OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cerreto d'Esi

Cerreto d'Esi és un comune (municipi) de la província d'Ancona, a la regió italiana de les Marques, situat a uns 50 quilòmetres al sud-oest d'Ancona. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 3.650 habitants.
Cerreto d'Esi limita amb els municipis de Fabriano, Matelica i Poggio San Vicino.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 26 març 2020].
# Can Valls (Sant Vicenç de Montalt)

Can Valls és un jardí de Sant Vicenç de Montalt (Maresme) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Jardí de principis de segle xx. Hi hagué una actuació constructiva i de plantació cap al 1914. Consta que hi havia una gran arbreda, llac, espais lliures, espais equipats amb taules, etc. El seu caràcter és remarcable i és una de les poques mostres de jardins d'aquest període existents a la comarca.

## Referències

* ↑ «Can Valls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Can Sagols (Llagostera)

Can Sagols de Llagostera és una masia tradicional catalana de planta quadrangular inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Inicialment estructurada en tres crugies i coberta de teula a dos vessants. Parets de pedra morterada. Són remarcables la porta dovellada d'accés i les finestres d'estil gòtic flamíger del primer pis de pedra de Girona. La finestra central presenta una llinda amb arc conopial i la finestra lateral dreta és de transició al renaixement, amb motius decoratius de creença popular i religiosa. Can Sagols havia estat un edifici depenent del monestir de Sant Feliu de Guíxols.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llagostera

## Referències

* ↑ «Can Sagols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 setembre 2014].
# Calabuch

* No s'ha de confondre amb Calabuig.
Calabuch és una pel·lícula espanyola, en blanc i negre, dirigida per Luis García Berlanga que va ser estrenada el 28 de setembre de 1956.

## Argument

Calabuch és un petit poble de la costa mediterrània valenciana (rodat a Peníscola) on va a parar el professor George Hamilton (Edmund Gwenn), un físic nuclear que realitza una recerca considerada secret d'estat, i que decideix que les seves investigacions deixin de servir interessos exclusivament militars. Per tal que ningú no el descobreixi, es fa dir Jorge i es fa passar per pobre.
Els habitants de la localitat a poc a poc van integrant el nouvingut, aquest decideix desenvolupar un coet que competeixi al concurs que té lloc cada any durant la festa major, i els focs artificials d'aquell any són els més espectaculars de la comarca.
El resultat és tan bo que arriba als mitjans de comunicació, que d'altra banda també difonen la cerca del científic desaparegut. Els habitants del poble descobreixen que el seu amic Jorge és en realitat el professor Hamilton, i intentaran ocultar-lo i protegir-lo per tal que es quedi amb ells, però el professor aviat és descobert per l'exèrcit, i haurà de tornar al seu país.

## Repartiment

* Edmund Gwenn: professor Jorge Serra Hamilton
* Valentina Cortese: professora
* Juan Calvo: Matías
* Franco Fabrizi: Langosta
* Félix Fernández: Don Félix
* Nicolás D. Perchicot: Andrés
* Mario Berriatúa: Juan
* Francisco Bernal: Crescencio
* María Vico: Teresa
* Isa Ferreiro: Carmen
* Manuel Guitián: Don Leonardo
* Casimiro Hurtado: Antonio
* Pedro Beltrán: Fermín
* Manuel Alexandre: Vicente
* Lolo García: Felipe
* José Isbert: Don Ramón
* José Luis Ozores: Cucherito
* Manuel Beringola: Alcalde (no surt als crèdits)
* Víctor Orallo: Vicente (no surt als crèdits)

## Premis i nominacions

La pel·lícula va guanyar el premi OCIC i va estar nominada al Lleó d'Or al Festival Internacional de Cinema de Venècia.

## Topònim Calabuch

Al País Valencià no hi ha cap poble anomenat Calabuch. Sí que existeix el topònim Calabuig, una entitat de població del municipi de Bàscara, a l'Alt Empordà, a més del seu respectiu cognom. Berlanga va fer una adaptació d'aquest topònim al sistema ortogràfic del castellà.

## Referències

* ↑ Data d'estrena a IMDb (anglès)
* ↑ Nominacions i premis a IMDb (anglès)

## Enllaços externs

* Calabuch a DeCine21 (castellà)
# Caló d'en Monjo

El caló d'en Monjo és una petita platja verge envoltada de penya-segats situada entre sa Llobassa i l'Olla, al terme municipal de Calvià, Mallorca. Confronta amb els municipis de Calvià i Andratx. Té 15 metres de llargada per 4 d'amplada.
Té forma de rectangle i la cala és petita, on desemboca un torrent. Els penya-segats són d'altura mitjana. Els pins envolten aquest entorn natural i els còdols i la grava componen el substrat del talús del Caló.

## Enllaços externs

* Caló d'en Monjo a Google Maps
# Calòcir

Calòcir (en llatí Calocyrus) fou procònsol (Ἀνθύπατος) o dux (δοὺξ), i un jurista romà d'Orient.
A la Basilica se l'anomena "Calocyrus Sextus". Segons la Bibliotheca Juris Orientalis Canonici et Civilis, Calocyrus hauria estat posterior a Ciril i hauria viscut en temps d'Aleix I Comnè (1081-1118). Hauria fet diversos comentaris sobre les Novellae, un dels quatre grups de lleis que formen el Corpus Juris Civilis.

## Referències

* ↑ Calocyrus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 580-581
# Caló basc

Caló basc o erromintxela (en basc) és el nom que rep la parla dels gitanos del País Basc (buhameak o ijitoak, en basc). És una variant de l'idioma romaní, amb grans influències del basc. El grup humà que el parla també és denominat erromintxela. Aquest grup ètnic, part del poble gitano, viu a les províncies de Biscaia, Guipúscoa i Navarra (a l'Estat espanyol) i a Lapurdi i les zones muntanyenques de Zuberoa (a França).

## Història

L'estudi d'aquest dialecte del romaní va començar l'any 1885. I el 1921 el van estudiar Berraondo i Oyarbide.
En l'actualitat s'han realitzat diferents estudis lingüístics sobre el caló basc, entre ells el de l'associació gitano-basca "Kale dor Kayiko".

## Vocabulari

* Mare: batia
* Pare: batoa
* Cap: keroa
* Mà: basta
* Cama: pindrua
* Nom: txipa
* Casa: kera
* Botiga: mertxa
* Gran: baroa
* Petit: txinoa
* Bonic: pukerra
* Bo: latxoa
* Aigua: pañia
* Llet: xuta
* Vi: mola
* Caca: fula
* Gos/Policia: txukela
* Gat: txitxaia
* Treballar: kurratu
* Demanar: mangatu
* Estimar: piratu
* Beure: piautu
* Anar: najel egin
* Veure: dikelatu
* Fer: kerau

## Referències

* ↑ Brea, Unai. Hiretzat goli kherautzen dinat, erromeetako gazi mindroa (en basc). Argia, p. 23/3/2008.

## Enllaços externs

* Asociación Kale dor Kayiko (castellà)
* Investigacions sociolingüístiques sobre l'erromintxela Arxivat 2008-07-04 a Wayback Machine. (castellà)
* Article sobre l'erromintxela, en Argia (basc)
# Canon (Geòrgia)

Canon és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2000 tenia 755 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Canon tenia 755 habitants, 315 habitatges, i 221 famílies. La densitat de població era de 91,7 habitants per km².
Dels 315 habitatges en un 27,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,7% hi vivien parelles casades, en un 12,1% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 27,3% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,1% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 26,5% entre 25 i 44, un 28,1% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.845 $ i la renda mediana per família de 24.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.446 $ mentre que les dones 18.375 $. La renda per capita de la població era de 12.855 $. Entorn del 22,2% de les famílies i el 26,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Canon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Canon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Cantó de Saint-Denis-Nord-Est

El cantó de Saint-Denis-Nord-Est és un antic cantó francès del departament de Sena Saint-Denis, que estava situat al districte de Saint-Denis. Comptava amb part del municipi de Saint-Denis.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el Cantó de Saint-Denis-1 i el Cantó de Saint-Denis-2.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1982 | Robert Dumay | PCF |
| 1982-1988 | Oscar Œsterwind | PCF |
| 1988-1994 | Maurice Soucheyre | PCF |
| 1994-2008 | Didier Paillard | PCF |
| 2008- | Bally Bagayoko | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 50.931 | 47.886 | 51.880 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Casa del Rei Moro

La Casa del Rei Moro és un edifici del municipi d'Aitona (Segrià) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una casa, entre mitgeres, construïda al voltant del segle xv, situada al carrer de la Coma, 13 de l'anomenat barri de la Moreria d'Aitona. Aquest edifici és representatiu de la comunitat àrab que visqué a Aitona.
L'edifici consta de planta baixa, pis i golfes. Originàriament, la façana estava arrebossada amb morter de calç i sorra.
El parament de la planta baixa és de maçoneria de pedra, molt irregular. Actualment, s'accedeix a la casa per una porta amb llinda, però sembla que en origen la porta era d'arc, feta amb maons.
Al primer pis s'observa que el parament és a base de tàpia amb arrebossat de morter de calç. Hi trobem dues finestres. La més petita sembla original, mentre que l'altre més gran podria haver estat engrandida o bé feta a posteriori. Al voltant de la finestra hi ha restes de pintura blava. Una mica més avall hi ha uns forats que corresponen a les bigues del forjat.
A la part superior destaca la galeria d'arcs que dona personalitat a la casa. Actualment consta de vuit arcs. En origen, però n'hi havia onze. Ja que la casa va ser dividida i l'altra part va patir modificacions. Destaquen les impostes de maó a la base de l'arc que sobresurten uns 5 cm. La paret exterior és de tova i una línia de maons marquen la base de la galeria. Els arcs tenen un metre d'alçària i se sustenten sobre pilars de tova. Originalment, era una galeria d'arcs oberts i, per tant, era un espai ventilat que permetia assecar la collita de gra o fer les funcions de rebost. Es van tapiar aquests arcs, segurament, per aprofitar l'espai sota coberta com habitatge. El tercer arc de l'esquerra ha estat modificat, va ser tallat per la meitat i donant-li més amplada, en detriment de la columna per convertir-lo en una finestra. A la dreta de la galeria que arran de la divisió de la casa en dos immobles diferents es van suprimir tots els arcs i s'hi va construir un balcó.
La casa està rematada per un ràfec típic del segle xvi. Aquest està format per maons blancs en forma de serra i teules. Trobem una primera filada de maons rectes, al damunt hi ha una filada de maons de gairell i després una filada de teules que sobresurten uns 10 cm, una altra filada de maons rectes i finalment una filada de teules. Aquest tipus de ràfec el veiem en altres edificis del nucli antic d'Aitona.
L'interior conserva part de l'ambient original; hi ha una estança a la part més fonda de la casa on desembocava un túnel avui tapat. Part d'aquest interior fou excavat a la pedra.

## Història

La casa fou dividida en dues propietats per raons de successió familiar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Casa del Rei Moro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2015].

### Bibliografia

* Lladonosa i Pujol, Josep; Lérida Moderna. Época de los Borbones., 1977
* Rodrigo Pita, Mercé; Lérida morisca, 1977
# Caníbal (pel·lícula)

Caníbal és una pel·lícula de coproducció internacional estrenada el 2013 estrenada el 2013 i dirigida per Manuel Martín Cuenca. Es va presentar en la 61a edició del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià

## Sinopsi

Carlos (Antonio de la Torre) porta una doble vida: d'una banda és un sastre prestigiós i respectable; per un altre un ésser malvat que menja carn humana, concretament s'alimenta de dones desconegudes. Però tot això canvia el dia que coneix a Nina (Olimpia Melinte) una jove romanesa que està buscant a la seva germana bessona.

## Repartiment

* Antonio de la Torre com Carlos.
* Olimpia Melinte com Nina i Alexandra.
* María Alfonsa Rosso com Aurora.
* Javivi com a Modest Alfériz.

## Palmarès cinematogràfic
### Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor fotografia | Pau Esteve Birba | Guanyador |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor pel·lícula | Millor pel·lícula | Nominada |
| Millor director | Manuel Martín Cuenca | Guanyador |
| Millor actor | Antonio de la Torre | Guanyador |
| Millor actriu revelació | Olimpia Melinte | Nominada |
| Millor guió adaptat | Alejandro Hernández Manuel Martín Cuenca | Guanyadors |
| Millor fotografia | Pau Esteve Birba | Guanyador |

### I Premis Feroz

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor pel·lícula dramàtica | | Nominada |
| Millor direcció | Manuel Martín Cuenca | Nominat |
| Millor actor protagonista | Antonio de la Torre | Guanyador |
| Millor tràiler | | Nominada |
| Millor cartell | | Nominada |

### XXVIII Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor pel·lícula | Millor pel·lícula | Nominada |
| Més ben director | Manuel Martín Cuenca | Nominat |
| Millor actor protagonista | Antonio de la Torre | Nominat |
| Millor actriu revelació | Olimpia Melinte | Nominada |
| Millor guió adaptat | Alejandro Hernández Manuel Martín Cuenca | Nominats |
| Millor fotografia | Pau Esteve Birba | Guanyador |
| Millor direcció artística | Isabel Viñuales | Nominada |
| Millor so | Eva Valiño Nacho Royo-Villanova Pelayo Gutiérrez | Nominats |

### Premis Platino

| Any | Categoria | Candidat | Resultat |
| 2014 | Millor Interpretació Masculina | Antonio de la Torre | Nominat |

## Referències

* ↑ «Caníbal (2013)» (en anglès). IMDb. [Consulta: 28 setembre 2014].
* ↑ «Caníbal (2013)». FilmAffinity. [Consulta: 28 setembre 2014].
* ↑ «'Caníbal', el diablo enamorado en San Sebastián», 23-09-2013.
* ↑ El ‘Caníbal' de Martín Cuenca asusta y conmueve, El Cultural, 23 de setembre de 2003
* ↑ «Medallas CEC 2013». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-08-02. [Consulta: 3 abril 2016].
* ↑ Ximénez, Mario. «1ª edición de los Premios Feroz 2014: los ganadores» (en castellà), 28-01-2014. [Consulta: 13 gener 2019].
* ↑ Caníbal al web dels premis Goya
* ↑ «Se anunciaron los nominados a los Premios Platino | Haciendo Cine» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-01-26. [Consulta: 25 gener 2018].

## Enllaços externs

* pàgina oficial
* Antonio de la Torre: «Intento hacer personas, no personajes»
# Casa Almeda

La casa Almeda és un edifici de Manlleu (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Correspon a les cases que els mestres de cases feren a principis del segle XX per encàrrec dels industrials, molts dels quals vivien al carrer del Pont, que comunica la ciutat antiga (Dalt Vila) amb el passeig del ter o zona industrial. Segueix la tipologia d'edificis urbans dels segles XVI-XVIII.
Edifici de planta baixa i dos pisos. A la planta baixa hi ha dues entrades. Una més gran de testera quadrada, utilitzada com a garatge; l'altra correspon a l'entrada principal; és de coberta recta amb decoració als brancals amb columnes de base llisa, fust amb sanefa de motius vegetals treballats en baix relleu, i capitells de volutes. La llinda presenta un fris amb sanefa central de motius vegetals i una flor al mig, coronat per un frontó circular treballat amb elements vegetals de baix relleu. Al primer pis s'hi obren tres finestres unides per una balconada amb barana de ferro forjat i al segon pis tres balcons col·locats simètricament sobre les obertures del primer pis. Una sanefa de rosetes treballades en baix relleu separa el primer pis del segon. Totes les finestres tenen a la llinda una fulla treballada en alt relleu, que és diferent al primer (punxeguda) del segon pis (arrodonida).

## Referències

* 1 2 «Casa Almeda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# November (obra de teatre)

November és una obra de teatre escrita per David Mamet que fou estrenada a Broadway el 2008.

## Produccions

November fou estrenada a Broadway al Teatre Ethel Barrymore el 20 de desembre de 2007 (preestrena), oficialment el 17 de gener de 2008 i tancada el 13 de juliol de 2008 després de 205 actuacions i 33 preestrenes. L'obra fou dirigida per Joe Mantello i protagonitzada per Nathan Lane, Laurie Metcalf, Ethan Phillips, Michael Nichols i Dylan Baker. Metcalf va rebre una nominació als premis Tony com a millor actriu destacada en una obra de teatre.
L'estrena a Nova Anglaterra va tenir lloc a la Lyric Stage Company de Boston a l'octubre de 2008, dirigida per Daniel Gidron. Fou estrenada a l'Alley Theatre de Houston l'agost de 2012, dirigida per Sanford Robbins.
Com a part de la sèrie en streaming "Spotlight on Plays" es va fer una lectura de l'obra per beneficiar l'Actors Fund of America durant la pandèmia de Covid-19. Es va transmetre als comptes de YouTube i Facebook dels millors espectacles de Broadway. La lectura fou protagonitzada per John Malkovich, Patti LuPone, Dylan Baker, Ethan Phillips i Michael Nichols, i va ser dirigida per David Mamet. Es va transmetre en directe el dijous, 7 de maig de 2020 a les 20:00 EST / 17:00 PST.

## Sinopsi

Com a comèdia, November se centra en el president Charles Smith (interpretat inicialment per Nathan Lane) diversos dies abans de la seva segona elecció. Metcalf va interpretar a Clarice Bernstein, l¡autor dels discursos de Smith, i Baker va interpretar a Archer Brown, assessor de Smith. Phillips retratava al representant de Turquia, i Nichols retrata al cap indi Dwight Grackle.

## Recepció crítica

L'obra va rebre crítiques diverses. Ben Brantley a The New York Times va escriure que és una "nova i divertida obra", i que "el senyor Lane, no cal dir-ho, sap exactament inclinar aquestes línies amb un estil ajustat al temps que li permet posa el màxim gir a ocurrències verinoses i continua mantenint el públic al seu costat."

## Referències

* ↑ Robertson, Campbell «Mamet to Return to Theater of Politics». New York Times, 10-05-2007.
* ↑ Hernandez, Ernio «Election Day: Lane Is U.S. President in Mamet's November on Broadway». Playbill, 20-12-2007.
* ↑ "'November' Broadway Productiion" Arxivat 2015-12-25 a Wayback Machine. playbillvault.com, accessed October 24, 2015
* ↑ Giuliano, Charles. "David Mamet's 'November'" berkshirefinearts.com, November 2, 2008
* ↑ "Alley Theatre presents 'November' by David Mamet" Arxivat 2020-06-05 a Wayback Machine. houston.culturemap.com, accessed October 24, 2015
* ↑ "Spotlight on Plays": Readings to benefit the Actor's Fund.
* ↑ Brantley, Ben. "Mamet, Cornered in the Oval Office", The New York Times, January 18, 2008.

## Enllaços externs

* November a l'Internet Broadway Database
# Nínox de les Bismarck

El nínox de les Bismarck (Ninox variegata) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita els boscos de Nova Hannover, Nova Irlanda i Nova Bretanya, a les Illes Bismarck. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Nínox de les Bismarck». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 250. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Bismarck Boobook. Ninox variegata» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 29 gener 2023].
# Nínox de Sumba gros

El nínox de Sumba gros (Ninox rudolfi) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita boscos i conreus de Sumba, a les illes Petites de la Sonda. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ «Nínox de Sumba gros». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 248. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Sumba Boobook. Ninox rudolfi» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 gener 2023].
# Nínox de Timor

El nínox de Timor (Ninox fusca; syn: Ninox boobook fusca) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). A vegades és considerat una subespècie del nínox australià. Habita boscos de l'illa de Timor i altres illes Petites de la Sonda.

## Taxonomia

Anteriorment es considerava el nínox de Timor una subespècie del nínox australià. Però les anàlisis genètiques i de bioacústica mostraren que és marcadament divergent amb les poblacions australianes d'aquest darrer tàxon, el que va portar a Gwee i els seus col·legues a suggerir que es reclassifiqués com a una espècie separada. El Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 9.1, 2019) reconegué la nova espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara una subespècie del nínox australià.

## Referències

* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 248. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Gwee, Chyi Yin; Christidis, Leslie; Eaton, James A.; Norman, Janette A.; Trainor, Colin R.; Verbelen, Phillippe; Rheindt, Frank E. «Bioacoustic and multi-locus DNA data of Ninox owls support high incidence of extinction and recolonisation on small, low-lying islands across Wallacea». Molecular Phylogenetics and Evolution, vol. 109, 2017, pàg. 246–58. DOI: 10.1016/j.ympev.2016.12.024. PMID: 28017857.
* ↑ «Species Updates IOC Version 9.1» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 20-01-2019. [Consulta: 29 gener 2023].
# Obraztsóvoie

Obraztsóvoie - Образцовое (rus) és un poble de la República d'Adiguèsia, a Rússia. És a 10 km a l'est de Guiaguínskaia i a 31 km al nord-est de Maikop. Pertany al possiólok de Novi.
# Obrechies

Obrechies és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 260 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 196 | 235 | 238 | 255 | 270 | 255 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michel Duveaux | |

## Galeria d'imatges

* Església
* Til·ler
* Oratori "Notre Dame d'Affleghem" 1738
* Monument als morts