OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alcmeó de Crotona

Alcmeó de Crotona en grec antic Ἀλκμαίων, fou fill d'Amfiaraos i Eurífile i germà d'Amfíloc. Era un filòsof pitagòric del segle VI aC, que va néixer i viure a Crotona (Magna Grècia), i que es va mostrar preocupat per la medicina, tema sobre el que va escriure alguns llibres, i descobrí la importància del cervell com a òrgan dominant, igual que el seu condeixeble Filolau. Alcmeó establí ostensiblement la diferència entre l'ésser humà i la resta dels animals (segle VI aC). Va ser probablement deixeble de Pitàgores.
Fragment: "L'ésser humà és un animal que comprèn; els altres animals senten però no comprenen".
A més a més, va estudiar l'equilibri dels elements i les forces que actuen sobre la salut. També manifestà el seu interès per la influència dels aliments en els éssers vius.
Fou un filòsof de la generació de pitagòrics contemporanis o successors immediats de Pitàgores. L'únic pensador itàlic entre Pitàgores i Parmènides. Era dualista i va tenir algun tipus de contacte amb Pitàgores. Iàmblic de Calcis cataloga Alcmeó entre els contemporanis de Pitàgores, jove deixeble seu, quan ell era vell. De tota manera, atès que en la mateixa llista situa Filolau, Arquites i Leucip, el seu testimoniatge manca de valor suficient.
Per la seva banda, Aristòtil, que esmenta Alcmeó pel seu nom en diverses ocasions, afirma que era jove quan Pitàgores era ja un ancià, però no diu res sobre que fos el seu deixeble o que ho conegués. També conjectura que Alcmeó va prendre les seves teories dels pitagòrics, o bé al revés, ells d'ell, però mai no afirma que fos membre de l'escola.
Per la seva banda, Diògenes Laerci parla de la relació d'Alcmeó amb Brontí i, atès que sabem que aquest va mantenir una estreta connexió amb Pitàgores, és una mostra clara que Alcmeó va mantenir un estret contacte amb l'escola pitagòrica. Diògenes cita també Lleó de Metapont i Bàtil, els quals, segons la llista de Iàmblic, apareixen entre els pitagòrics.
Sembla que Alcmeó es va interessar preferentment per assumptes relacionats amb la medicina i amb la fisiologia, però també és cert que es va preocupar per qüestions de filosofia natural. Segons Favorí va escriure un tractat sobre física.

## Referències

* ↑ Diògenes Laerci. περὶ βίων, δογμάτων καὶ ἀποφθεγμάτων τῶν ἐν φιλοσοφία εὐδοκιμησάντων (Sobre les vides, les opinions i les sentències dels filòsofs il·lustres) VIII, 83
# Ana María Romero Moreno

Ana María Romero Moreno (Sevilla, 14 de juny de 1987), coneguda comunament com Willy és un futbolista espanyola retirada que va jugar com a migcampista. Anteriorment va representar diversos equips de la Primera Divisió espanyola, entre ells el València CF, el FC Barcelona, el Sevilla FC, el Rayo Vallecano i el RCD Espanyol.
Va marcar el gol de l'empat a l'històric 2-2 contra Alemanya a la classificació per a l'Eurocopa 2013. Ha guanyat 3 Lligues i 3 Copes amb el Rayo, l'Espanyol i el Barcelona.

## Trajectòria

| Temporades | Equip | Títols | Selecció (fases finals) |
| | Sevilla FC | | Eurocopa sub-19 2004 (campió) |
| 07/08 - 09/10 | Rayo Vallecano | 2 Lligues, 1 Copa | |
| 10/11 - 12/13 | RCD Espanyol | 1 Copa | |
| 13/14 | FC Barcelona | 1 Lliga, 1 Copa |
| 14/15 - 15/16 | València CF | | |
| 16/17 - act. | Ajax Amsterdam | | |

## Referències

* ↑ «Willy: "Intentaremos no soltar el liderato hasta el final" - MARCA.com». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ As
# Aluguer

La paraula portuguesa Aluguer (literalment lloguer) fa referència a un tipus de mitjà de transport públic típic de Cap Verd.
Es realitza en vehicles tipus furgoneta de deu o dotze places, de titularitat privada, que han obtingut una llicència municipal. Realitzen usualment un mateix itinerari, entre dos punts o localitats, i recullen viatgers al llarg del trajecte, no necessàriament en parades preestablertes. El viatger es baixa en el punt que estima oportú i abona un preu pel trajecte realitzat. Aquest preu està, usualment, prefixat per l'Ajuntament, quan l'aluguer funciona en el règim de recollida de múltiples viatgers.
A vegades, un o més viatgers poden acordar amb el conductor un preu global i utilitzar el transport en l'itinerari usual, o en un altre alternatiu, sense que es reculli a nous viatgers pel camí. En dita suposada, les tarifes prefixades pel municipi no són aplicables, sinó que el preu es pacta entre les parts.
En algunes illes de l'arxipèlag, els aluguers són l'únic mitjà de transport públic, com ocorre a l'Illa de Sant Antão, encara que en d'altres també existeixen taxis i, a Mindelo i Praia, autobusos de línia.

## Referències

* García, Jesús (2009): El món al teu aire: Cap Verd (Edicions Gaesa, Madrid), isbn 978-84-8023-685-0, p.94.
# Amosis-Tumerisi

Amosis-Tumerisi va ser una princesa de l'antic Egipte de la XVII dinastia. Era presumptament la filla del faraó Tao II i germana d'Amosis I, ja que els seus títols eren "Filla del Rei" i "Germana del Rei".
El seu nom ens ha arribat perquè estava escrit al seu sarcòfag, que avui en dia es troba a l'Hermitage de Sant Petersburg. La seva mòmia va ser trobada a la fossa MMA 1019 del xeic Abd el-Kurna.
Amosis-Tumerisi en jeroglífic :

## Referències

* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 128.

## Vegeu també

* Llista de mòmies reials egípcies
* La dona a l'Antic Egipte

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
# Amadeu V de Savoia

Amadeu V de Savoia, dit «el Gran», (Castell del Bourget, Savoia, 1249 - Avinyó, 16 d'octubre de 1323) fou el comte de Savoia entre 1285 i 1323. Rebé el sobrenom «el Gran» pels seus èxits com a governant i per la seva gran saviesa. Era el segon fill de Tomàs II de Savoia i Beatriu Fieschi. Per línia paterna era net de Tomàs I de Savoia i Margarida de Ginebra.

## Ascens al tron comtal

La mort sense successió directa de Bonifaci I de Savoia comportà que tant Amadeu com el seu germà Tomàs III del Piemont aspiressin a ser titular del Comtat de Savoia. Tot i aquestes aspiracions veieren com els seus oncles Pere II i Felip I aconseguiren el poder, aconseguint però que Amadeu fos nomenat successor de Felip I al morir aquest sense successor.
Així doncs el 1285 fou nomenat comte de Savoia i establí la seva cort a Chambéry, aconseguint així mateix el suport dels seus familiars: el seu nebot Felip I del Piemont li donà suport a canvi del control de les ciutats de Torí i Pinerolo i el seu germà Lluís a canvi de la baronia de Vaud.
Felip I va concretar l'any 1272 el seu casament amb Sibil·la de Bresse, hereva de la Senyoria de Bresse, per la qual cosa aquest territori s'annexà al Comtat. Enemistat amb l'arxiducat d'Àustria va aliar-se amb el Regne de França, del qual va rebre la població de Maulévrier a la Normandia. La recuperació de la ciutat de Lió per part dels reis francesos va alertar-lo del perill expansionista d'aquests, realitzant una aliança amb Enric VII del Sacre Imperi Romanogermànic, casada en aquells moments amb Margarida de Brabant, cunyada del mateix Amadeu. Gràcies a aquesta aliança Amadeu V es convertí en vicari imperial del Regne d'Itàlia.
El 1315 Amadeu va ajudar l'Orde dels germans hospitalers en la defensa de Rodes davant els atacs turcs.

## Núpcies i descendents

Es casà el 5 de juliol de 1272 amb Sibil·la de Bresse, filla de Guiu II de Bresse i Beatriu de Montferrat. D'aquesta unió nasqueren:
* Joan de Savoia (1273-1284)
* Bona de Savoia (1275-1300), casada el 1280 amb Joan I de Viena i el 1282 amb Hug de Borgonya
* Beatriu de Savoia (1278-1291)
* Elionor de Savoia (1280-1324), casada el 1292 amb Guillem I de Châlon-Auxerre, el 1305 amb Dreux IV de Mello i el 1311 amb Joan I de Forez
* Eduard de Savoia (1284-1329), comte de Savoia
* Agnès de Savoia (1286-1322), casada el 1297 amb Guillem III de Ginebra
* Aimone de Savoia (1291-1343), comte de Savoia
* Margarida de Savoia (1295-1339), casada el 1296 amb Jona I de Montferrat
En segones núpcies es casà, l'abril de 1304, amb Maria de Brabant, filla de Joan I de Brabant i Margarida de Flandes. D'aquesta unió nasqueren:
* Maria de Savoia (1298-1336), casada el 1309 amb Hug de La Tour du Pin
* Caterina de Savoia (1304-1336), casada el 1315 amb el duc Leopold I d'Àustria
* Joana de Savoia (1306-1359), casada el 1326 amb l'emperador Andrònic III Paleòleg
* Beatriu de Savoia (1310-1331), casada el 1328 amb el rei de Bohèmia Enric el Carinti

## Referències

* ↑ «Amadeu V de Savoia | enciclopedia.cat». [Consulta: 28 juliol 2022].
# Amarna

«Amarna» té aquests significats:
* Període d'Amarna, període històric egipci.
* Art d'Amarna, art desenvolupat durant el Període d'Amarna.
* Tauletes d'Amarna o Cartes d'Amarna, tauletes amb cartes diplomàtiques egípcies.
* Amarna nom abreujat de la ciutat de Tell al-Amarna o Till el-Amarna (l'antiga Akhet-Aton)
* Tell Amarna, jaciment arqueològic de Síria a la vall mitjana de l'Eufrates
* Heretgia d'Amarna o atenisme, religió a l'Antic Egipte basada en la veneració d'Aten (déu solar) com a déu únic, promoguda per Akhenaton al segle XIV aC
# Amical

«Amical o AMICAL» té aquests significats:
* Amical de Catalunya dels Antics Guerrillers Espanyols a França, entitat d'exiliats republicans espanyols que van participar en l'alliberament de França durant la Segona Guerra Mundial
* Amical Club Marie Galante, club de futbol de Capesterre-de-Marie-Galante, Guadalupe
* AMICAL Consortium, associació d'universitats d'estil estatunidenc situades fora dels Estats Units
* Amical de Mauthausen, associació espanyola de víctimes del nazisme
* Amical Wikimedia, organització temàtica de la Fundació Wikimedia
Viccionari
# Amarens

Amarens (en francès Amarens) és un municipi occità, situat al departament del Tarn i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1846 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2017 |
| 189 | 97 | 78 | 88 | 66 | 70 | 78 | 68 | 68 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Patrick Montels | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Amaretto

Amaretto és una beguda alcohòlica destil·lada italiana amb gust d'ametlles dolces.Està fet a base de pinyols d'albercoc o ametlla, o de vegades dels dos.

## Origen

Amaretto és el diminutiu d'amaro (amargant), ja que en principi es feia d'ametlles amargants encara que actualment l'amargor està disminuïda per ametlles dolces.

## Marques
### Disaronno Originale

Disaronno Originale té un grau alcohòlic del 28%. No conté ametlles sinó una infusió d'oli de pinyols d'albercoc, sucre cremat i disset herbes i fruits. Originalment la marca es deia "Amaretto di Saronno Originale".

### Lazzaroni Amaretto

Lazzaroni Amaretto té un 24% d'alcohol.

### Usos

* L'Amaretto s'afegeix a les postres incloent els gelats i complementa el Tiramisu.
* Saboritza receptes de carn i pollastre.
* En còctels.

## Referències

* ↑ «GOZIO Amaretto Almond Liqueur». AHardy USA Ltd.. Arxivat de l'original el 19 de novembre 2008. [Consulta: 7 abril 2009].
* ↑ Hopkins, Kate. "Almonds: Who Really Cares?" Arxivat 2006-10-18 a Wayback Machine. (August 28, 2004). Accidental Hedonist. Retrieved January 1, 2007.

## Enllaços externs

* Over 50 Amaretto Recipes Arxivat 2010-01-27 a Wayback Machine.
# Angra Mainyu

Angra Mainyu (en avèstic) o Ahriman (en persa) és una divinitat del zoroastrisme que representa la força maligna que intenta arrossegar l'home cap a l'error. El seu nom significa "pensament estroncat" o "pensament angoixat".
En el zoroastrisme original, Ahura Mazda (o Ormazd) era considerat el Déu suprem, i com a tal va crear dos esperits oposats: Spenta Mainyu (l'esperit de la Veritat o del Bé) i Angra Mainyu (l'esperit de la Mentida o del Mal). Ulteriorment, Spenta Mainyu va ser reemplaçat per Ahura Mazda, que va esdevenir així l'adversari directe d'Ahriman.
El nom no apareix en les velles inscripcions perses; a l'Avesta, el recull de textos zoroàstrics, és anomenat el "germà bessó" de l'Esperit Sant, l'oposat de Spenta Mainyu. És considerat com el dimoni destructor, la font de tots els mals del món i, com Ahura Mazda, existeix des de la Creació. Ahriman va escollir el Mal conscientment i és el responsable de la creació material, la il·lusió, l'error i la mentida. La seva major maldat fou corrompre el foc pur creat per Ahura Mazda, al qual va donar color i li afegí el fum. El dia del Judici Final serà destruït per Spenta Mainyu i desapareixerà del món per sempre.
Es pot observar una analogia amb les creences de les religions monoteistes abrahàmiques a través del concepte de Satanàs com el principal agent de la maldat.

## Ahriman i l'antroposofia

Segons l'antroposofia de Rudolf Steiner, Ahriman és una de les dues entitats, junt amb Llucifer, que s'oposen a l'evolució de la humanitat, però que alhora la fan possible. Steiner identifica Ahriman amb Satanàs, el qual seria ben diferent de Llucifer: Ahriman és qui fa de l'home un ésser terrestre sotmès a les lleis de la matèria, mentre que Llucifer tendeix a alliberar-l'en. Així, Ahriman confereix als humans una intel·ligència freda i abstracta desproveïda de sentiments, tornant-los prosaics i amorals.

## Referències

* 1 2 Paul Breuil, Zarathoustra et la transfiguration du monde, Éditions Payot, Paris, 1978
* ↑ «Angra Mainyu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Rudolf Steiner, La science de l'occulte, 1910, Éditions Triades, Paris
* ↑ Rudolf Steiner, Lucifer et Ahriman, Éditions Anthroposophiques Romandes

## Bibliografia

* J. Duchesne-Guillemin, “Ahriman,” Encyclopædia Iranica, I/6-7, pp. 670-673; una versió actualitzada es troba disponible en línia a http://www.iranicaonline.org/articles/ahriman (consultat el 10 de juliol del 2016).
# Dipturus cerva

Dipturus cerva és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 60 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i els ous tenen com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat (32°S-44°S) i demersal que viu entre 20–470 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Índic oriental: és un endemisme d'Austràlia.

## Ús comercial

Serveix d'aliment per als humans.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. (Part 1 involves fishes, pp. (i-iv) 3-69 (70 blank), Part 2 with slightly different title, pp. ia-iva + 71-105 (106 blank)). Caratteri.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Whitley, G. P., 1939. Taxonomic notes on sharks and rays. Australian Zoologist v. 9 (pt 3): 227-262, Pls. 20-22.
* ↑ «Dipturus cerva». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994. Sharks and rays of Australia. CSIRO, Austràlia. 513 p.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Last, P.R. i G.K. Yearsley, 2002. Zoogeography and relationships of Australasian skates (Chondrichthyes: Rajidae). J. Biogeogr. 29:1627-1641.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Whitley, G.P., 1940. The fishes of Australia. Part 1. The sharks, rays, devilfish, and other primitive fishes of Australia and New Zealand. Australian zoology handbooks. Mozman, Royal Zoological Society of New South Wales. 280 p.
* ↑ Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# '74 Jailbreak

'74 Jailbreak és un EP del grup de rock and roll australià AC/DC. Va ser llençat l'any 1984 als Estats Units, al Canadà, al Brasil i al Japó i està format per cinc peces de rock and roll, blues i rock dur que ja havien estat publicades anteriorment a Austràlia. La primera cançó de la llista, «Jailbreak», també va ser publicada en format de senzill i de videoclip. L'EP va ser rellançat finalment a tot el món en estar inclòs dins de la sèrie de reedicions anomenades AC/DC Remasters que la companyia Sony Music Entertainment va fer l'any 2003.
La primera peça pertany a la versió australiana del disc Dirty Deeds Done Dirt Cheap (1976), mentre que la resta és de la versió australiana de l'àlbum de debut de la banda, High Voltage, enregistrat el 1974 i publicat a principis de l'any següent.

## Crèdits

* Bon Scott – veu principal
* Angus Young – guitarra solista, guitarra rítmica
* Malcolm Young – guitarra rítmica, guitarra solista, cors
* George Young – producció musical, baix elèctric, cors, batería
* Rob Bailey – baix elèctric
* Mark Evans – baix elèctric a "Jailbreak"
* Phil Rudd – bateria i percussió a "Jailbreak"
* Tony Currenti – bateria i percussió a les pistes 2-4
* Peter Clack – bateria i percussió a "Baby, Please Don't Go"
* Harry Vanda – producció

## Certificacions

| País | Vendes | Certificació |
| Estats Units | 1.000.000 | Platí |

## Referències

* ↑ Engleheart, Murray & Arnaud Durieux (2006).
* ↑ Saulnier, Jason (30 September 2011).
* 1 2 Fink, Jesse (1 November 2013).
# Alamans (Òlt i Garona)

Alamans de Dròt (en francès Allemans-du-Dropt) és un municipi occità, de l'Agenès (Guiena), situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 765 | 491 | 620 | 710 | 731 | 735 | 712 | 717 | 706 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 704 | 690 | 678 | 672 | 664 | 664 | 667 | 628 | 704 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 692 | 675 | 678 | 573 | 556 | 585 | 557 | 565 | 560 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 569 | 537 | 536 | 455 | 455 | 447 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Robert Polèse | |
| 2008- | Jean-Pierre Domec | |

## Agermanaments

* Dietwiller

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom. Adaptació a la grafia occitana.
# Creagrutus ignotus

Creagrutus ignotus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Tapajós.

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Vari, R. P. & A. S. Harold. 2001. Phylogenetic study of the neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with revision of the Cis-Andean species. Smithson. Contrib. Zool. Núm. 613: i-v + 1-239.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R.P. i A.S. Harold 2001. Phylogenetic study of the Neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with a revision of the Cis-Andean species. Smith. Cont. Zool. 613:1-239.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.