OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fernpass

El Fernpass (pas de la Falguera en alemany) és un pas de muntanya amb una elevació de 1.212 m situat en els Alps del Tirol dins del territori d'Àustria. Es troba entre entre els Alps Lechtal a l'oest i les Muntanyes Mieming a l'est. El cim més alt d'Alemanya, el Zugspitze és només a 13,5 km al nord-est. El pas està situat entre els cims: Grubigstein (2233 m) al nord-oest, el Wannig (2493 m) al sud-est, i el Loreakopf (2471 m) a l'oest.

## Història

El pas es va crear com a conseqüència d'una enorme esllavissada de la muntanya va omplir part de la vall fins a una altura de 300-400 metres, escampant els seus còdols fins a 16 km de distància (en realitat va ser el col·lapse de tota la muntanya, amb un volum estimat d'1 km³, la tercera esllavissada més gran, en ordre de magnitud, ocorreguda als Alps orientals).
Encara que al principi es creia que això havia succeït almenys 12.000 anys BP (before present) a conseqüència del fort augment de la temperatura i els intensos vessaments després del final de l'última desglaciació, l'anàlisi de pol·len dut a terme el 1940 ja havia indicat una edat de no gaire més de 4.000 anys (és a dir, una data per a l'esdeveniment cap al voltant del 2000 aC), una estimació que va ser confirmada essencialment per datació del radiocarboni en la dècada de 1960.
Utilitzant la datació d'urani-tori, científics de Innsbruck Universitat que va publicar la seva dada dins 2007 van datar l'esdeveniment al 4,150 B.P., (+/- 100 anys, és a dir, al segle XXII aC), que correspon a les etapes més tardanes del període neolithic Alpí. El paisatge està marcat per una sèrie de llacs, el més gran dels quals és el Blindsee. La majoria d'aquests llacs es creu que es van formar a conseqüència de l'esllavissada de la muntanya .

## Trànsit i transport

La primera carretera regular que va travessar el Fernpass va ser la Via Claudia Augusta Romana, que connectava la província de Raetia amb el nord d'Itàlia. Tenia l'avantatge sobre el pas d'Arlberg que era relativament transitable, fins i tot a l'hivern
Avui la carretera és coneguda com el Fernpass Straße (B 179). Connecta Reutte a través del túnel de Lermoos amb Tarrenz i Imst, amb la B 187 i B 189, que també condueix a Garmisch-Partenkirchen a Alemanya. També connecta la vall del riu Lech amb la vall del riu Inn. Per tant, porta més trànsit que qualsevol altre pas dels Alps orientals, excepte el Pas del Brenner. El gradient més pronunciat és del 8 per cent, i l'augment de l'elevació a Reutteen és de 359 m. A l'altre costat de Telfs, el desnivell és de 579 m.

## Vegeu també

* Reschenpass

## Referències

* ↑ «Wander- und Bergwegekonzept des Landes Tirol / Tiroler Bergwege-Gütesiegel» (PDF) (en alemany) p. 9–10. Amt der Tiroler Landesregierung, Abteilung Sport, 2008. [Consulta: 30 març 2012].
* ↑ «Hiking in Switzerland». Swiss-Switzerland. Arxivat de l'original el 2014-02-13. [Consulta: 30 març 2012].
* ↑ Messner, Reinhold. Paul Preuss. Múnic: Verlag J. Berg bei Bruckmann, 1996, p. 24, 43, 58. ISBN 978-3-7654-2855-5.
* ↑ Hyde, Walter Woodburn. Roman Alpine Routes. Philadelphia: University of Pennsylvania Press, 1935, p. 353–354.

## Enllaços externs

* Fotografies del Fern Pass
# Fernandez (cràter)

Fernandez és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 23,7 km de diàmetre. Porta el nom de Maria Antonia Vallejo Fernández «La Caramba» (1751-1787), cantant i ballarina de flamenc espanyola, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1985.

## Referències

* ↑ «Fernandez». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Fernando

«Fernando» té aquests significats:
* Fernando (ABBA), senzill cantat l'any 1976 pel grup suec ABBA
* Fernando de Noronha, arxipèlag brasiler pertanyent a l'Estat de Pernambuco
* Fernando Buesa Arena, pavelló multiusos de Vitòria
* Fernando Poo, illa de Guinea Equatorial i està situada al golf de Biafra
* Província de Fernando Poo, antiga colònia espanyola a l'Àfrica
* Premi Fernando Lara, premi de novel·la concedit anualment per la Fundació José Manuel Lara i l'Editorial Planeta a una novel·la
* Casas de Fernando Alonso, un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-la Manxa
* Fernando Martí, o Coronel Charlone, localitat de l'Argentina ubicada al partit de General Villegas
* Fernando, òpera del compositor Carlo Arrigoni
* Fernando, nom que rep a l'Argentina la mescla de fernet i refresc de cola
* Biografies:
** Román Fernando Martínez (Morón, Argentina, 1983), futbolista argentí
** Juan Fernando Arango (Maracay, 1980), futbolista veneçolà
# Fernandina Beach

Fernandina Beach és l'única ciutat i seu del Comtat de Nassau (Florida) dels Estats Units d'Amèrica. Originalment rebia el nom de Fernandina, quan l'1 de gener del 1811, Enrique White, governador espanyol de la província de Florida Oriental, anomenà la vila de Fernandina, prop d'una milla d'on avui hi ha l'actual ciutat, en honor del rei Ferran VII. Aquell 10 de maig, Fernandina esdevingué la darrera vila assentada sota les lleis de les Índies a l'hemisferi occidental.

## Demografia

Segons el cens del 2008 Fernandina tenia 12.076 habitants. Segons el cens del 2000, Beach tenia 10.549 habitants, 4.525 habitatges, i 2.941 famílies. La densitat de població era de 379,9 habitants/km².
Dels 4.525 habitatges en un 23,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,4% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 35% no eren unitats familiars. En el 28,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,78.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,2% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 28,8% de 45 a 60 i un 18% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,1 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 40.893 $ i la renda mitjana per família de 54.806 $. Els homes tenien una renda mitjana de 36.179 $ mentre que les dones 26.356 $. La renda per capita de la població era de 24.517 $. Entorn del 6,4% de les famílies i el 10,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Louise Biles Hill. «George J. F. Clarke, 1774-1836». A: Florida Historical Quarterly. 21. 3. Florida Historical Society, 1941, p. 214 [Consulta: 3 maig 2013].
* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fernandina Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fernandina Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fincíada

* Aquest article tracta sobre l'antiga ciutat siciliana. Vegeu-ne altres significats a «Fíntias».
Fincíada (llatí: Phintias, adis grec antic: Φιντιάς, άδος) va ser una ciutat de la costa sud de Sicília situada a la desembocadura del riu Hímera a mig camí entre Acragant i Gela.
No era una ciutat antiga, va ser fundada cap a l'any 280 aC per Fíntias, tirà d'Acragant, que li va posar el seu nom i la a bastir amb grans murs, temples i l'àgora. Hi va traslladar als habitants de Gela, ciutat que va destruir completament, segons Diodor de Sicília. Però la nova ciutat mai va agafar massa importància. El 249 aC a la Primera Guerra Púnica la flota romana va ancorar a la ciutat i allà la van atacar els cartaginesos que van enfonsar unes quantes naus.
Va passar a Roma, i Ciceró al segle i aC l'esmenta com un centre important de comerç de gra però al segle i, en temps d'Estrabó, va entrar en decadència com altres ciutats de l'illa. Plini el Vell l'esmenta com a Ciutat estipendiària. L'Itinerari d'Antoní parla d'un lloc anomenat Plintis, sens dubte una corrupció de Phintias, que situa a la via que anava d'Acragant per la costa cap a Siracusa, a una distància de 23 milles romanes de l'antiga ciutat. Les seves runes es troben prop de la moderna Licata.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1806. ISBN 9788441224223.
* ↑ Smith, William (ed.). «Phintias». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 22 maig 2023].
# Findaway

Findaway és una cançó de Silverchair que es va llançar com a senzill de promoció del seu àlbum de debut Frogstomp l'any 1995. Només va estar disponible pel club de fans del grup (LAS), com també el posterior "Paint Pastel Princess".

## Llista de cançons

Promo CD AUS (CHAIR1)
* "Findaway"
* "Findaway (Live at The Wireless Triple J)"
# Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2002

La 50 edició del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià va tenir lloc entre el 19 i el 28 de setembre de 2002. A la competició oficial es van presentar 18 pel·lícules, sis de les quals tenien participació espanyola. La gala d'apertura fou presentada per Lucía Jiménez i Edurne Ormazabal i en acabar es va projectar The Good Thief.
La conquilla d'Or fou atorgada a Los lunes al sol, que va rebre tots els aplaudiments.

## Jurat oficial

* Wim Wenders (President)
* Ariane Ascaride
* Mariano Barroso
* Renato Berta
* Príncep Chatri Chalerm Yukol
* Mirtha Ibarra
* Angela Pope

## Pel·lícules en competició

| Pel·lícula | Director | País |
| Los lunes al sol | Fernando León de Aranoa | Espanya |
| Historias mínimas | Carlos Sorín | Argentina, Espanya |
| Aro Tolbukhin, dins la ment de l'assassí | Agustí Villaronga | Espanya |
| Auto Focus | Paul Schrader | Estats Units |
| Lugares comunes | Adolfo Aristarain | Argentina, Espanya |
| El crimen del padre Amaro | Carlos Carrera | Mèxic |
| The Good Thief | Neil Jordan | Regne Unit, Irlanda, França |
| Ghat e-ye zemestani | Farhad Mehranfar | Irlanda |
| El Leyton | Gonzalo Justiniano | Xile, França |
| Hafið | Baltasar Kormákur | Islàndia, Noruega, França |
| La vie promise | Olivier Dahan | França |
| Lyubovnik | Valeri Todorovski | Rússia |
| Octavia | Basilio Martín Patino | Espanya, França |
| Elsker dig for evigt | Susanne Bier | Dinamarca |
| Pigs Will Fly | Eoin Moore | Alemanya |
| Umi wa miteita | Kei Kumai | Japó |
| He ni zai yi qi | Chen Kaige | R.P. de la Xina, Corea del Sud |
| Whale Rider | Niki Caro | Nova Zelanda, Alemanya |

## Palmarès

* Conquilla d'Or a la millor pel·lícula: Los lunes al sol, de Fernando León de Aranoa
* Premi Especial del Jurat: Historias mínimas, de Carlos Sorín
* Conquilla de Plata al millor director: Chen Kaige, per He ni zai yi qi
* Conquilla de Plata a la millor actriu: Mercedes Sampietro, per Lugares comunes
* Conquilla de Plata al millor actor: Liu Peiqi, per He ni zai yi qi
* Premi del jurat a la millor fotografia: Sergei Mikhaltxuk, per Lubovnik
* Premi del jurat al millor Guió: (ex aequo) Adolfo Aristarain per Lugares comunes i Gennady Ostrovsky per Lubovnik

## Premi Donostia

Jessica Lange, Bob Hoskins, Dennis Hopper, Francis Ford Coppola

## Referències

* ↑ La 50ª edición del Festival de San Sebastián presenta 18 películas a competición
* ↑ Javier Bardem de policía y Nick Nolte de ladrón, ABC, 20 de setembre de 2002
* ↑ San Sebastián, 50 años de cine, La Vanguardia, 26 de setembre de 2002
* ↑ 'Los lunes al sol' de Fernando León, Concha de Oro del Festival de San Sebastián, El País, 28 de setembre de 2002
* ↑ «Los lunes al sol» se lleva todos los aplausos en San Sebastián, La Voz de Galicia, 23 de setembre de 2002

## Enllaços externs

* Festival de Sant Sebastià 2002, al web del festival.
* Festival de Sant Sebastià 2002 a IMDB
* Festival de Sant Sebastià 2002 a Filmaffinity
# Fiato

El fiato, o la capacitat de fiato que té un cantant, és la possibilitat de dosificar adequadament l'aire mentre es canta. Una bona capacitat de fiato permet sostenir les notes o emetre tota una frase sense haver de prendre aire, sense per això perdre força ni expressivitat. Fiato és un mot italià que significa literalment "alè".
La capacitat de fiato es desenvolupa amb tècniques de cant, exercicis de respiració o exercicis aeròbics. Una de les formes més particulars per desenvolupar una bona capacitat de fiato és la tècnica usada pel baríton italià Piero Cappuccilli, que practicava busseig profund.
La paraula s'usa també, encara que en grau menor, en relació amb els aeròfons, és a dir els instruments de vent tals com metalls i fustes ("de buf", com vegades es llegeix en algunes traduccions massa literals de "instrumenti a fiati") i fa referència a la capacitat pulmonar de l'intèrpret.
Col·loquialment, quedar-se "desfiatat" seria quedar-se "sense aire".
En alguns països, particularment a Xile, fiato s'associa amb empatia, afinitat, comunicació, coordinació, harmonia o sincronització. S'utilitza especialment en l'àmbit musical per significar bona comunicació entre els integrants d'una agrupació musical. "Afiatar" seria, llavors, sinònim d'harmonitzar, coordinar. També es fa referència al "fiato" entre dues persones. La "falta de fiato" seria la falta d'afinitat.

## Referències

* ↑ Fiato (Vocabulari òpera) Camí de música. Consultat el 28 de novembre de 2010.
* ↑ Glossari operístic Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. Òpera d'El Salvador. Consultat el 28 de novembre de 2010.
* ↑ Consultori Òpera Arxivat 2012-02-03 a Wayback Machine. Melómanodigital.com. Consultat el 28 de novembre de 2010.
* ↑ Kansas, el rock dels 70 encara viu Arxivat 2010-08-20 a Wayback Machine. Multimúsica. Consultat el 30 de novembre de 2010.
* ↑ Hinzpeter: "No hi va haver fiato" entre Mañalich i la sotssecretària Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. La Nación. Consultat el 30 de novembre de 2010.

## Enllaços externs

* «Fiato». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Lidija Freimane

Lidija Freimane (Donduşeni, 6 de març de 1920 - Riga, 18 de gener de 1992) va ser una actriu letona, considerada una de les més grans actrius letones del segle xx. Freimane va rebre dues vegades el Premi Stalin i va rebre el títol honorífic d’Artista del Poble de l'URSS.

## Referències

* ↑ Niedra, Māra. Teātris un kino: biogrāfijās (en letó). Preses nams, 1999 [Consulta: 29 juliol 2024].
* ↑ «Latvijas Nacionālā teātra 100 gadi: Lidija Freimane» (en letó). Teatre Nacional de Letònia. [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «Skatuves karalienei Lidijai Freimanei - 100» (en letó). Diena, 4 d’abril 2020. [Consulta: 28 setembre 2023].
# Bavosa de riu

La bavosa de riu (Salaria fluviatilis) és una espècie de peix de la família dels Blenniidae.

## Hàbitat

Viu en rius i llacs d'aigua dolça.

## Distribució geogràfica

Es troba a Albània, Algèria, Bòsnia i Hercegovina, Croàcia, França, Grècia, Israel, Itàlia, Jordània, Líban, Marroc, Portugal, Sèrbia i Montenegro, Espanya, Suïssa, Síria, i Turquia. És un dels peixos endèmics del llac de Banyoles junt amb la bagra, el jonqueter i l'anguila.

## Estat de conservació

Les seues principals amenaces són l'extracció de grava i d'aigua, les sequeres, l'eutrofització, la destrucció del seu hàbitat, les preses i la canalització dels rius.

## Referències

* ↑ «Noves introduccions i poblament actual de peixos al llac de Banyoles». Arxivat de l'original el 2007-09-19. [Consulta: 16 febrer 2009].
* ↑ Crivelli, A.J. (2006). "Salaria fluviatilis." 2006 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2006. [Consulta: 3 Abril 2023]

## Bibliografia

* Côté, I., Vinyoles, D., Reynolds, J.D., Doadrio, I. i Perdices, A., 1999. Potential impacts of gravel extraction on Spanish populations of river blennies Salaria fluviatilis (Pisces, Blenniidae). Biological Conservation 87: 359–367.
* Freeman, M.C., Vinolas, D., Grossman, G.D. i De Sostoa, A., 1990. Microhabitat use by Blennius fluviatilis in the Río Matarraña, Spain. Freshwater Biology 24: 335–345.
* Perdices, A., Doadrio, I., Coté, I.M., Machordom, A., Economidis, P.S. i Reynolds, 2000. Genetic divergence and origin of Mediterranean populations of the River Blenny Salaria fluviatilis (Teleostei: Blenniidae). Copeia 2000: 723-731.

## Enllaços externs

* Salvades més de 300 bavoses de riu a punt de morir en duess basses de rec a Ribera d'Ebre {{ca}}
# Bizantinisme

El bizantinisme és un terme usat en ciència política i filosofia política per designar el sistema polític i la cultura de l'Imperi Romà d'Orient, anomenat posteriorment per la historiografia francesa del segle xvii Imperi Bizantí, i els seus successors espirituals, en particular, els països dels Balcans, l'Imperi Otomà i la Federació de Rússia.
El terme, encunyat al segle xix, té principalment connotacions negatives, que impliquen l'excés de complexitat i l'autocràcia. Aquesta reputació negativa va destacar de la confusa complexitat d'organització dels seus ministeris, les cerimònies molt elaborades de la seva cort i l'abundància de títols honorífics, així com la seva suposada falta de lideratge en els assumptes de guerra. Així mateix, el sistema romà d'Orient «suggereix també una predilecció per les intrigues, conspiracions i assassinats i, en general, una situació política inestable». Una altra important característica de l'Imperi era el cesaropapisme, o subordinació de l'Església a l'Estat.
El terme ha estat criticat pels estudiosos moderns per ser una generalització que no és tan representativa de la realitat de l'aristocràcia i la burocràcia romana d'Orient.

## Referències

* ↑ Dimitar G. Ànguelov 2003: p. 3
* ↑ Dimitar G. Ànguelov 2003: p. 11
* ↑ Dimitar G. Ànguelov 2003: p. 8
* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.61. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 14 novembre 2014].
* ↑ Dimitar G. Ànguelov 2003: pp. 4 – 5
* ↑ Dimitar G. Ànguelov 2003: p. 6
* ↑ Dimitar G. Ànguelov 2003: pp. 17 – 18

## Bibliografia

* Ànguelov, Dimitar G. «Byzantinism: The Imaginary and Real Heritage of Byzantium in Southeastern Europe». A: New approaches to Balkan studies (en anglès). Brassey s, 2003. ISBN 1-57488-724-6.

## Vegeu també

* Discussió bizantina
* Estudis bizantins
# Battlefield: Bad Company 2

Battlefield: Bad Company 2 és un videojoc d'acció en primera persona desenvolupat Digital Illusions CE i publicat per Electronic Arts per a sistemes Microsoft Windows, PlayStation 3, Xbox 360, iOS, Android i Kindle Fire. És una seqüela directa de Battlefield: Bad Company i forma part de la sèrie de jocs Battlefield. Va ser llançat a tot el món el març de 2010. El port d'iOS es va llançar a l'App Store el 16 de desembre de 2010. Les versions d'Android i Kindle Fire es van publicar el juny de 2012.

## Història

S'hi retroben els personatges del primer Bad Company: en Preston Marlowe, el protagonista i el personatge que el jugador encarna, Haggard, el texà, els experts en demolició, Terrence Sweetwater, expert tecnològic i el sergent Samuel D. Redford. Tots són membres de la Companyia B, anomenada "Bad Company", on tots els que l'exèrcit rebutja són enviats.
El pilot d'helicòpter Flynn, pacifista hippy i fumador empedreït, porta els quatre personatges principals en diferents parts d'Amèrica del Sud. El joc porta en més de 5 ambients: la neu, la ciutat, la selva...

## Referències

* ↑ Gallegos, Anthony. «Battlefield Battlefield: Bad Company iPhone Review». IGN, 22-12-2010. Arxivat de l'original el 27 març 2023. [Consulta: 10 juliol 2013].
* ↑ AndrewH. «EA announces eight games now available for the Kindle Fire». DroidGamers, 03-07-2012. Arxivat de l'original el 3 juliol 2013. [Consulta: 31 agost 2013].
# Bisbat de Banja Luka

La diòcesi de Banja Luka (en bosnià: Banjalučka biskupija, en croat: Banjalučka biskupija, en llatí: Dioecesis Bania Lucensis) és una seu de l'Església catòlica a Bòsnia i Herzegovina, sufragània de l'arquebisbat de Sarajevo. Al 2018 tenia 30.151 batejats d'un total de 836.000 habitants. Actualment està regida pel bisbe Franjo Komarica.

## Territori

La diòcesi comprèn la part occidental de Bòsnia.
La seu episcopal és la ciutat de Banja Luka, on es troba la catedral de Sant Bonaventura.
El territori s'estén sobre 16.457 km² i està dividit en 48 parròquies.

## Història

La diòcesi de Banjaluka va ser erigida el 5 de juliol de 1881 mitjançant la butlla Ex hac augusta del papa Lleó XIII, prenent el territori de l'arquebisbat de Sarajevo i esdevenint-ne sufragània.
El 31 de desembre de 1985 adoptà el nom actual, amb la grafia separada.
Després de les guerres dels anys 90, la diòcesi va perdre més de la meitat de la seva població, i gairebé en proporció de batejats catòlics.

## Episcopologi

* Marijan Marković, O.F.M. † (27 de març de 1884 - 20 de juny de 1912 mort)
* Josip Stjepan Garić, O.F.M. † (14 de desembre de 1912 - 30 de juny de 1946 mort)
* Dragutin Čelik † (15 de desembre de 1951 - 11 d'agost de 1958 mort)
* Alfred Pichler † (22 de juliol de 1959 - 15 de maig de 1989 jubilat)
* Franjo Komarica, des del 15 de maig de 1989

## Demografia

A finals del 2018 la diòcesi tenia 30.151 batejats sobre una població de 836.000 persones, equivalent al 3,6% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diaques | religiosos | religiosos | Parròquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diaques | homes | dones | |
| 1950 | 180.000 | 620.000 | 29,0 | 101 | 30 | 71 | 1.782 | | 4 | 310 | 50 |
| 1959 | 120.000 | 650.000 | 18,5 | 63 | 18 | 45 | 1.904 | | 22 | 108 | 37 |
| 1969 | 104.448 | 382.859 | 27,3 | 51 | 27 | 24 | 2.048 | | 29 | 133 | 36 |
| 1980 | 128.832 | 1.274.600 | 10,1 | 82 | 28 | 54 | 1.571 | | 56 | 154 | 44 |
| 1990 | 91.664 | 1.143.000 | 8,0 | 87 | 28 | 59 | 1.053 | | 62 | 147 | 50 |
| 1999 | 49.800 | 550.000 | 9,1 | 60 | 15 | 45 | 830 | | 46 | 56 | 47 |
| 2000 | 55.400 | 550.000 | 10,1 | 66 | 21 | 45 | 839 | | 46 | 53 | 47 |
| 2001 | 51.700 | 550.000 | 9,4 | 69 | 21 | 48 | 749 | | 49 | 62 | 47 |
| 2002 | 45.213 | 560.000 | 8,1 | 73 | 22 | 51 | 619 | | 52 | 76 | 47 |
| 2003 | 41.961 | 560.000 | 7,5 | 78 | 23 | 55 | 537 | | 56 | 79 | 47 |
| 2004 | 41.113 | 550.000 | 7,5 | 74 | 23 | 51 | 555 | | 51 | 79 | 47 |
| 2006 | 39.792 | 550.000 | 7,2 | 68 | 20 | 48 | 585 | | 48 | 93 | 48 |
| 2012 | 36.520 | 550.350 | 6,6 | 63 | 21 | 42 | 579 | | 49 | 91 | 48 |
| 2015 | 34.361 | 540.000 | 6,4 | 67 | 26 | 41 | 512 | | 42 | 97 | 48 |
| 2018 | 30.151 | 836.000 | 3,6 | 69 | 23 | 46 | 436 | | 47 | 88 | 48 |

## Bibliografia

* (llatí) Bolla Ex hac augusta, ASS 14 (1881), pp. 97–112

## Enllaços externs

* Anuari pontifici del 2019 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Diocese of Banja Luka (anglès)
* Pàgina oficial de l'arxidiòcesi (croat)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org
# Binayo (cràter)

Binayo és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 87.4 ° de latitud nord i 160 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 16 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'onze d'agost del 2017 i fa referència a Binayo, esperit auxiliar dels esperits de l'arròs del folklore filipí.

## Referències

* ↑ "Binayo (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ West, Barbara A. Facts on File, Inc.. Encyclopedia of the Peoples of Asia and Oceania, 2008.