OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nantois

Nantois és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 99 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Nantois era de 99 persones. Hi havia 36 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 12 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 42 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 1 estava desocupat. 40 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 37 habitatges principals, 32 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien tres cambres, 14 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 29 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 18 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Nantois el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 8 | 45 a 49 | 4 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 8 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 65 persones, 49 eren actives i 16 eren inactives. De les 49 persones actives 43 estaven ocupades (24 homes i 19 dones) i 6 estaven aturades (4 homes i 2 dones). De les 16 persones inactives 7 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció, 2 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Nantois hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Nantois a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Nantois a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Repunxó

* Per al personatge del conte dels Germans Grimm, vegeu Rapunzel
El repunxó (mot emprat en plural: repunxons), campaneta de blats o nap bord (Campanula rapunculus) és una planta amb flor de la família Campanulaceae.

## Particularitats

Aquesta planta es cultivava antigament com a hortalissa a Europa, però el seu conreu es va abandonar ja fa gairebé un segle.
L'arrel i les fulles d'aquesta planta són comestibles. Les fulles són un dels ingredients del preboggion, barreja d'herbes típica de la cuina de Ligúria.

## Ús del mot com a nom parlant

Carles Riba va recórrer a aquest mot per a traduir el substantiu alemany Rapunzel (herba dels canonges, dolceta). Els Germans Grimm varen emprar el nom d'aquesta planta per a anomenar la protagonista d'un de llurs contes més cèlebres. Carles Riba, quan va traduir aquest conte dels Grimm, va girar Rapunzel per Repunxó, passant per alt que els dos noms no designen pas la mateixa planta en alemany i en català. Es pot dir, doncs, que el terme Repunxó, malgrat ésser inexacte, ja s'ha consagrat com a designació catalana de la protagonista del conte.

## Vegeu també

* Llista de plantes de fulla comestible

## Referències

* ↑ http://issuu.com/publicacions-urv/docs/elop01 La flora i la fauna centreeuropees dels Contes dels germans Grimm i llur correspondència a la traducció al català de Carles Riba, Macià Riutort i Riutort

## Enllaços externs

* Dall'olio al preboggion
* Termcat - Noms de plantes
# Jordi Planasdemunt i Gubert

Jordi Planasdemunt i Gubert (Breda, la Selva 1928 - 1998), economista i polític català. Fou secretari general de la Borsa de Barcelona fins a 1980, després fou director general del Tresor i Patrimoni i més tard ho fou de Política Financera de la Generalitat de Catalunya. Ocupà el càrrec de conseller d'Economia i Finances durant 1982 i 1983, substituint l'històric Ramon Trias Fargas. Després d'abandonar el Departament fou nomenat síndic de la Borsa de Barcelona, càrrec que desenvolupà fins a 1989, any que Trias Fargas, de nou conseller d'Economia, li encarregà la direcció general de l'Institut Català de Finances (ICF). L'any 1994, mentre desenvolupava aquest càrrec, es va veure implicat de ple en el cas BFP. BFP fou una empresa creada pel mateix Planasdemunt que organitzà una xarxa de pagarés falsos per valor de 4.000 milions de pessetes. Per aquest delicte fou condemnat a set anys de presó pel jutge Lluís Pascual Estevill. D'aquests només en complí tres, perquè el 1997 l'alliberaren per raons de salut. Planasdemunt morí l'any següent a Barcelona, als 70 anys.

## Referències

* ↑ «Obituari de Jordi Planasdemunt» (en castellà). El Mundo, 07-10-1998 [Consulta: 21 desembre 2009].
# Sylvie Fréchette

Sylvie Fréchette (Montreal, 27 de juny de 1967) és una nedadora quebequesa de natació sincronitzada retirada que va ser campiona olímpica als Jocs Olímpics de Barcelona 1992, en el concurs individual. Al llarg de la seva carrera va obtenir 65 medalles internacionals, entre les quals 25 medalles d'or.

## Carrera esportiva

Començà a nedar de ben jove i debutà en la pràctica de la natació sincronitzada al club Synchro de Montreal, sota la supervisió de l'entrenadora Julie Sauvé.
L'èxit internacional havia començat el 1986 en guanyar l'or dels Jocs de la Commonwealth en la prova individual, a més de l'or en la prova per equips al Campionat Mundial FINA. Als Jocs de la Commonwealth del 1990 celebrats a Austràlia va ser la primera nedadora sincronitzada que rebia una nota perfecta de tots els jutges en la prova individual. Guanyà el Campionat del món en el concurs individual el 1991.
A les Olimpíades de Barcelona 1992 va guanyar la medalla d'or en la competició individual, empatada amb l'estatunidenca Kristen Babb-Sprague, ambdues per davant de la japonesa Fumiko Okuno (bronze). Es donà el cas que un error tècnic d'un jutge la relegà del lloc que realment li corresponia. Després de la revisió del seu expedient, al cap de 16 mesos el COI li atorgà la medalla d'or durant una cerimònia emesa a tot el país.
Quatre anys després, en els Jocs Olímpics de 1996 celebrats a Atlanta (Estats Units), va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, després dels Estats Units (or) i per davant del Japó (bronze), al costat de les seves companyes d'equip que van ser: Karen Clark, Janice Bremner, Karen Fonteyne, Christine Larsen, Erin Woodley, Cari Read, Lisa Alexander, Valerie Hould-Marchand i Kasia Kulesza.
Un cop retirada de l'esport amateur participà en un projecte amb el Cirque du Soleil, en un espectacle titulat "O", en què era alhora artista, coreògrafa i entrenadora.

## Referències

* ↑ Fitxa. Arxivat 2020-04-17 a Wayback Machine. Sports Reference. Consultat el 20 d'abril de 2018.
* 1 2 «Sylvie Fréchette» (en francès). Comitè Olímpic Canadenc. [Consulta: 1r maig 2021].
* 1 2 «Fréchette, Sylvie | l'Encyclopédie Canadienne». [Consulta: 1r maig 2021].
* 1 2 «Sylvie Fréchette | Bureau de conférenciers Orizon». Arxivat de l'original el 2021-05-01. [Consulta: 1r maig 2021].
* 1 2 Rossi, Tommaso. «Storie di Sport- Sylvie Frechette, la sirenetta triste incontra il Cirque du Soleil» (en italià). Fatto Diritto Magazine, 31-05-2015. [Consulta: 1r maig 2021].

## Enllaços externs

* Canada's Sports Hall of Fame profile Arxivat 2016-11-21 a Wayback Machine.
* International Swimming Hall of Fame profile Arxivat 2017-08-12 a Wayback Machine.
* Library and Archives Canada - Sylvie Fréchette
# Lombardore

Lombardore és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 20 quilòmetres al nord de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 1.735 habitants.
Lombardore limita amb els següents municipis: Bosconero, Leini, Rivarossa, San Benigno Canavese, San Francesco al Campo, Volpiano i Rivarolo Canavese.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 4 abril 2020].
# René de Castéra

René (d'Avezac) de Castéra (Dacs, 1873 - Angoumé, departament de les Landes, 1955) fou un compositor francès.
Deixeble de Vincent d'Indy, Charles Bordes, Alexandre Guilmant i Isaac Albéniz, secretari de la Schola Cantorum, fundador de l'Édition Mutuelle, crític musical. A la Schola Cantorum, fou condeixeble d'Albert Roussel, Déodat de Séverac, etc.
Participà en les activitats de la Libre Esthétique fundada per Octave Maus à Brussel·les; la majoria de les seves obres hi varen ser creades, especialment per la pianista franco-catalana Blanche Selva. Va rebre el 1912, amb motiu de la creació de la seva Sonate, felicitacions de la reina dels Belgues Élisabeth de Baviera (1876-1965). Les seves obres també foren interpretades a París, en el marc de la Société Nationale de Musique.
El mateix any 1912, el pintor Maurice Denis el representà al medalló de La Sonate per la decoració del Théâtre des Champs-Élysées.
Germà del pintor Carlos de Castéra, va tenir força relació també amb el món de les arts plàstiques. Ambdós germans varen ser dels primers col·leccionistes de l'obra d'Anglada-Camarasa i varen contribuir molt a la bona acceptació que el pintor català tingué ben d'hora en els cercles aristocràtics de París.

## Principals obres

* Serenata per a piano
* Harmonisation de chansons populaires
* Mélodies
* Sonate pour violon et piano
* Trio avec piano
* Concert pour piano, violoncelle, flûte et clarinette
* Lent et grave, per a violoncel i piano
* Sicilienne, violoncel i orquestra o violoncel i piano
* Jour de fête au Pays basque, obra simfònica
* Nausicaa, ballet-pantomima amb cors

## Font

* Anne de Beaupuy, Claude Gay & Damien Top : René de Castéra (1873-1955), un compositeur landais au cœur de la Musique française, Éditions Séguier, Paris, 2004

## Discografia

* Musique de chambre volume 1 : Sonate, Trio, Lent et grave par l'Ensemble Joseph Jongen, collection du Festival International Albert Roussel, Recital RCP 075, 2007
* Musique de chambre volume 2 : Concert, Trio, Sicilienne par l'Ensemble Arcade, collection du Festival International Albert Roussel, Azur Classical, 2010

## Enllaços externs

* Site des Amis de la musique française Arxivat 2006-03-07 a Wayback Machine.
* Page consacrée au compositeur
# Rattus jobiensis

Rattus jobiensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica d'Indonèsia. Habita els boscos humits tropicals, tot i que també se la troba a la vora dels boscos, a jardins rurals i dins de poblacions.

## Referències

* ↑ Leary, T.; Singadan, R.; Menzies, J.; Wright, D.; Aplin, K.; Helgen, K. Rattus jobiensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 8 desembre 2014.
# Jorge Ballesteros

Jorge Ballesteros (castellà: Jorge Fernandez Ballesteros) (Sant Sebastià, 27 de maig de 1983 - 10 de gener de 2023) va ser un tirador esportiu basc que va guanyar la medalla d'or a la general de la divisió Open a l'IPSC Handgun World Shoot 2017. Al World Shoot de 2005 va guanyar la medalla de bronze general a la divisió Open, i el 2002 va guanyar la medalla de bronze a la categoria Júnior. També va guanyar dues medalles d'or de la divisió oberta del Campionat d'Europa d'armes de mà (2013 i 2016), i va guanyar el Campionat d'Espanya d'armes de mà en 12 ocasions.
L'11 de gener de 2023, es va anunciar que Ballesteros va ser trobat mort a trets al seu cotxe. Tenia 39 anys.

## Vegeu també

* Ben Stoeger, tirador esportiu nord-americà
* Eric Grauffel, tirador esportiu francès
* Max Michel, tirador esportiu nord-americà

## Referències

* ↑ esport3. «Mor d'un tret al cap Jorge Ballesteros, campió del món de tir i policia», 11-01-2023. [Consulta: 3 febrer 2023].
* ↑ NacióDigital. «Mor d'un tret al cap un campió del món de tir i policia espanyol». [Consulta: 3 febrer 2023].
# Tegostoma

Tegostoma és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Tegostoma aequifascialis (Zerny a Rebel i Zerny, 1917)
* Tegostoma albinalis Maes, 2004
* Tegostoma albizonalis Hampson, 1900
* Tegostoma anaemica Hampson, 1913
* Tegostoma anaemicalis (Hampson, 1900)
* Tegostoma aridalis Mey, 2011
* Tegostoma baphialis (Staudinger, 1871)
* Tegostoma bipartalis Hampson a Walsingham i Hampson, 1896
* Tegostoma comparalis (Hübner, 1796)
* Tegostoma concinnalis (Christoph, 1882)
* Tegostoma confluentalis Hampson, 1913
* Tegostoma embale Caradja, 1928
* Tegostoma flavida (Moore, 1881)
* Tegostoma florilegaria Guenée, 1857
* Tegostoma kenrickalis Marion i Viette, 1956
* Tegostoma lepidalis (Herrich-Schäffer, 1851)
* Tegostoma marginalis Amsel, 1961
* Tegostoma millotalis (Marion, 1956)
* Tegostoma moeschleri (Christoph, 1862)
* Tegostoma mossulalis Amsel, 1949
* Tegostoma praestantalis (D. Lucas, 1943)
* Tegostoma pseudonoctua (Rothschild, 1921)
* Tegostoma richteri Amsel, 1963
* Tegostoma ruptilineale Zerny, 1914
* Tegostoma sarobiella Amsel, 1970
* Tegostoma stangei Zerny, 1916
* Tegostoma subditalis Zeller, 1852
* Tegostoma subterminalis Hampson, 1918
* Tegostoma uniforma Amsel, 1951
* Tegostoma zachlora (Meyrick, 1891)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 20 abril 2019].
# Myospalax myospalax

Myospalax myospalax és una espècie de mamífer rosegador de la família dels espalàcids. Viu al Kazakhstan i Rússia. Es tracta d'un animal crepuscular que s'alimenta de les arrels i parts verdes de moltes plantes diferents. Els seus hàbitats naturals són les estepes, els boscos rars, els prats i, a vegades, els camps llaurables. Es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que algunes poblacions estan afectades per l'activitat humana.

## Referències

* ↑ Tsitsulina, K. Myospalax myospalax. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 14 gener 2016.
Espècies vivents d'espalàcids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Myospalacinae :
Rhizomyinae :
Spalacinae :
Categoria :
# René de Chazet

René André Polydore Balthazar Alissan de Chazet (París, 23 d'octubre de 1774 - París, 23 d'agost de 1844) fou un dramaturg, poeta i novel·lista francès.
Fill del tresorer de l'Ajuntament, parent de l'ambaixador de Nàpols, Mackau, el va acompanyar a Itàlia (1792) i va tornar a França el 1797. Col·laborà en diversos diaris i fou conegut per les seves moltes peces, moltes en col·laboració amb Charles-Augustin Sewrin, que van ser representades en els principals teatres parisencs del segle XIX: Théâtre des Variétés, Comédie-Française, Théâtre du Palais-Royal, Théâtre du Vaudeville, etc.
# Rattus korinchi

Rattus korinchi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica d'Indonèsia. Habita els boscos primaris montans o molsa. Es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, a part de les repercussions de la degradació d'hàbitats propers.

## Referències

* ↑ Aplin, K.; Helgen, K.; Lunde, D. Rattus korinchi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 21 juny 2015.
# Jorge Bartual Medina

Jorge Bartual Medina (València, 18 d'agost de 1971) és un futbolista valencià, que jugava de porter.

## Trajectòria

Bartual va ser el porter suplent per excel·lència del club de Mestalla durant la segona part de la dècada dels 90. Sorgit del planter valencianista, va guardar la porteria del València B de la temporada 90/91 fins a la temporada 94/95. A l'any següent, la retirada de Sempere serveix perquè puge al primer equip, com a suplent d'Andoni Zubizarreta.
Debuta el gener de 1996 a Valladolid, en el primer dels quatre partits que jugaria eixa campanya, la que més va sumar a Primera Divisió en la seua carrera. A l'ombra del basc i després de Santiago Cañizares, Bartual va estar sis temporades a València, jugant un total de vuit partits de lliga.
A la cerca d'oportunitats la temporada 00/01 marxa al CD Tenerife, on amb el dorsal 6, no disputa cap minut, i finalment, baixa a la Tercera Divisió, a les files del Quintanar del Rey, de Castella-La Manxa, on es converteix en un dels puntals del modest equip.
Penjades les botes, forma part del cos tècnic dels juvenils del València CF.

## Palmarès
### València CF

* Copa del Rei: 1998-99
* Supercopa d'Espanya: 1999
* Copa Intertoto: 1998

## Referències

* ↑ «Fichó un portero juvenil» (en castellà). Mundo Deportivo, 29-12-1988. [Consulta: 11 gener 2012].
* ↑ «Juicio final a Luis» (en castellà). Mundo Deportivo, 19-11-1996.
* ↑ «Fin a una racha de 72 partidos de Liga» (en castellà). Mundo Deportivo, 08-04-1998. [Consulta: 11 gener 2012].
* ↑ «Zubizarreta, añorado» (en castellà). Mundo Deportivo.
* ↑ «Entrevista a Jordi Bartual» (en castellà). Arxivat de l'original el 2012-02-12. [Consulta: 11 gener 2012].
* ↑ «Bartual estará en la portería» (en castellà). Mundo Deportivo, 07-09-1998. [Consulta: 11 gener 2012].
* ↑ «Bartual, un portero 6» (en castellà). Mundo Deportivo, 06-02-2001. [Consulta: 11 gener 2012].
* ↑ Vicente Barrera. «El Villanueva se estrella en Bartual» (en castellà). diariocordoba.com, 26-05-2003. [Consulta: 11 gener 2012].

## Enllaços externs

* «Estadístiques de Jorge Bartual amb el València» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 11 gener 2012].
* «Perfil i estadístiques de Jorge Bartual» (en anglès), 11-01-2012.
# Partit Nacionalsocialista Català

El Partit Nacionalsocialista Català (PNSC) va ser un efímer partit polític català d'extrema dreta d'ideologia neonazi i catalanista no independentista, que va existir entre el 1978 i el 1980 i mai no va ésser legal. El seu fundador era Josep Anton Martí Teixidor, pintor de caràcter bel·ligerant i provocador centrat en la defensa de l'art figuratiu davant l'abstracció. Segons el seu propi testimoni, s'apropa a CEDADE després de recórrer tot l'espectre polític, abandonant també aquest espai polític poc després de la fundació del partit. Ell defineix la fundació del PNSC com a un acte de provocació i toc d'atenció a la classe política i cultural catalana davant la situació de degradació de les arts i la cultura fruit de la modernitat, i posar de manifest la tebiesa dels partits catalans oficials davant l'agressivitat de l'estat Espanyol.
El PNSC va néixer el 1978 impulsat pel grup nazi CEDADE. Va néixer en un context en què, coincidint amb la restauració de l'autonomia administrativa per a Catalunya, CEDADE va procedir a «catalanitzar» el seu discurs i la seva organització. El Partit Nacional-Socialista Català, que no va passar de ser un grupuscle il·legal. Segons Xavier Casals, el PNSC va mantenir un fals domicili social a Dublín a través del qual va captar nous socis.
La seva activitat, que es va perllongar fins almenys el 1980, es va limitar al repartiment de pamflets d'inspiració nazi que inclouen il·lustracions que combinen simbologia nazi, principalment la bandera de l'Alemanya nazi o l'àliga feixista, amb simbologia catalana, com la senyera o un dibuix de Sant Jordi i el drac, així com missatges feixistes de suport al moviment nazi i a Adolf Hitler o demanant l'abstenció a les eleccions.

## Referències

* ↑ Casals, 1995, p. 141, 366.
* ↑ «Europa escora a estribord. Anàlisi de l'extrema dreta de l'Europa dels nostres dies». Arxivat de l'original el 2019-04-14. [Consulta: 14 abril 2019].
* ↑ Casals, 1995, p. 141.
* ↑ «Amb Hitler :: Cartells polítics (Universitat Autònoma de Barcelona)». [Consulta: 14 abril 2019].
* ↑ «Catalunya desperta! : catalans! no voteu :: Cartells polítics (Universitat Autònoma de Barcelona)». [Consulta: 14 abril 2019].
* ↑ «Partit Nacionalsocialista Català :: Cartells polítics (Universitat Autònoma de Barcelona)». [Consulta: 14 abril 2019].

## Bibliografia

* Casals, Xavier. Neonazis en España. De las audiciones wagnerianas a los skinheads (1966-1995) (en castellà). Editorial Grijalbo, 1995. ISBN 84-253-2804-7.
# Motet

El motet és una composició vocal de caràcter gairebé sempre religiós, sobre text llatí, amb acompanyament d'instruments o sense.

## Evolució del motet

Dues tendències van conviure a partir del segle xvii. Per un costat el motet a cappella, que es va desenvolupar al marge de l'evolució musical dels últims segles, i per altre el motet concertant i també el gran motet. En el segle xvii, sota la influència de noves idees, el motet italià evoluciona cap a un estil monòdic, on les veus solistes (generalment una o dues) són recolzades per un baix continu o per l'orquestra. A la fi de segle, tant el motet, com la cantata, es van omplir de recitatius, àries, duets i trios.
Els motets incorporaren sovint en el segle xvii acompanyament orquestral i simfonies i introductòries.
Per fi, cap al 1720, Bach arriba, amb el seu Magnificat, al cim del motet cantata, juntament amb els seus grans motets a doble cor a cappella arriba al summum de l'expressió musical religiosa. El motet es cantava a Leipzig en el servei matinal i de tarda, immediatament després del gran preludi de l'orgue. Més tard, en comptes de dues veus solistes en poden arribar a intervenir 4 o més. Bach va escriure gran nombre d'aquest tipus d'obres per a un, dos i més cors, els textos dels quals, extrets de la Bíblia, són molt superiors al de les cantates. Johann Sebastian va aparèixer al final d'una època en la història de la música: la de la polifonia o contrapunt, que posava èmfasi en el desplegament simultani de diverses melodies, totes elles d'igual importància. El motet no era especialment una obra per a la població pobre, era més per als nobles.

## Vegeu també

* Christian Erbach
* Pierre de Lafage
# Reacció de Sabatier

La reacció de Sabatier és un procés mitjançant el qual, es fa reaccionar hidrogen (H₂) i diòxid de carboni (CO₂) a altes temperatures i altes pressions] per transformar-los, amb l'ajut d'un catalitzador de níquel, en aigua (H₂O) i metà (CH₄). Opcionalment es pot utilitzar ruteni i òxid d'alumini que constitueixen uns millors catalitzadors.
    CO₂ + 4H₂ → CH₄ + 2H₂O
Aquesta reacció va ser descoberta per Paul Sabatier, i ha estat un pas clau per poder enviar missions tripulades a Mart
La reacció és exotèrmica i produeix una energia d'uns 165 kJ. <es pot consultar l'esquema del procés a

## Enllaços externs

* A Crewed Mission to Mars
* Development of an improved Sabatier reactor
* Improved Sabatier Reactions for In Situ Resource Utilization on Mars Missions Arxivat 2005-11-17 a Wayback Machine.
# Riu Turakina

El Turakina és un riu del sud-oest de l'Illa del Nord de Nova Zelanda. Flueix de la seva font al sud de Waiouru, més o menys paral·lelament al riu Whangaehu, i assoleix el mar 20 quilòmetres cap al sud-est de Wanganui.

## Referències

* ↑ «Environmental monitoring data for Turakina». [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ «Turakina River, Manawatu-Wanganui» (en anglès). [Consulta: 2 gener 2022].