OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Creagrutus magoi

Creagrutus magoi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Chaviripa i Parguaza (afluents de la riba dreta del riu Orinoco).

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Vari, R. P. & A. S. Harold. 2001. Phylogenetic study of the neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with revision of the Cis-Andean species. Smithson. Contrib. Zool. Núm. 613: i-v + 1-239.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R.P. i A.S. Harold 2001. Phylogenetic study of the Neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with a revision of the Cis-Andean species. Smith. Cont. Zool. 613:1-239.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Creagrutus machadoi

Creagrutus machadoi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Caura.

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Vari, R. P. & A. S. Harold. 2001. Phylogenetic study of the neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with revision of the Cis-Andean species. Smithson. Contrib. Zool. Núm. 613: i-v + 1-239.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R.P. i A.S. Harold 2001. Phylogenetic study of the Neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with a revision of the Cis-Andean species. Smith. Cont. Zool. 613:1-239.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Dance de Tauste

El dance de Tauste és una celebració típica de la localitat aragonesa de Tauste similar a la muixeranga valenciana i als castells catalans. Probablement, totes aquestes torres humanes, tinguin un origen comú relacionat amb la moixiganga, com també s'escauria per al dance de Cetina.
En aquesta festa hi apareixen espases, escuts, pals, garlandes de flors i, significativament, torres humanes.

## Dansaires

El grup dels dansaires grans està format per 12 homes, capitanejats pel mayoral o cap de colla. El paper d'anxaneta es reserva a un nen de fins a 12 anys, el rabadán, que és qui corona les torres. Ara bé, quan aquest nen es fa gran, no es queda al grup dels grans, sinó que ha de tornar al grup de dansaires infantil i després al juvenil, ja que la incorporació a la colla oficial de dansaires es fa per cooptació, només quan cal cobrir una baixa, i els dansaires trien el jove que més ho mereix, sense que el fet d'haver estat rabadán doni cap prioritat.

## Indumentària

Els dansaires porten dos vestits diferents. La base és sempre tota de negre, però l'ordinari incorpora una faixa morada i un barret de flors, mentre que el vestit especial per ballar a la marededéu de Sancho Abarca porta les mitges, la faixa i el barret blancs.

## Història

Si bé sabem que el 1765 es va fundar la Confraternidad de Esclavos, les primeres referències documentals concretes als dansaires es remunten al 1789: en un document conservat a l'Arxiu Parroquial hi consta que el dia de Sant Miquel, 8 de maig, es paguen 17 sous als dansaires i als músics.
Ja a principis del segle xix, en canvi, el dance passa a ballar-se en honor de la marededéu de Sancho Abarca, el 21 d'abril, com segueix actualment.

## Les torres humanes

Las torres humanes són una representació de la conquesta de les viles. N'hi ha de menes diverses: torre de Cucuño, torre de Caballos, torre de San Miguel i torre de Pulso, que és la de major dificultat, ja que és la més alta i la que requereix més preparació prèvia.

## Vegeu també

* Tauste
* Aragó
* Dance de Cetina
* Castells
* Muixeranga
* Moixiganga
* Torres humanes

## Referències

* ↑ «Contrada». Arxivat de l'original el 2013-07-14. [Consulta: 13 octubre 2016].
* 1 2 «TAUSTE Web.net».
* ↑ Cebamanos Conde, Joaquín. Fundación Bartibás Herrero. El dance de Tauste: historia y evolución (en castellà), 2005. ISBN 84-609-5297-5.
# Dalmau de Mur i de Cervelló

Dalmau de Mur i de Cervelló (Cervera, ? - Saragossa, 1456) fou un eclesiàstic català que ostentà els càrrecs de bisbe de Girona (1415-1418), posteriorment fou nomenat arquebisbe de Tarragona (1419-1431) i finalment arquebisbe de Saragossa (1431-1456).
Dalmau de Mur fou un gran mecenes de l'art religiós del segle xv i va intentar embellir amb obres gòtiques les esglésies on va servir. El 1426 va contractar Pere Joan per a vestir amb alabastre l'altar major de la Catedral de Tarragona, i posteriorment també el contractà per a la Basílica del Pilar de Saragossa. Està enterrat a la Basílica del Pilar de Saragossa.

## Enllaços externs

* «Dalmau de Mur i de Cervelló». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Dabergotz

Dabergotz és un municipi del districte d'Ostprignitz-Ruppin a l'estat federat de Brandenburg a Alemanya. El 2017 tenia 622 habitants. És una de les poques entitats de la zona que coneix un creixement de la població. Forma part de l'amt de Temnitz.
El primer esment escrit data d'un diploma del 1291. El topònim prové d'un nom de pila eslau. El 1638, durant la Guerra dels Trenta Anys tot el poble va ser assolat i el 1675 durant la invasió dels suecs va ser incendiat. L'església data de la segona meitat del segle xiii.
* Casa dels bombers voluntaris
* Església
* Casal al carrer major núm.7

## Referències

* ↑ Schönberg, Christian «Neuruppins Einwohnerzahl sinkt» (en alemany). Märkische Oderzeitung, 02-10-2018.
* ↑ Bratring, Friedrich Wilhelm August. «Dörfer des Amtes Alt-Ruppin». A: Die Grafschaft Ruppin in historischer, statistischer und geographischer Hinsicht: Ein Beitrag zur Kunde der Mark Brandenburg (en alemany). Berlín: Gottfried Hayn, 1799, p. 416-417.
* ↑ «Dabergotz: Historisches» (en alemany). Amt Temnitz, 05-10-2016.
# Dabha

Dabha fou un petit estat tributari protegit de l'agència de Mahi Kantha, presidència de Bombai. La població el 1881 era de 1.922 habitants i la superfície mesurada era només la cultivable que era de 2.017 hectàrees; la superfície el 1901 era de 31 km² i la població (després de la fam recent) de 1.307 habitants). Els ingressos eren de 4.379 rúpies.
El sobirà portava el títol de miah, i pagava un tribut de 15 lliures o 150 rúpies al Gaikwar de Baroda i 5 lliures (53 rúpies) al thakur d'Amalyara. El 1881 governava el principat Miah Mukwana Koli, convertit a l'islam (la religió tradicional era una barreja d'islam i hinduisme), que no havia rebut sanad autoritzant l'adopció; la successió era per primogenitura; les filles es casaven amb nobles musulmans i els prínceps es casaven amb caps kolis. A la seva mort els miahs eren incinerats.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Devlet Sanatçısı

Devlet Sanatçısı (Artista de l'Estat en turc) és la màxima distinció per als artistes a Turquia que fou establerta el 1971.
El primer any va ser atorgada als següents artistes turcs:
* A. Adnan Saygun (compositor)
* Necil Kazım Akses (compositor)
* Ulvi Cemal Erkin (compositor)
* Mithat Fenmen (compositor)
* İlhan Usmanbaş (compositor)
* Gülay Uğurata (pianista)
* İdil Biret (pianista)
* Suna Kan (violinista)
* Ayla Erduran (violinista)
* Ayşegül Sarıca (pianista)
* Verda Erman (pianista)
El títol va ser atorgat, fins a 1998, a unes 150 persones; entre les quals algunes com Yaşar Kemal, que no l'acceptà. Després de l'any 2000, la Cort Suprema Administrativa (Danıştay) va cancel·lar la distinció de 89 artistes, en un cas obert pel pintor Mehmet Güleryüz. L'any 2002 hi havia 60 Artistes de l'Estat

## Referències

* ↑ http://www.guzelsanatlar.gov.tr/TR,3170/1971-yilinda-secilen-devlet-sanatcilari.html
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/devlet-sanatciligi-tartisiliyor-39051713
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/80-sanatcinin-devlet-sanatciligi-iptal-edildi-64921
* ↑ http://www.radikal.com.tr/kultur/devlet-sanatciligina-iptal-629375/

## Enllaços externs

* Llista dels Artistes de l'Estat: 1981
* Llista dels Artistes de l'Estat: 1991
# Devid Garbelli

Devid Garbelli (Ticengo, Cremona, Llombardia, 28 d'octubre de 1981) va ser un ciclista italià que combinà el ciclisme en pista amb la carretera. El 2006 va rebre una sanció per haver intentat evitar un control antidoping. L'any següent va ser castigat amb quatre anys de suspensió per intentar suplantar el seu lloc amb un altre company, quan havia de fer un altre control.

## Palmarès en pista

* 2001
** Campió d'Europa sub-23 en Puntuació

## Palmarès en ruta

* 2002
** 1r al Tour de Berlín i vencedor d'una etapa
** 1r al Giro del Belvedere
* 2004
** 1r al Gran Premi della Liberazione
* 2005
** 1r al Trofeu Alcide Degasperi
* 2006
** 1r al Gran Premi de la Indústria del marbre
** 1r al Giro a la Província de Biella
** Vencedor d'una etapa al Girobio

## Referències

* ↑ «I ciclisti Garbelli e Fabbro squalificati per 4 anni per un tentativo di eludere un controllo antidoping». spysport.org, 27-09-2007 [Consulta: 1r juliol 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Curs d'economia domèstica

El curs d'economia domèstica va ser un ensenyament creat per la Mancomunitat de Catalunya el gener de 1919, a partir de les experiències de les escoles més importants a altres països, com França, Suïssa i Itàlia, amb la finalitat de formar a les dones en el treball domèstic.
El conseller tècnic del Consell de Pedagogia, Eladi Homs, va proposar crear una beca d'economia domèstica durant tres anys perquè la persona titular ampliés la seva formació en institucions docents com l'Escola d'Infermeres, l'Escola Superior d'Agricultura, l'Institut de Química Aplicada, el Laboratori de Biologia, l'Escola Professional de la Dona o l'Institut de Cultura. També en escoles d'economia domèstica de l'estranger. Aquesta persona va encarregar-se de formar un equip de material didàctic i científic d'ús personal amb l'objectiu de propagar aquests ensenyaments en les poblacions i viles que manquessin de recursos de cultura. I finalment va haver de formular un pla de treball general.
Va nomenar-se Concepció Farran Comas per a dirigir aquests ensenyaments, que bàsicament van organitzar-se a través de conferències i cursos itinerants. Els continguts de les lliçons, impartits per la directora i dues professores auxiliars, tractaven d'una àmplia temàtica, des del conreu de les flors fins a puericultura, passant per la higiene personal, la casa, la roba o l'alimentació. Entre 1921 i 1923 es feren cursos d'ensenyament domèstics a Vilanova i la Geltrú, Sallent, Canet de Mar, el Poblenou (Barcelona), les Borges Blanques, Valls, Lleida, Figueres, Vendrell, la Garriga, Terrassa, els Hostalets d'en Bas i Balaguer.

## Referències

* ↑ Actes del Consell de Pedagogia de la Mancomunitat, volum 3, pag. 65-67
* ↑ Mancomunitat de Catalunya, L'Obra realitzada, pag. 398-404
# Curs legal

Una moneda de curs legal és un mitjà de pagament admès per un sistema legal (definit per la llei d'un estat) que sigui vàlid per a complir amb una obligació financera. El paper moneda i les monedes són formes comunes de moneda de curs legal en molts països. La moneda de curs legal es defineix de diverses maneres en diferents jurisdiccions. Formalment, és tot el que extingeix el deute quan s'ofereix en pagament. Però, els xecs personals, les targetes de crèdit i els mètodes de pagament similars que no són en efectiu no es consideren moneda de curs legal. Les monedes i els bitllets del banc es defineixen generalment com a moneda de curs legal. Algunes jurisdiccions poden prohibir o limitar el pagament per qualsevol altre mitjà que no sigui la moneda de curs legal. Per exemple, una llei d'aquest tipus podria prohibir l'ús de monedes i bitllets de banc estrangers o bé requerir una llicència per realitzar transaccions financeres en una moneda estrangera.

## Referències

* ↑ «Legal Tender Guidelines». [Consulta: 2 setembre 2007].
# Daniel Schneidermann

Daniel Schneidermann (París, 5 d'abril de 1958) és un periodista francès. Schneidermann es consagrà particularment en l'anàlisi de la imatge televisiva. Exerceix la seva activitat principalment a través de cròniques setmanals, inicialment aparegudes al diari Le Monde i actualment en el diari Libération, i també en un programa de televisió: Arrêt sur images, emès per la cadena estatal France 5. La cadena decidí de forma irrevocable la suspensió d'aquest espai a partir de setembre de 2007.

## Biografia

Després d'un període de formació en el Centre de formation donis journalistes, entrà el 1979 al diari Le Monde. L'any 1992 començà a realitzar cròniques quotidianes de la televisió. En elles criticava la forma en la qual la televisió presentava la informació i influïa en l'espectador. D'aquesta manera va reprendre el relleu de la crítica televisiva iniciada trenta anys abans per autors com François Mauriac o Morvan Lebesque.
L'any 1995, l'èxit de les seves cròniques escrites li varen permetre presentar un programa setmanal a France 5, Arrêt sud images. Aquest programa va sortir de l'enginy d'Arnaud Viviant i Pierre Carles, que alhora eren productors i animadors. La periodista Pascale Clark va presentar el programa amb ell durant un any. Arrêt el sud images tenia com a objectiu desxifrar la imatge i els discursos televisius; amb l'ajuda de diferents cronistes i periodistes, analitzant les derives i els èxits del relat d'informació. Però malgrat l'audiència del programa d'1,5 milions d'espectadors aproximadament, el canal de televisió decidí retirar el programa.
Tots els mesos, la persona encarregada de seguir el debat dels teleespectadors al fòrum d'Arrêt sur images, interpel·la Schneidermann sobre certes crítiques emeses pels internautes que participen en aquest lloc web.
El seu darrer conflicte amb France 5 data de setembre de 2003. En aquella ocasió Schneidermann imposà a la cadena la difusió d'un documental consagrat al tractament d'informació de l'affaire Allègre en lloc de la seva pròpia emissió.

## Referències

* ↑ veure l'obra L'Œil critique - Le journaliste critique de télévision de Jérôme Bourdon i Jean-Michel Frodon
* ↑ «fòrum d'Arrêt sur images». Arxivat de l'original el 2008-09-17. [Consulta: 11 abril 2009].

## Enllaços externs

* (francès) Web d'Arrêt sur images
# Districte de Baden (Argòvia)

El districte de Baden és un districte de Suïssa, al cantó d'Argòvia. El cap del districte és Baden, té 26 municipis, una superfície de 153.07 km² i 122096 habitants (cens de 2005).

## Municipis

| Municipis | Habitants (31.12.2004) | Superfície en km² |
| Baden | 16 384 | 13,17 |
| Bellikon | 1 451 | 4,94 |
| Bergdietikon | 2 276 | 5,94 |
| Birmenstorf | 2 370 | 7,8 |
| Ehrendingen | 3 772 | 7,31 |
| Ennetbaden | 2 950 | 2,11 |
| Fislisbach | 4 846 | 5.05 |
| Freienwil | 831 | 3,99 |
| Gebenstorf | 4 411 | 5,64 |
| Killwangen | 1 585 | 2,43 |
| Künten | 1 620 | 4,89 |
| Mägenwil | 1 671 | 3,48 |
| Mellingen | 4 286 | 4,86 |
| Neuenhof | 7 751 | 5,37 |
| Niederrohrdorf | 2 631 | 3,33 |
| Oberrohrdorf | 3 465 | 4,3 |
| Obersiggenthal | 7 827 | 8,36 |
| Remetschwil | 1 909 | 3,88 |
| Spreitenbach | 10 032 | 8,6 |
| Stetten | 1 502 | 4,41 |
| Turgi | 2 734 | 1,55 |
| Untersiggenthal | 6 242 | 8,28 |
| Wettingen | 18 479 | 10,59 |
| Wohlenschwil | 1 296 | 4,39 |
| Würenlingen | 3 722 | 9,37 |
| Würenlos | 5 125 | 9,03 |

## Vegeu també

* Districtes del Cantó d'Argòvia
# Districte de Balakan

Balakan (àzeri: Balakən, àvar: Билкан/Bilkan), és un districte de l'Azerbaidjan amb el centre administratiu a la ciutat de Balakan. Conté 59 poblacions dins el seu territori.

## Territori i població

Comprèn una superfície de 923 km², amb una població de 88.000 persones i una densitat de població de 92 habitants per quilòmetre quadrat el 2010, que l'any 2020 pujà fins a 99.100.

## Referències

* ↑ «Balakan District» (en anglès). Ulduz Tourism. [Consulta: 18 setembre 2022].
* ↑ «İnzibati-ərazi vahidləri».
* ↑ «World Gazetteer». Arxivat de l'original el 30 de juliol de 2013. [Consulta: 2 abril 2011].
* ↑ «Population of Azerbaijan». State Statistics Committee.

## Vegeu també

Administració territorial de l'Azerbaidjan

## Enllaços externs

* Azerb.com Balakən.
# Districte de Babek

Babek (àzeri: Babək), és un districte de l'Azerbaidjan amb el centre administratiu a la ciutat de Babek.

## Referències

* ↑ Serbanescu, Florina; Agency, Adventist Development and Relief. Reproductive Health Survey Azerbaijan, 2001: Final Report (en anglès). U.S. Department of Health and Human Services, Centers for Disease Control and Prevention, 2003.
# Defensa

«Defensa» té aquests significats:
* Esports:
** Defensa (futbol), persona que juga entre la porteria pròpia i el centre del camp, segons les formacions tàctiques del futbol
** Defensa, obertura d'escacs, o seqüència estàndard de jugades inicials, per part de les negres
** Defensa activa, esport de combat que té per objectiu evitar de suportar l'ofensiva de l'adversari i utilitzar l'acció ofensiva de l'adversari al seu propi favor, al contrari a una defensa cridada "clàssica" que se satisfà simplement de defensar
* Seguretat i entorn militar:
** Defensa (territori), acció/accions que es realitzen per la protecció d'alguna cosa identitària d'un territori
** Defensa personal, conjunt de mètodes diversos que poden ser utilitzats per a parar un atac personal
** Defensa o fortificació, pràctica d'incrementar la capacitat defensiva d'un lloc per mitjà d'obres de protecció
** Agència Europea de Defensa, agència de la Unió Europea encarregada de vetllar per la seguretat dels Estats membres de la Unió
** Departament de Defensa dels Estats Units, secció del govern dels Estats Units d'Amèrica encarregada de les forces militars del país
** Ministeri de Defensa, de diversos països
** Ministre de Defensa, de diversos països
** Medalla de la Defensa, medalla de campanya britànica de la Commonwealth, creada el 1945 per Jordi VI
* Dret:
** Defensa (dret), terme jurídic relatiu al dret a demostrar la falta de fonaments d'una acusació en una acció penal
** Legítima defensa, justificació que comporta que una acció usualment penada per la llei com a il·lícita per les circumstàncies especials en què es produeix no comporti cap pena
* Miscel·lània:
** Mecanisme de defensa, estratègia que utilitza el subjecte davant d'informació o successos adversos que poden alterar l'equilibri de la seva ment
** Partido de Defensa del Ciudadano, partit polític constituït el 1933 a Barcelona
Viccionari
# Càsols d'Erau

Càsols d'Eraur (en francès Cazouls-d'Hérault) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau