168016 |
| Factor de compressibilitat (Z) a 15 °C | 0,9896 |
| Factor acèntric (ω) | 0,17166 |
| Viscositat (η) a 0 °C (gas) | 13,3 mPa⋅s (0,0133 cP) |
| Viscositat (η) a 25 °C (gas) | 14,1 mPa⋅s (0,01440 cP) |
| Potencial destrucció ozó (ODP) | 1 (CCl₃F = 1) |
| Potencial d'escalfament global (GWP) | 14 000 (CO₂ = 1) |

## Referències externes

* MSDS at mathesontrigas.com Arxivat 2007-10-06 a Wayback Machine.
* Entry at Air Liquide gas encyclopaedia Arxivat 2011-07-07 a Wayback Machine.
* The crystal structure of chlorotrifluoromethane, CF₃Cl; neutron powder diffraction and constrained refinement
* Termochemical data table