OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cel shading

El cel shading o toon shading, de cartoon shading (i en francès ombrage de celluloïd), és un tipus de renderització o processat no fotorealístic dissenyat per a fer que els gràfics generats per ordinador semblin dibuixats i/o pintats a mà. El cel shading es fa servir per imitar l'estil dels còmics i dels dibuixos animats. És una addició relativament nova als gràfics d'ordinador, i molt comuna en certes pel·lícules i en videojocs de consola. Si bé el resultat del cel shading pot semblar ser simplista com el d'una animació dibuixada a mà, és un procés complex. El nom prové de les fulles transparents d'acetat, anomenades cels en anglès, que es pintaven a mà en la producció d'animacions 2D tradicionals, com els clàssics de Walt Disney; i shading és 'ombrejat' en anglès, el terme shader, del qual prové, s'utilitza en infografia per a definir els materials d'un objecte segons les característiques físiques que han d'emular (per exemple vidre, plàstic, fusta o metalls).
Habitualment el render de les imatges creades amb aquest tipus de material s'ha de fer en dues fases, per una banda el color i l'efecte de volum (llums i ombres) si es vol utilitzar o el color sol en les produccions en què no es desitgin efectes volumètrics, i per altra banda la línia que dibuixa el perfil i la forma dels objectes, les dues parts s'uneixen posteriorment mitjançant tècniques de postproducció.
Una de les primeres vegades que es va fer servir aquesta tècnica fou a la nova sèrie de Dr. Slump estrenada el 1997. En videojocs, un dels exemples més característics és la saga de Zelda des del 2002 (The Legend of Zelda: The Wind Waker) o una versió sofisticada d'aquests acabats és el del Prince of Persia del 2008.
Els acabats resultants d'aquest tipus de renders són similars als que s'aconsegueixen mitjançant la tècnica del rotoscopi sobre les pel·lícules filmades, tècnica molt emprada en les primeres pel·lícules de la Walt Disney Company. Una de les últimes pel·lícules que han fer servir aquesta tècnica és la d'A Scanner Darkly (2006), amb Keanu Reeves, en la que es va fer servir un programa especial anomenat Rotoshop (de l'empresa Flat Black Films) per a agilitzar el procés.

## Vegeu també

* Gràfics 3D per ordinador
* Renderització
* Rotoscòpia

## Referències

* ↑ Pàgina oficial de Flat Black Films (anglès)

## Enllaços externs

* Tràiler del videojoc Prince of Persia (2008).
* Tràiler de la pel·lícula A Scanner Darkly (2006).
* The style of cell shading. Article sobre aquest estil en videojocs. (anglès)
Viccionari
# Casa Cruells

Casa Cruells és una obra del municipi de Roquetes (Baix Ebre) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa torre d'habitatge de planta quadrada. Consta de planta baixa i dos pisos, amb la coberta a dues aigües. Té un petit cos de planta baixa, afegit al llarg del costat dret de l'edifici (mirant des de la façana principal) coronat amb una balustrada, i un altre cos connectat pel costat de darrere que es prolonga per la banda esquerra. Per tota la façana principal i la lateral esquerra hi ha un ràfec que arriba gairebé al començament del primer pis. Presenta una distribució simètrica dels elements de la façana. Queden restes d'alguns motius decoratius pictòrics de caràcter geomètric. El material emprat és bàsicament el maó. Està voltada d'arbres (excepte la part posterior) i hi ha un gran camp precedint l'entrada principal, lloc on se celebren els bous a les festes i se situen les atraccions.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Cruells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Casa Cruells». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Alamance

Alamance és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2008 tenia 357 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Alamance tenia 310 habitants, 148 habitatges i 92 famílies. La densitat de població era de 168,6 habitants per km².
Dels 148 habitatges en un 18,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,9% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 37,8% no eren unitats familiars. En el 35,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,09 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,65.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,7% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 24,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.583 $ i la renda mediana per família de 52.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.875 $ mentre que les dones 26.786 $. La renda per capita de la població era de 19.989 $. Entorn del 6,7% de les famílies i el 6,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Alamance». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Alamance». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Sant Joan Evangelista de Porrera

Sant Joan Evangelista de Porrera és una església del municipi de Porrera (Priorat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, bastit de maçoneria amb reforç de carreus als angles i cobert per teula a dos vessants. Interiorment es resol en tres naus i creuer sobresortit, la principal amb tres tramades i cor a la primera. D'un fris continuo arrenca la volta, de mig punt, reforçada per arcs faixons, amb llunetes, cúpula al creuer i absis amb petxina. Les voltes laterals són d'aresta. La façana presenta un ull de bou i la portalada, de pedra, és decorada amb volutes laterals, una fornícula i rematada per un frontó triangular. El campanar, als peus, és d'obra vista i planta octogonal.

## Història

La nova església, bastida en substitució d'una anterior, fou decidida el 1754, previ un acord dels veïns que cediren diverses rendes per a tal fi. L'edificació comportà la destrucció d'edificis antics que hagueren d'aportar el solar i se n'encarregà el mestre d'obres de Falset Joan Oliver i el seu fill, per un import total de 17.556 lliures. La primera pedra fou col·locada el 9 d'agost de 1763 i bou beneïda el 29 de setembre de 1771. Hom hi instal·là altars procedents del temple antic i el 1776 un orgue construït a Reus. Durant l'ocupació dels francesos fou convertida en estable i el 1833 es renovà el campanar. Durant la Guerra Civil es cremà l'arxiu parroquial i la totalitat dels altars. La cúpula, molt malmesa, s'ensorrà durant la dècada de 1980 i l'estiu del 1987 es van enllestir les obres de reconstrucció.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Joan Evangelista». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2015].

## Enllaços externs

* «Sant Joan Evangelista de Porrera». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Saselbek

El Saselbek és un riu d'Alemanya, que neix a l'estany Allhorndiek a Volksdorf, un nucli d'Hamburg i que desemboca 6 quilomètres més a l'oest a l'Alster.
Després de la seva font rega el poble-museu Museumsdorf Volksdorf i avall passa a través dues reserves naturals: els Volksdorfer Teichwiesen i Hainesch-Iland. Geològicament, la vall del riu va crear-se per les glaceres, fa uns 15.000 anys a la darrera edat glacial. La forma arrodonida de la conca i la presència de molts blocs erràtics testimoniegen de l'origen glacial del riu. Tot just abans de la seva embocadura un pantà servia per a engegar l'Alte Mühle, un molí polvorer durant la guerra dels Trenta Anys, que després va transformar-se en molí per a estampar monedes i que avui és un restaurant.
El nom Saselbek es compon del nom d'un dels pobles que rega, Sasel i del mot baix alemany bek que significa rierol. Sasel va derivar-se de Sassloh que significa bosc dels saxons, una denominació del temps de Carlemany, tot i que les vores del riu ja van conrear-se a l'edat del bronze.
De la font fins a la seva embocadura a l'Alster, un sender per passejants i ciclistes, de vegades desaparegut sota la verdura opulent, segueix el barranc.

## Afluents

* Furtbek
* Bach bei Rögengrund
* Deepenwiesengraben
* Gussau
* El molí Alte Mühle d'hivern
* El riu al costat del molí Alte Mühle
* El pantà del molí
* El riu en travessar la reserva natural Volksdorfer Teichwiesen

## Referències

* ↑ Natur und Kultur an der Saselbek (Natura i cultura al marge del Saselbek), Joseph Nary in: Hamburger Abendblatt, 21 d'agost de 2006.
* ↑ Arbeitsgemeinschaft für die Reinhaltung der Elbe, Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet
# Santa Magdalena de les Tàpies

Santa Magdalena de les Tàpies és una capella de la masia de les Tàpies, al municipi de Castellar de la Ribera (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

La masia i la capella es troben a la part central-nord del terme municipal, al marge dret de la Ribera Salada, al nord del serrat de Savila, entre els torrents de la Vila i el de Freixa.
S'hi va des del punt quilomètric 89,2 de la carretera C-26 (42° 01′ 26″ N, 1° 22′ 18″ E﻿ / ﻿42.023787°N,1.371566°E﻿ / 42.023787; 1.371566). Es pren la pista que surt en direcció nord. Immediatament es bifurca i s'agafa la pista de la dreta que ascendeix, entre bosc, pel marge esquerre del torrent de la Vila fins a arribar als plans de la carena on s'alça la masia (1,6 km). Cal senyalar que la capella està plenament integrada dins el recinte d'edificacions auxiliars de la masia. Si algú de la casa no obre les portes, no es pot veure res.

## Descripció

L'església és d'una sola nau rectangular coronada vers llevant per un absis semicircular adornat amb un fris d'arcuacions entre lesenes. No és possible contemplar tot l'absis sencer, ja que un sostre de construcció recent el parteix tot deixant a l'habitacle de sota, el sòcol d'un metre d'alçada i uns 40 cm de dues lesenes, mentre que al superior hi són visibles les poques arcuacions que s'han salvat de l'arrebossat. El parament fou sobre alçat a partir d'uns quatre metres.
A l'exterior només es veu el mur que dona a tramuntana i uns pocs metres del de migjorn, on s'obre la porta d'entrada coberta amb un arc de mig punt i construïda amb grans dovelles treballades finament.
Existeixen tombes antropomorfes al peu del mur de tramuntana.

## Història

A desgrat que el topònim "Tàpia" apareix en un document de l'any 1037, de l'església de Santa Magdalena res no hem trobat escrit. Actualment el mur exterior de l'absis està habilitat com a cort de porcs. L'espai interior també és utilitzat per a usos aliens al culte.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Magdalena de les Tàpies». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Santa Cecília (Torallola)

Santa Cecília és una partida rural constituïda per camps de conreu de secà del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble de Torallola.
Està situat a migdia de Torallola, a l'espai entre el barranc de Santa Cecília (sud-oest) i el barranc de Comellar (nord-est). És a llevant de Sant Roc, al sud-est del Toll de Pera i al nord-oest de l'ermita de Santa Cecília, al nord de la Pista de Torallola. És a migdia de l'extrem nord-occidental del Serrat de Castellets.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Santiago de Tejada Santamaría

Santiago de Tejada Santamaría (Alfaro, La Rioja, 1800 - 16 d'abril de 1877) fou un jurista liberal espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

Va estudiar lleis a Saragossa i Madrid. Exercí com a advocat des de 1821, arribant a Advocat dels Reials Consells i Síndic Personer de l'Ajuntament de Madrid. En 1831 fou nomenat oficial novè de la Secretaria de Gràcia i Justícia, i en 1834 ascendí a cap de la secció civil del Ministeri. En 1835 fou nomenat fiscal del Tribunal Suprem d'Espanya, càrrec que deixà en setembre de 1836. De 1837 a 1839 va viatjar a Alemanya, on va freqüentar la Universitat de Heidelberg i va estudiar el pensament de Krause. En tornar a Espanya en 1839 va publicar la traducció de Bosquejo histórico de la sucesión a la Corona de España de H. Zöpfl, defensant la causa de la reina Isabel II d'Espanya. La reina el nomenà membre de la Comissió per la Redacció de l'Estatut per al País Basc i Navarra.
Considerat un dels representants del liberalisme moderat juntament amb Víctor Cardenal, Manuel Orovio Echagüe o José Gutiérrez de la Concha, fou elegit diputat per Logronyo en 1840 i 1844 i per Alcañices (província de Zamora) en 1846, 1850 i 1851. En 1843 es va casar amb Isabel de la Pezuela, germana del marquès de Viluma i en 1844 va fundar el diari El Pensamiento de la Nación amb Jaume Balmes. En 1853 fou nomenat senador vitalici, en 1857 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques i en 1860 fou nomenat apoderat dels ducs de Montpensier. Deixà el Senat després de la revolució de 1868.

## Referències

* ↑ Vicente de Cadenas y Vicent. Caballeros de la Orden de Santiago que efectuaron sus pruebas de ingreso durante el siglo XIX. Madrid: Hidalguía, 1993, p.187.
* ↑ María Teresa López del Castillo. Historia de la inspección de primera enseñanza en España. Ministeri d'Educació, Cultura i Esport, 2013, p. 185.
* ↑ Manuel Suárez Cortina. Las máscaras de la libertad: el liberalismo español, 1808-1950. Marcial Pons, 2003.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Medalla 9 Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. de la RACMYP

## Bibliografia

* Alfonso de Ceballos-Escalera y Gila Don Santiago de Tejada y Santamaría A: Graccurris: Revista de estudios alfareños, ISSN 1132-9610, Nº 10, 2000, págs. 51-66
# Santa Maria de Clariana

Santa Maria de Clariana és una obra d'Argençola (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Sembla que l'entrada estava porticada o coberta. A l'església s'hi entrava mitjançant la porta d'arc de mig punt que encara es conserva d'entrada. És d'una nau amb capelletes laterals. La
torre de campanar és quadrangular. La resta de l'edifici té el sostre de teules, a doble vessant. Sembla conservar elements barrocs caps d'àngels al final de les voltes d'arestes, etc i conserva part del que sembla una antiquíssima pica baptismal.

## Història

Històricament centra el poble de Clariana. Surt esmentada per primer cop l'any 1002, quan el lloc passà al domini del monestir de Sant Cugat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Santa Maria de Clariana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Saturnino Carod Lerín

Saturnino Carod Lerín (Moneva, Campo de Belchite, 21 de febrer de 1903 – Barcelona, 7 de març de 1988) fou un dirigent anarcosindicalista aragonès, oncle de Josep-Lluís Carod-Rovira.

## Biografia

Pertanyia a una família camperola i es traslladà a Saragossa i a Barcelona a treballar en la construcció. Allí es va afiliar a la CNT i va aprendre a llegir i escriure. Durant la dictadura de Primo de Rivera es va exiliar a França, d'on va tornar arran l'amnistia després de la proclamació de la Segona República Espanyola. Cap al febrer de 1936 formà part del Comitè Regional d'Aragó de la CNT i juntament amb Florentino Galván fou encarregat d'organitzar als pagesos de Vall-de-roures (Matarranya).
El cop d'estat del 18 de juliol de 1936 el va sorprendre a Saragossa, on era secretari de propaganda del Comitè Regional. El 19 de juliol aconseguí fugir a Tortosa, on va formar la Columna Carod-Ferrer amb el comandant de la guàrdia civil José Ferrer Bonet, el setembre s'integrarien en la Columna Sud-Ebre d'Antoni Ortiz Ramírez. Va participar en l'alliberament d'Alcanyis, Casp, Calanda, Alcorisa i Moneva, on salvà de l'afusellament al capellà Enrique Guallar, amic de la infantesa. També col·laborà a Nuevo Aragón, òrgan del Consell Regional de Defensa d'Aragó.
Els fets de maig de 1937 el van sorprendre a Barcelona, on estava al comandament de la 25a Divisió. La fi de la guerra civil espanyola el va sorprendre a Alacant. Fou detingut i internat al camp de concentració d'Albatera, d'on es fugà el maig de 1939 amb dos companys més. Marxà a França, on fou internat fins a finals de 1940. Aleshores es va unir al grup de Francisco Ponzán Vidal col·laborant amb la Resistència francesa en la lluita contra els nazis.
Cap al gener de 1941 va tornar a Espanya, on va fer d'enllaç entre el Comitè Nacional de la CNT de Manuel Amil Barciá i el Secretari General de la CNT Celedonio Pérez Bernardo. El 7 d'agost de 1941 fou detingut a Barcelona quan feia una missió d'enllaç entre València, Madrid i Barcelona, potser delatat per l'infiltrat Eliseu Melis Díaz, de qui sospitava que era un traïdor. Fou jutjat i condemnat a mort en consell de guerra a Madrid l'11 d'octubre de 1949, però la declaració a favor seu d'Enrique Guallar (que havia estat exiliat a Épila per les autoritats franquistes) va fer que li commutessin la pena per 25 anys de presó. Fou tancat a les presons de Figueres, model de Barcelona i Sant Miquel dels Reis fins que fou alliberat a finals de 1960. Es va establir a Barcelona, on fou detingut novament l'octubre de 1961 i el 1962. El 1965 participà en l'afer del cincpuntisme. El febrer de 1976 participà en el Congrés de Sants pel que es va reconstituir la CNT.

## Referències

* ↑ El padre de Carod Rovira Arxivat 2010-07-23 a Wayback Machine. a Interviú, 8 de maig de 2006

## Enllaços externs

* (francès) Saturnino Carod Lerín a losdelasierra.info
# Sameodes

Sameodes és un gènere d'arnes de la família Crambidae descrit per Pieter Cornelius Tobias Snellen el 1880.

## Taxonomia

* Sameodes abstrusalis (Moore, 1888)
* Sameodes alexalis Schaus, 1927
* Sameodes cancellalis (Zeller, 1852)
* Sameodes distictalis Hampson, 1899
* Sameodes enderythralis Hampson, 1899
* Sameodes ennoduisalis Schaus, 1927
* Sameodes finbaralis Schaus, 1927
* Sameodes furvipicta Hampson, 1913
* Sameodes microspilalis Hampson, 1913
* Sameodes odulphalis Schaus, 1927
* Sameodes pictalis Swinhoe, 1895
* Sameodes polythiptalis Hampson, 1899
* Sameodes ulricalis Schaus, 1927

## Espècies antigues

* Sameodes iolealis (Walker, 1859)
* Sameodes tristalis Kenrick, 1907

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 21 març 2019].
* ↑ Pitkin, Brian; Jenkins, Paul. «Sameodes Snellen, 1880» (en anglès). Butterflies and Moths of the World. Londres: Natural History Museum, 05-11-2004.
# Sanchón de la Sagrada

Sanchón de la Sagrada és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Aldehuela de la Bóveda, a l'Est amb Villalba de los Llanos i Carrascal del Obispo, al Sud amb Berrocal de Huebra i a l'Oest amb La Sagrada i Olleros (municipi de Carrascal del Obispo).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 66 | 59 | 53 | 51 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-02-19 a Wayback Machine.
# Sant Jeroni penitent

«Sant Jeroni penitent» té aquests significats:

## Art

* Sant Jeroni penitent (Mestre de la Seu d'Urgell)
* Sant Jeroni penitent (Caravaggio)
# Santarém

Santarém és un municipi portuguès al districte de Santarém, a la regió d'Alentejo i a la subregió de Lezíria do Tejo. L'any 2004 tenia 64.124 habitants. Limita al nord amb Porto de Mós, Alcanena i Torres Novas, a l'est amb Golegã i Chamusca, al sud-est amb Alpiarça i Almeirim, al sud amb Cartaxo, al sud-oest amb Azambuja i a l'oest amb Rio Maior. Correspon a l'antiga Scalabis. Inclou les freguesies d'Abitureiras, Abrã, Achete, Alcanede, Alcanhões, Almoster, Amiais de Baixo, Arneiro das Milhariças, Azóia de Baixo, Azóia de Cima, Casével, Gançaria, Marvila (Santarém), Moçarria, Pernes, Pombalinho, Póvoa da Isenta, Póvoa de Santarém, Romeira, Santa Iria da Ribeira de Santarém (Santarém), São Nicolau (Santarém), São Salvador (Santarém), São Vicente de Paul, Tremês, Vale de Figueira, Vale de Santarém, Vaqueiros i Várzea.

## Població

Població del concelho de Santarém (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 37304 | 15425 | 41994 | 54701 | 63777 | 62896 | 62621 | 63563 | 64124 |

## Història

Fou la Scallabis romana seu d'un convent jurídic de la província de Lusitània. Va passar als àrabs vers el 714 o 715, segurament per un tractat de capitulació que li va garantir autonomia (probablement similar a la de Todmir o Tudmir al sud-est de la península), i va agafar el nom de Xantarin derivat de Santa Iria que havia substituït al seu nom romà. Va ser capital d'una cora (kura) molt lligada a Coimbra (Kulumriya) al nord i Lisboa (Al-Uixbuna) al sud. Degut a la seva autonomia, no es van establir al nord del riu Tajo colons àrabs i la islamització fou reduïda i l'arabització (els hispanoromans van esdevenir mossàrabs) limitada, més causada per relacions econòmiques que per imposició política. No es registren moviments autonomistes a la regió de Santarem durant el valiat, l'emirat i el califat de Còrdova. Fou conquerida pels portuguesos el març de 1147. El darrer cop que els musulmans la van voler recuperar fou el 1184 quan fou assetjada pel califa almohade Abu-Yaqub Yússuf ibn Abd-al-Mumin, que hi va trobar la mort.

## Fills il·lustres

* Carlos Maria Machado (1816-1865), compositor
* Manuel dos Reis Tavares (1590 - 1686), metge i compositor
# Schütz

Schütz és el nom dels següents personatges:
* Alfred Schütz, filòsof i sociòleg austríac.
* Heinrich Schütz, organista i compositor alemany.
# Schürbek

El Schürbek era un afluent del riu Eilbek a l'Uhlenhorst a l'estat d'Hamburg a Alemanya. El primer esment escrit Scorbeke data del 10 d'octubre de 1256, en una acta dels comtes Joan i Gerard de Holstein.
Va terraplenar-se l'any 1854 durant l'obra de canalització del Wandse i la urbanització del nucli de Mundsburg. Avui, el riu només sobreviveix al nom de dos carrers: el Schürberker Bogen i la Schürbeker Strasse i al nom d'un veler, el Schürbek.

## Referències

* ↑ Kurtze, F.H.. Topographische Charte des Freistaates Hamburg. Hamburg: Carl Gassmann, 1867.
* ↑ Schmoock, 2002, p. 20.
* ↑ Lappenberg, Johann Martin. Hamburgisches Urkundenbuch (en alemany). volum 1. Hamburg: Perthes-Besser & Mauke, 1842, p. 519-520.
* ↑ Flussgebietsgemeinschaft Elbe (FGG Elbe), Arbeitsgemeinschaft für die Reinhaltung der Elbe, Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet Arxivat 2012-01-31 a Wayback Machine.
* ↑ Meyer, Anke. Die Wandse, eine Gewässerdokumentation (pdf) (en alemany), 1998.
* ↑ Schmoock, 2002, p. 36-37.
* ↑ Bruzelius, Lars. «Schürbek» (en anglès). The Maritime History Virtual Archives. The Swedish Society for Maritime History, 1996. [Consulta: 9 març 2019].

## Bibliografia

* Schmoock, Matthias. Zwischen Bild und Image: die Entwicklung des Hamburger Stadtteils Uhlenhorst und die Darstellung in Selbst- und Fremdzeugnissen ; von den ersten Quellen bis zur Baugesetzgebung 1902 (en alemany). Münster: LIT Verlag, 2002, p. 196. ISBN 9783825859633.