OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elisenda de Sant Climent

Elisenda de Sant Climent (Lleida, 1220-1297) fou la mare de la reina Rocaia de Tunís i la portadora del Sant Bolquer a Lleida.

## Biografia

Elisenda, filla del ciutadà lleidatà Guillem Ramon de Sant Climent, hauria nascut vers 1220; va marxar a Mallorca casada amb un repoblador i propietari d'una alqueria prop de Pollença; recordem que l'illa havia estat conquerida el 1229. Vivien allà amb la seva filla Guillemona, molt petita, quan el 1238, en el context de la conquesta de València, els musulmans feren una algarada i s'emportaren captius a Elisenda, el seu marit i la filleta; ella i la nena foren portades a l'harem del rei de Tunis.
La petita Guillemona cresqué a l'harem, on va ser educada com a musulmana i rebé el nom de Rocaia; esdevingué una noia molt formosa, de manera que el fill de l'emir, Miromomeli, se’n va enamorar. Un cop rei, la tingué com a favorita, li atorgà diversos presents i la feu coneixedora d'altres tresors que guardava. Elisenda, tot i ser captiva i cristiana, a causa del paper de la seva filla a la cort, gaudia de certs privilegis i estigué en contacte amb els mercaders catalans i la comunitat cristiana de Tunis. Deuria tenir llavors uns trenta-sis anys quan va conèixer o es va trobar amb un antic veí, el mercader lleidatà Arnau Solsona, amb qui es va casar. El germà gran d'Arnau Solsona va ser paer de Lleida l'any 1255.
Elisenda, com a mare de la reina Rocaia, va continuar sent la senyora que manava i disposava de moltes coses de palau. Després, el matrimoni Solsona va decidir tornar-se’n a Lleida, i tot i que la filla s'oposava a la marxa, finalment va omplir de presents a la seva mare que va marxar. Entre els dons que li va fer, amb gran secret, li va donar una relíquia, un tros del drap amb què, segons la llegenda, Maria embolcallà Jesús. El rei de Tunis va trobar a faltar la relíquia i va demanar a Jaume I que li fos tornat el drap que Elisenda li havia robat. El rei, el 1272, interrogà a Arnau Solsona; ell no en sabia res i així ho va manifestar, Elisenda havia guardat el present i no n'havia dit res al seu marit; de tota manera el rei va multar la parella. Quan Elisenda caigué greument malalta, va explicar al seu marit la possessió del drap que amb tant secret havia guardat i li va lliurar. Elisenda morí a Lleida, entre el 1275 i el 1278, i fou soterrada al monestir dels dominics. Ella havia explicat al marit la seva increïble història, ell l'havia cregut i la va fer pública poc abans de la seva mort, el 1297.

## Referències

* ↑ «El Sant Drap». Turoseuvella. Arxivat de l'original el 21 de maig 2015. [Consulta: 20 maig 2015].
* 1 2 3 4 «Elisenda de Sant Climent». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ Rotger, Agnès «Elisenda de Sant Climent i la relíquia del Sant Drap». Sapiens, 24-07-2014 [Consulta: 19 maig 2015].
* ↑ Grup Editorial Prensa Ibérica «Elisenda Albertí: La dona medieval no es quedava a casa». Regió 7. Grup Editorial Prensa Ibérica, 04-12-2012 [Consulta: 19 maig 2015].
* ↑ Lladonosa, Josep. Arnau de Solsona: un mercader lleidatà a Tunis, 1218-1297. R. Dalmau, 1967, p. 55 [Consulta: 19 maig 2015].
# Gaidropsarus biscayensis

La mòllera de fons (Gaidropsarus biscayensis) és un peix de mar de la família Lotidae de l'orde Gadiformes.

## Distribució i hàbitat

Aquesta espècie és difosa a l'Oceà Atlàntic oriental entre Mauritània i el golf de Gasconya a més de la mar Mediterrània, amb excepció dels sectors sud-orientals. No és rara en els mars italians. Viu sobre fons fangosos a profunditats més grans que els altres dos Gaidropsarus mediterranis, entre aproximadament 200 i 600 metres.

## Descripció

Molt similar a Gaidropsarus mediterraneus i a Gaidropsarus vulgaris, amb cos allargat i molt fi i comprimit lateralment però té ulls més grossos. Té tres barbes, un sota la barbeta i dos prop dels narius. Són presents dues dents acuminats a forma d'ullal sobre la Maxil·lar superior i alguns de més curts sobre la mandíbula, caràcter que la diferencia de les altres dues espècies. La color és grisós o marronós, sempre clar, amb unes taques fosques sobre costats i dors. Les dimensions no superen els 20 cm però en mitjana els exemplars mesuren la meitat o menys. Els exemplars més grossos són a la mar Adriàtica.

## Reproducció

Passa a l'hivern.

## Pesca

No s'aferra mai als hams i es captura tan sols amb les xarxes d'arrossegament. No té cap valor comercial.

## Bibliografia

* TORTONESE I. (1975), Osteichthyes - Fauna d'Itàlia vol. XI, Calderini, Bolonya
* COSTA F., (1991), Atles dels peixos dels mars italians, Mursia, Milà
* LOUISY P., (2006), Guida a la identificació dels peixos marins d'Europa i del Mediterrani, El Castell, Trezzano sobre el Naviglio (EM)
# Llengües campa

Les llengües campa o kampa, també anomenades pre-andines, són un grup de llengües molt paregudes de la família arawak de l'Amazònia peruana.

## Llengües

El Glottolog utilitza el terme Pre-Andine per a este grup de llengües i, basant-se en Michael (2011) i Pedrós (2018), les classifica de la manera següent:
* Nomatsigenga 2.500-4.000 (1997); 6.500 (2003)
* Asha-Ashe-Kak-Matsi-Nan
** Matsi-Nan
*** Matsigenka 6.000-8.000 (1997);10.100 (2000); 5.700-13.000 (2007)
*** Nanti
** Asha-Ashe-Kak
*** Caquinte 300 (2000)
*** Ashe-Asha
**** Ashaninca 15.000-18.000 (1997); 26.100 (2000); 26.000 (2007)
**** Ashe-Asha Nord
***** Ashéninka de Pichis 12.000 (2001)
***** Ashéninka de l'Ucayali-Yurúa 7.870 (2001-2004)
***** Ashéninka del Perené 5.500 (2001)
***** Axininca 4.000 (2000)
**** Ashéninka 12.000-15.000 parlants (1997)
***** Ashéninka de l'Ucayali Sur 13.000 (2002)
***** Ashéninka Pajonal 2.000-4.000 (1997); 12.000 (2002)
L'edició 16 de ethnologue considera l'ashéninka com diverses llengües (entre parèntesis) i afegeix el nanti (480 parlants en 2002) com a llengua addicional.
Hi ha gramàtiques per a l'ashéninka Perené, el nanti, l'aiyíninka Apurucayali i el caquinte.

## Referències

* ↑ «Glottolog. Pre-Andine Maipuran» (en anglés). Hammarström, Harald; Forkel, Robert; Haspelmath, Martin, eds.. [Consulta: 14 desembre 2018].
* ↑ Michael, Lev. 2011. La reconstrucción y clasificación interna de la rama Kampa de la familia Arawak. El paper presentat al CILLA V (Conference on Indigenous Languages of Latin America), 6 d'octubre del 2011
* ↑ Pedrós, Toni «Ashéninka y asháninka: ¿de cuántas lenguas hablamos?». Cadernos de Etnolingüística. 6 (1): 1–30, 2018, pàg. 30.
* 1 2 3 4 5 Anatole V. Lyovin (1997). An Introduction to the Languages of the World. Oxford: Oxford University Press, pp. 337. ISBN 0-19-508116-1.
* ↑ Ethnologue report for language code - Nomatsiguenga
* ↑ Ethnologue report for language code - Machiguenga
* 1 2 Brenzinger, 2007: 45
* ↑ Ethnologue report for language code - Caquinte
* ↑ Ethnologue report for language code - Asháninka
* ↑ Ethnologue report for language code - Ashéninka, Pichis
* ↑ Ethnologue report for language code - Ashéninka, Ucayali-Yurúa
* ↑ Ethnologue report for language code - Ashéninka Perené
* ↑ Ethnologue report for language code - Ajyíninka Apurucayali
* ↑ Ethnologue report for language code - Ashéninka, South Ucayali
* ↑ Ethnologue report for language code - Ashéninka Pajonal
* ↑ Ethnologue report for language code - Nanti
* ↑ Mihas, Elena. A grammar of Alto Perené (Arawak). Berlín: Mouton, 2015.
* ↑ Michael, Lev. Nanti evidential practice: Language, knowledge, and social action in an Amazonian society. Ann Arbor: University of Texas at Austin, 2008.
* ↑ Payne, David L. The Phonology and Morphology of Axininca Campa. Dallas: The Summer Institute of Linguistics and the University of Texas at Arlington, 1981.
* ↑ Swift, Kenneth. Morfología del caquinte. Lima: Instituto Lingüístico de Verano, 2008 [1988].
# Gromia sphaerica

Gromia sphaerica és una espècie de protozou rizari del fílum dels cercozous. Es tracta d'una gran ameba amb teca esfèrica, la més gran dins el gènere Gromia. Va ser descoberta l'any 2000, al marge d'Oman al Mar d'Aràbia a fondària d'entre 1163 a 1194 metres. La seva mida oscil·la de 4,7 a 38 mm. La teca (closca orgànica) normalment és de forma esfèrica i té porus. L'organisme té uns filaments que els connecten amb el llit marí.
L'any 2008 es van trobar espècimens de 30 mm a les illes Little San Salvador de les Bahames. Es va descobrir que feia uns solcs o senders de 50 cm de llargada cosa que fins aleshores es considerava impossible per organismes unicel·lulars. Aquests senders fets per Gromia semblaven els del període Precambrià.

## Referències

* ↑ Centre National de la Recherche Scientifique, "A large testate protist, Gromia sphaerica sp. nov. (Order Filosea), from the bathyal Arabian Sea"
* ↑ Matz, Mikhail V.; Tamara M. Frank, N. Justin Marshall, Edith A. Widder and Sonke Johnsen «Giant Deep-Sea Protist Produces Bilaterian-like Traces». Current Biology. Elsevier Ltd, 18, 18, 09-12-2008, pàg. 1-6. DOI: 10.1016/j.cub.2008.10.028. PMID: 19026540 [Consulta: 5 desembre 2008].
* ↑ Reilly, Michael «Single-celled giant upends early evolution». MSNBC, 20-11-2008 [Consulta: 5 desembre 2008].
* ↑ «University of Texas at Austin College of Natural Sciences, "Giant Roaming Protist Provides New Perspective on Animal Evolution"». Arxivat de l'original el 2009-07-10. [Consulta: 4 gener 2013].
* ↑ http://www.sciencedaily.com/releases/2008/12/081203190030.htm
# Escut antic de Sant Serni

Antic escut municipal de Sant Serni, al Pallars Jussà. En un primer moment, en el període 1972 - 1999 fou adoptat com a escut del municipi de nova creació de Gavet de la Conca, que tenia la capitalitat en el poble de Gavet, de l'antic terme de Sant Serni. Fou substituït el 5 de març del 1999 per l'escut de Gavet de la Conca, de nova creació i adaptat a la normativa vigent sobre símbols oficials.

## Descripció heràldica

De gules, una mitra de bisbe d'argent ribetejada d'or.

## Bibliografia

* Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Millà, 1968.
# Lo Calvari (Abella de la Conca)

Lo Calvari és una petita partida rural del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situat a ponent del terme, a prop del poble de Sant Romà d'Abella, actualment pertanyent a Isona i Conca Dellà, però antigament amb terme municipal propi. És a ponent de Cal Tomàs i de Cal Joliu.
Està constituïda per les parcel·les 65 i 74 del polígon 1 d'Abella de la Conca, i consta de 4,1361 hectàrees de conreus de secà.

## Etimologia

Aquesta partida pren el nom d'una antiga creu de terme, o calvari, existent en aquest lloc temps enrere (actualment és desapareguda). Es tracta, així, doncs, d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 27 agost 2010].

## Enllaços externs

* Lo Calvari en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La conjura de El Escorial

La conjura de El Escorial és una pel·lícula espanyola dirigida per Antonio del Real.

## Argument

La nit del 31 de març de 1578 (dilluns de Pasqua) uns sicaris assassinen a sang freda a Juan de Escobedo. A partir d'aquí es desenvolupen una sèrie d'investigacions que van encaminades a gent molt propera de la Cort de Felip II situada al monestir d'El Escorial.

## Repartiment

* Jason Isaacs: Antonio Pérez del Hierro
* Julia Ormond: Ana de Mendoza, Princesa d'Éboli
* Jürgen Prochnow: Capità Juan de Escobedo
* Blanca Jara: Damiana
* Jordi Mollà: Mateo Vázquez de Leca
* Joaquim de Almeida: Juan de Escobedo
* Juanjo Puigcorbé: Rei Felip II
* Rosana Pastor: Doña Juana de Coello

## Comentaris

La pel·lícula va ser rodada a l'Algarve portuguès, Baeza, Úbeda, Jaén, Toledo, Ciudad Real, Talamanca de Jarama, a Madrid i El Escorial.
Per garantir la seva distribució internacional, es va rodar en anglès i amb diverses figures del cinema europeu, com Julia Ormond encarnant la Princesa d'Éboli. La mateixa actriu, en presentar la pel·lícula a Espanya, va lamentar que el cinema de tema històric era subestimat pel seu poc ganxo comercial i que per garantir taquilla, s'ha de recórrer «a estrelles com jo».
El repartiment va incloure a Jason Isaacs, conegut per la seva participació en la saga de pel·lícules de Harry Potter, i al veterà actor italià Fabio Testi. El paper de Felip II va recaure en Juanjo Puigcorbé.

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 2009. Goya a la millor actriu secundària per Rosana Pastor
* 2009. Goya a la millor fotografia per Carlos Suárez
* 2009. Goya al millor disseny de vestuari per Javier Artiñano
* 2009. Goya al millor maquillatge i perruqueria per José Quetglás i Nieves Sánchez
* 2009. Goya a la millor direcció artística per Luis Vallés

## Referències

* ↑ filmaffinity. La conjura de El Escorial (en castellà). filmaffinity.
* ↑ amg. La conjura de El Escorial (en anglès). amg.
* ↑ fotogramas. Jason Isaacs (en castellà). fotogramas.
* ↑ fotogramas. Tabio Testi (en castellà). fotogramas.
* ↑ fotogramas. Juanjo Puigcorbé (en castellà). fotogramas.

## Enllaços externs

* Julia Ormond roda a Toledo 'La conjura de El Escorial' a les ordres d' Antonio del Real Arxivat 2009-02-08 a Wayback Machine.
# Torre de Florejacs

La Torre de Florejacs o mas de la Torreta és una gran masia de planta rectangular situada a la terrassa del Farfanya, a un quilòmetre al nord de Torredà al sud del nucli de Castelló de Farfanya. Actualment es troba deshabitada; les seves dependències són utilitzades per guardar eines i productes del camp. Està coberta amb teula, a quatre vessants. Els murs són fets de maçoneria, a excepció de les llindes i cantonades, que són de pedra treballada. A la façana de ponent, per damunt del portal d'entrada a l'habitatge, hi ha un escut heràldic de la casa Florejachs. Tot i estar erosionat s'hi distingeixen dues columnes estriades, i al costat dret, un arbre o flor. A sota hi figura la data 1616.
Per la part sud de la casa hi han restes d'una antiga edificació, possiblement una ermita anomenada de Santa Magdalena. La casa té un petit cos a la part oest, també de planta rectangular.

## Referències

* 1 2 3 «Mas de la Torreta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Muntanya de Sant Pau

«Muntanya de Sant Pau» té aquests significats:
* Muntanya de Sant Pau (Castellet i la Gornal), serra entre els municipis de Castellet i la Gornal (Alt Penedès) i Cubelles (Garraf)
* Muntanya de Sant Pau (Vilafranca del Penedès), serra de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès)
# Lletjos, bruts i dolents

Lletjos, bruts i dolents (títol original: Brutti, sporchi e cattivi) és una pel·lícula italiana dirigida per Ettore Scola, estrenada el 1976. Ha estat doblada al català.
En el Festival de Canes de 1976 va assolir el Premi de la posada en escena.

## Argument

La pel·lícula explica la vida diària d'una família del quart món, procedent de Puglia, en un barri de barraques de Roma al començament dels anys 1970. Una vintena de persones — pares, fills, les seves parelles o amants, nets, i l'àvia — s'amunteguen en un sòrdid tuguri, vivint de robatoris i de prostitució, sota l'autoritat tirànica del patriarca orni, Giacinto Mazzatella (Nino Manfredi), avar i brutal. Té un milió de lires rebudes com a indemnització per haver perdut un ull. Està obsessionat pel temor que un dels seus pugui robar-lo. Ell s'encapritxa d'una prostituta obesa, comença a gastar els seus diners amb ella, la convida fins i tot a anar a viure en ell, cosa que aviva la còlera de la seva esposa. Aquesta, per rentar l'ofensa, organitza amb tota la família l'assassinat del marit i pare indigne.

## Producció

La pel·lícula va ser gairebé totalment rodada a Roma, en el barri de Monte Ciocci, d'on es veu la cúpula de la basílica de Sant Pere. Aquesta zona va ser veritablement ocupada, fins al 1977, per tuguris habitats per aturats i per obrers que treballaven en obres dels barris veïns. Al principi, Ettore Scola pensava fer un documental sobre aquests barris i els seus habitants. Va decidir més tard abordar el tema com una comèdia de ficció.
La pel·lícula havia de debutar amb un prefaci escrit i llegit per Pier Paolo Pasolini, que comptava descriure-hi la transformació del sub-proletariat en contacte amb la societat de consum durant el període que separa les seves pel·lícules Accattone i Mamma Roma (dirigidas el 1962) de Lletjos, bruts i dolents. Pasolini va ser assassinat abans d'haver pogut escriure aquest prefaci.

## Repartiment

A part de Nino Manfredi, actor reconegut, el repartiment és gairebé compost d'actors debutants o no professionals.
* Nino Manfredi: Giacinto Mazzatella
* Linda Moretti: Matilde Mazzatella
* Francesco Annibaldi: Domizio
* Ettore Garofalo: Camillo
* Franco Merli: Fernando
* Maria Bosco: Gaetana
* Maria Luisa Santella: Iside
* Giselda Castrini: Lisetta
* Alfredo D'Ippolito: Plinio
* Giancarlo Fanelli: Paride
* Marina Fasoli: Maria Libera
* Marco Marsili: Vittoriano
* Luciano Pagliuca: Romolo
* Giuseppe Paravati: Tato
* Silvana Priori: La dona de Paride
* Giovanni Rovini: Àvia Antonecchia
* Adriana Russo: Dora
* Mario Santella: Adolfo
* Marcella Battisti: Marcella Celhoio
* Francesco Crescimone: El comissari
* Beryl Cunningham: La dona negra
* Silvia Ferluga: La bruixa
* Zoe Incrocci: La mare de Tommasina
* Franco Marino: Santandrea
* Marcella Michelangeli: L'empleat de correus
* Clarisse Monaco: Tommasina
* Aristide Piersanti: Cesaretto

## Referències

* ↑ esadir.cat. Lletjos, bruts i dolents. esadir.cat.
* ↑ «Brutti, sporchi e cattivi». The New York Times.

## Enllaços externs

* Una anàlisi de la pel·lícula a dvdclassik
# Escut antic de Sarroca de Bellera

Antic escut municipal de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà. Fou substituït el 31 d'agost del 1995 per l'escut actual, adaptat a la normativa vigent sobre símbols oficials.

## Descripció heràldica

D'atzur, un castell de tres torres d'or.

## Bibliografia

* Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Millà, 1968.
# Lo Tossal (Sant Esteve de la Sarga)

Lo Tossal és un cim de 957,9 metres d'altitud que es troba en el Montsec d'Alsamora, sector del Montsec d'Ares proper al poble d'Alsamora. Pertany al terme de Sant Esteve de la Sarga, del Pallars Jussà.
És a prop i a l'oest-sud-oest del poble d'Alsamora, prop del lloc de les Collades.
# Generalitats

Les generalitats o drets del general era la manera genèrica com s'anomenaven els tributs bàsics creats per les Corts dels diversos regnes de la Corona d'Aragó. Incloïen el dret d'entrades i eixides i el dret de la bolla.

## Història

En el cas català, foren les Corts de Montsó (1362) les que donaren lloc a la creació de la Generalitat de Catalunya com a institució permanent per a la seva recaptació i administració. Per tal de poder atendre les necessitats econòmiques del rei en temes de defensa, les Corts Catalanes feien aportacions dels seus braços que les recaptaven mitjançant censals o fogatges. La dimensió que prengueren aquestes aportacions, especialment arran de la guerra dels dos Peres en l'època de Pere el Cerimoniós, aconsellaren crear un nou tribut basat en la producció i venda de draps (comerç en fort desenvolupament) i en les entrades i eixides (exportació-importació).
Després d'haver reglamentat el nomenament de dotze diputats, amb caràcter temporal, a les corts de Cervera (1359), per tal que s'encarreguessin de la recaptació, fou a les Corts de Montsó (1362) on el nou tribut esdevingué permanent i general a tot el territori, garantint unes finances pròpies administrades per una institució estable, depenent de les Corts.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0
# Una pareja perfecta

Una pareja perfecta és una pel·lícula espanyola de comèdia coral del 1998 dirigida per Francesc Betriu i protagonitzada per Antonio Resines i Josep Sazatornil. El guió fou elaborat per Rafael Azcona en adaptació de la novel·la de Miguel Delibes Diario de un jubilado.

## Argument

Un home passada la quarantena en atur forçós i un vell poeta homosexual que viu de rentes mantenen una curiosa relació professional i amistosa. Però tot s'altera d'un dia per l'altra a causa d'unes fotografies comprometedores del primer amb una altra dona al llit, complicant-ho encara més amb l'aparició d'un adolescent ros, un robatori de joies, una filla massa emancipada, uns cupons de sopa de sobre i un premi Nobel que es fa el ronso i altres.

## Repartiment

* Antonio Resines... Lorenzo
* Josep Sazatornil... Don Tadeo
* Kiti Mánver... Anita
* Chus Lampreave... Doña Cuca
* Ramón Barea... Melecio
* Mabel Lozano... Faustina
* Lucía Jiménez... Sonia
* Daniel Guzmán... Terry
* Pepe Viyuela... Adrián
* Pedro Mari Sánchez... Silvio
* Luis Ciges ... Partenio
* Antonio Canal... Toni
* Josep Maria Pou... President
* Quique Camoiras... Ovejero
* Fernando Vivanco... José Antonio

## Premis

* Fotogramas de Plata 1998: Millor actor de cinema per Antonio Resines.
* Festival de Màlaga: Premi a la millor actriu per Kiti Mánver.

## Referències

* ↑ Una pareja perfecta a Fotogramas
* ↑ Una pareja perfecta a decine21.com
* ↑ Berlanga, premiado con un fotogramas, La Vanguardia, 9 de març de 1999
* ↑ "La primera noche de mi vida" gana en el Festival de Cine Español de Málaga, El País, 7 de juny de 1998
# Municipi de Cibla

El municipi de Cibla (en letó: Ciblas novads) és un dels 110 municipis de la República de Letònia, que es troba localitzat a l'est del país bàltic, i que té com a capital la localitat de Cibla. El municipi va ser creat l'any 2000 després d'una reorganització territorial.

## Ciutats i zones rurals

* Ciblas pagsts (zona rural)
* Blontu pagsts (zona rural)
* Lidumnieku pagsts (zona rural)
* Pušmucovas pagsts (zona rural)
* Zvirgzdenes pagsts (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 3410 persones (2009). La superfície del municipi té uns 509,4 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 6,69 habitants per kilòmetre quadrat.

## Referències

* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 7 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 7 gener 2015].
# Lletra (desambiguació)

«Lletra» té aquests significats:
* La lletra (com a grafia), cadascun dels símbols de l'alfabet
* Lletra, sinònim de carta
* Lletra, conjunt de paraules que conformen una cançó
* Lletres, en plural, sinònim d'humanitats
Viccionari
# Hegèsies de Cirene

Hegèsies de Cirene (Hegesias, Ἡγησίας) fou un filòsof grec nascut a Cirene, que segons Diògenes Laerci fou deixeble de Parèbates. Fou un antic alumne també d'Anniceris. Considerava plaer els objectes que desitjava l'ésser humà. Ciceró diu que va escriure un llibre titulat ἀποκαρτερῶν, en què un home que havia decidit suïcidar-se s'acomiadava dels seus amics dient que la mort és més desitjable que la vida i descrivint les misèries humanes. Probablement, fou contemporani d'Epicur, però la seva època, de fet, és desconeguda.

## Referències

* ↑ Soto Rivera, Rubén «El suicidio por inanición entre algunos filósofos griegos: una epojé kairótica». Estudios de Filosofía, 17-18, 1998, pàg. 169-180. ISSN: 0121-3628.