OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Augèr de Berbedà

Augèr de Berbedà (segle xiii – segle xiv), senyor de Lés, fou un noble aranès.
Augèr de Berbedà fou, en el marc de la Croada contra la Corona d'Aragó, el líder aranès que va donar suport a Eustaqui de Beaumarchais, el senescal de Tolosa per envair la Vall d'Aran amb un exèrcit que comptava entre 300 i 500 homes. Entre l'1 i l'11 de novembre de 1283 van ocupar completament la vall, incendiant el castell de Lés, on s'havien concentrat els partidaris de mantenir-se a la Corona d'Aragó, i destruint el castell d'Entransaigües.

## Referències

* ↑ Institut d'Estudis Aranesi
* ↑ «Aué». Arxivat de l'original el 2007-08-20. [Consulta: 6 desembre 2007].
* ↑ Enciclopèdia Catalana: Història de Les Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* ↑ Castillos medievales de Cataluña: «Vall d'Aran». Arxivat de l'original el 2009-01-22. [Consulta: 6 desembre 2007].
# Barbara Mensing

Barbara Mensing (Herten, 23 de setembre de 1960) és una tiradora amb arc alemanya, ja retirada, que va competir durant la dècada de 1990.
El 1996 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Atlanta, on va disputar dues proves del programa de tir amb arc. Guanyà la medalla de plata en la competició per equips, junt a Cornelia Pfohl i Sandra Wagner-Sachse, i fou vuitena en la prova individual. Quatre anys més tard, als Jocs de Sydney, tornà a disputar dues proves del programa de tir amb arc. Guanyà la medalla de bronze en la prova per equips, novament amb Pfohl i Wagner-Sachse, mentre en la prova individual fou vint-i-novena.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata i una de bronze al Campionat del món de tir amb arc i dues de plata al Campionat d'Europa.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Barbara Mensing». [Consulta: 10 juny 2021].
* ↑ «Barbara Mensing» (en anglès). [Consulta: 10 juny 2021].
# Barbus tropidolepis

Barbus tropidolepis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 85 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Tanganyika.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eccles, D.H., 1992. FAO species identification sheets for fishery purposes. Field guide to the freshwater fishes of Tanzania. Prepared and published with the support of the United Nations Development Programme (project URT/87/016). FAO, Roma, Itàlia.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bandera d'Acre

La bandera d'Acre és un dels símbols oficials, juntament amb l'escut, de l'estat d'Acre.
Fou aprovada per la llei estatal n.1170 del 22 de desembre de 1995 en la qual adoptà el disseny de la bandera de l'Estat Independent d'Acre (decret n.2 de 15 de juliol de 1899), i modificada per la resolució n.5 de 24 de gener de 1921, del govern del Territori Federal d'Acre.

## Descripció

La llei estipula que el disseny està constituït per dos triangles rectangles (un de groc i un de verd) units entre si per les seves respectiuves hipotenuses, constituint així, en el seu conjunt, un quadrilàter paral·lelogram; sent el superior el de color groc i portant un estrel vermell de cinc puntes. La proporció és 7:10.

## Simbolisme

Els colors utilitzats són els mateixos que els de la bandera del Brasil en representació de la seva integració a la República federativa del Brasil. Per separat cadascun dels colors representa:
* El color groc simbolitza l'eternitat com és l'or, que retrata el "color de la terra fèrtil".
* El color verd, l'esperança, la força, la longevitat i la immortalitat universal.
* L'estel vermell simbolitza el far que guiava l'alt ideal de qui lluitava per la incorporació d'Acre al Territori Nacional, durant la Revolució d'Acre.

## Banderes històriques

* Bandera del l'Estat Independent d'Acre (1899-1900)
* Bandera de la República d'Acre (1902-1903)

## Banderes semblants

* Bandera del Consell General de la Guaiana francesa.

## Referències

* 1 2 «Regulamenta e define a forma e apresentação da Bandeira do Estado do Acre, e dá outras providências.» (en portuguès). LEI N. 1.170, de 22 de dezembro de 1995, 22-12-1995, pàg. 5 [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ «Le Conseil général adopte le drapeau guyanais» (en francès). 29/01/2010. Conseil Général de la Guyane. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2012. [Consulta: 14 abril 2020].

## Enllaços externs

* Acre. A Bandeira do Estado (portuguès)
# Aure

«Aure» té aquests significats:
* Aure o Vall d'Aura, vall pirinenca, entre Bigorra i Comenge
* Aure, municipi francès al departament de les Ardenes
* Comtat d'Aure o Comtat d'Aura, jurisdicció feudal de Gascunya centrada a la Vall d'Aure
* Aure, afluent del Vire a Normandia
Viccionari
# Baissea

Baissea és un gènere de fanerògames de la família de les Apocynaceae. És originari de les regions tropicals d'Àfrica fins a Namíbia i d'Àsia a Malàisia. Comprende 58 espècies descrites i d'aquestes, només 18 acceptades.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Alphonse Pyrame de Candolle i publicat a Prodromus Systematis Naturalis Regni Vegetabilis 8: 424. 1844.

## Espècies seleccionades

* Baissea acuminata Benth. ex Hook.f.
* Baissea aframensis Hutch. i Dalziel
* Baissea albo-rosea Gilg i Stapf
* Baissea angolensis Stapf
* Baissea axillaris Hua
* Baissea bailloni Hua

## Vegeu també

* Característiques de les apocinàcies

## Referències

* 1 2 «Baissea». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 3 setembre 2009].
* ↑ Baissea a PlantList
* ↑ «Baissea». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 21 octubre 2013].
# Baiswara

Baiswara és el nom de diverses comarques principalment a Madhya Pradesh (Índia) donat per haver estat possessió dels rajputs bais. La comarca principal amb aquest nom era la formada per 22 parganes a la part oriental del districte d'Unnao, la part occidental de Rae Bareli i la part sud de Lucknow, amb uns 5000 km².
Els bais rajputs van esdevenir importants al segle XIII quan dos caps, Abhai Chand i Nirbhe Chand que suposadament venien de Mungi Patan al Dècan, van rescatar a Gautam Rani d'Argal que era atacada pel governador musulmà d'Oudh. Nirbhe Chand va morir de les ferides en combat i el raja d'Argal va donar la seva filla en matrimoni a Abhai Chand, que es va establir a Daundia Khera. El dècim successor fou Tilok Chand, que vivia vers 1400 i va estendre el poder dels bais a la comarca que va agafar el nom de Baiswara, i va esdevenir el principal noble d'Oudh; fou enemic dels musulmans com els seus successors; va derrotar el raja chauhan de Mainpuri que li va donar la seva filla en matrimoni, tot i que els bais eren considerats inferiors als chauhans. Al segle XVIII la valentia dels caps de Baiswara fou tinguda en compte per Saadat Khan, fundador de la dinastia de nawabs d'Oudh amb capital a Lucknow; Bainswara va formar dins de l'Oudh una divisió administrativa. El 1856 Oudh va passar als britànics encara que degut al motí del 1857 no es va fer efectiva fins al 1858/1859. Va formar llavors la divisió de Baiswara amb els districtes de Rae Bareli, Partabgarh i Sultanpur (els dos darrers districtes no tenien relació amb Baiswara). El sobirà local, maharaja Digbijai Singh va salvar a alguns sobrevivents de la massacra de Cawnpore que van arribar a Baksar el 1857 i per això va rebre terres a Oudh en recompensa i fou fet cavaller de l'Imperi.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Bareyo

Bareyo és un municipi de la Comunitat Autònoma de Cantàbria. Limita al nord amb el Mar Cantàbric, a l'oest amb Ribamontán al Mar, al sud amb Ribamontán al Monte i a l'est amb Arnuero i Meruelo. Està situat en la històrica comarca de Trasmiera.

## Localitats

* Ajo (Capital).
* Bareyo.
* Güemes.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2007 |
| 1.184 | 1.299 | 1.512 | 1.789 | 2.100 | 2.299 | 2.118 | 1.758 | 1.642 | 1.635 | 1.708 | 1.928 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 25 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 594 | 45,94% | 5 |
| Ucn | 327 | 25,29% | 2 |
| PRC | 180 | 13,92% | 1 |
| PSOE | 149 | 11,52% | 1 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 601 | 42,81% | 4 |
| PRC | 483 | 34,40% | 3 |
| CDL | 183 | 13,03% | 1 |
| PSOE | 131 | 9,33% | 1 |
# Barga

* Per a altres significats, vegeu «Barga (Itàlia)».
Barga era un regne vassall dels hitites a la regió de Nuhase que probablement depenia d'aquest regne.
En un document de Mursilis II, rei hitita, s'explica que la ciutat de Jaruwatta pertanyia al país de Barga, i l'avi d'Abi-radda o Abiratta, el rei d'Hurri, la va conquerir per la força i la va donar a l'avi de Tette, un habiru. Tette i Enurta de Barga es van revoltar contra el rei hitita probablement instigats per Assíria entre els anys 1320/1310 aC, i Abi-radda es va posar al costat de Mursilis, atacant Enurta i expulsant-lo del país. Abi-radda va anar a veure al rei hitita i li va demanar que li donés la ciutat de Jaruwatta, que abans havia estat del seu avi, "buida, però amb les fortificacions intactes i els déus i els esperits ancestrals". Mursilis li va dir que si conqueria la ciutat li donaria. El rei hitita va atacar Enurta i el va matar, juntament amb els membres de la seva família i es va quedar les seves possessions. El regne i el tron de Barga el va donar a Abi-radda, al que va fer rei.

## Referències

* ↑ «Templodeapolo.net - Impressão». [Consulta: 26 agost 2018].
* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino Medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 157. ISBN 8446022532.
# Barak Norman

Barak Norman (c.1670–c.1740) era un lutier d'instruments de corda anglès. Fou dels primers constructors anglesos coneguts per la seva feina amb les violes d'arc i els violoncels. També va fer violins, i va ser un dels primers constructors de violoncels d'Anglaterra. El seu treball es caracteritza per un modelat bonic, fusta bona i un vernís de color marró fosc, el to és fort i ric. La seva primera etiqueta de la que es té notícia en una viola d'arc data del 1690.
El taller de Norman es deia "The Bass Viol", va ser un dels molts tallers similars localitzats al voltant de la Catedral de Saint Paul, epicentre de lutiers durant el segle xvii a Londres, on també es podien trobar les botigues d'Edward Lewis o John Hare. Quan el gust per les violes d'arc comença a minvar, durant els segles xviii i xix, moltes d'elles van ser reconvertides a violoncels.
Es desconeix qui va ser el mestre de Barak Norman, però a partir de les seves feines, es podria deduir que fou Thomas Urquhart. Aquesta opinió es veu reforçada a l'examinar els seus primers instruments. En ells s'han trobat algunes particularitats molt similars a la manera de fer d'Urquhart. Més endavant, Norman va tendir més a construir segons el model de Maggini. Fou conegut per tenir una manera molt acurada de fer els instruments i, en tots ells, solia posar el seu nom, envoltat d'una decoració filetejada o amb les seves inicials (BN) filetejades. No s'han trobat violoncels de constructors anteriors a Norman, i d'aquí la seva importància. Al voltant de l'any 1715 Barak Norman es va associar amb Nathaniel Cross per dur a terme el negoci de les violes.

## Referències

* ↑ «Viola da Gamba - Barak Norman Arxivat 2011-12-31 a Wayback Machine.». Violine.at. [Consulta: 16 abril 2012].
* ↑ Stowell, Robin. The Cambridge Companion to the Cello (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1999, p. 13. ISBN 9780521629287.
* ↑ «Bass viola da gamba» (en anglès). The MET, Data incorrecta. [Consulta: 31 març 2017].
* ↑ «Maker: Barak Norman» (en anglès). Amati, 2017?. [Consulta: 31 març 2017].

## Bibliografia

* Harvey, Brian W. «Norman, Barak». A: Oxford Dictionary of National Biography. online. Oxford University Press. DOI 10.1093/ref:odnb/70370. requereix subscripció o ser soci de la biblioteca pública del Regne Unit Arxivat 2013-04-29 a Wayback Machine. doi:10.1093/ref:odnb/70370.)
# Barraca del Fondo de la Graiera

La Barraca del Fondo de la Graiera és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una edificació de planta circular amb un sol espai interior que aprofita el desnivell del terreny. Actualment està mig enderrocada. La porta d'entrada, que és situada a la cara sud, només conserva el brancal esquerre. A l'interior hi ha dues petites fornícules quadrangulars, una de les quals és situada a tocar de terra.
Murs i volta realitzats amb peces irregulars de pedra unides en sec amb l'ajut de falques, també de pedra, de dimensions més petites. Els murs tenen un rebliment de predruscall.

## Referències

* 1 2 «Barraca del Fondo de la Graiera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Berenguer d'Espasens

Berenguer d'Espasens (segle XV) fou un eclesiàstic català, de l'orde benedictí, que va exercir successivament com a abat de Sant Llorenç de Sous, Sant Pere de Besalú i Sant Pere de Rodes. El seu llinatge era originari del Pla de l'Estany i el 1405 va ser elegit com a abat de Sant Llorenç de Sous, càrrec que exercí fins al 1421, per bé que el 1417 havia estat elegit abat de Santa Maria d'Amer, però com que era un càrrec lligat al conflicte cismàtic i elegit pel papa Benet XIII l'altre papa va elegir a Pere Corona, abat de Santa Maria de Finestres (1413-1417). Finalment fou deposat per cismàtic i el càrrec va ser al final entregat com a comanda a Bernat de Pau, bisbe de Girona.
El 1421 fou elegit abat de Sant Pere de Besalú on es documenta en diverses actuacions burocràtiques. Així, va establir la meitat dels molins fariners i batans a la Universitat de Besalú i va comprar a Dalmau Caballero el dret a construir molins des del pont romànic fins on el riu Jumell s'uneix al Fluvià. També fou President de la Congregació Claustral Tarraconense de 1433 a 1436 i l'any següent el 1437, va ser proposat com a abat de Sant Pere de Roda, càrrec que va exercir fins que va morir el 1446. Com a abat va assistir a Corts de Tortosa el 1429, de Barcelona el 1431 i 1436, de Lleida el 1440, de Tortosa el 1442 (Tortosa) i encara el 1446 a Barcelona.

## Bibliografia

* Joan Anton Abellán, "Qui fou Berenguer d'Esapasens" a Colors del Pla de l'Estany, número 119, novembre de 2009, pàg. 48.
# Boles de matsà

Les mandonguilles de Matsà o kneydlech (pl.) (kneydel, singular) en Jiddisch, (també boles de Matsà ) són una recepta típica de la cuina asquenazita (jueus d'Europa central i oriental) elaborat a força de farina de matsà. Se solen servir amb una sopa calenta. És menjar típic de Pésaj.

## Característiques

Les boles de matsà s'elaboren amb farina de matsà, ous, greix, sal i pebre. El greix emprada tradicionalment en aquesta recepta és schmaltz (greix de pollastre), que imparteix a les boles un sabor distintiu, a part d'aquest greix es pot emprar oli vegetal o margarina - però no mantega, ja que les lleis de la caixrut estableixen que lactis i carns no s'han de barrejar. Les boles es formen amb la mà i es compacten abans de ser cuites durant uns 20 minuts en un brou. Avui dia, a causa de la preocupació per la salut hi ha boles de Matsà sense greix.

## Vegeu també

* Caixer (judaisme)
* Knödel
* Matsà
# Bidyanus

Bidyanus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels terapòntids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia.

## Taxonomia

* Bidyanus bidyanus (Mitchell, 1838)
* Bidyanus welchi (McCulloch & Waite, 1917)

## Referències

* ↑ Whitley, G. P., 1943. Ichthyological notes and illustrations. (Part 2). Aust. Zool. v. 10 (pt 2): 167-187.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Mitchell, J., 1838. Three expeditions into the interior of eastern Australia, with descriptions of recently explored regions of Australia felix, and of the present colony of New South Wales. Londres. Interior Aust. v. 1: 1-351.
* ↑ Rowland, S.J., 1995. High density pond culture of silver perch, Bidyanus bidyanus. Asian Fish. Sci. 8:73-79.
* ↑ McCulloch, A. R. & E. R. Waite, 1917. Results of the South Australian Museum Expedition to Strzelecki and Cooper Creeks. September and October, 1916. Trans. R. Soc. S. Aust. v. 41: 472-475.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Fritzsche, R.A., 1982. Osteichthyes. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill, Nova York: 858-944.
# Borgarnes

Borgarnes (pronunciació islandesa: [pɔrkarˌnɛs]) és una ciutat situada en una península a la costa de Borgarfjörður a Islàndia.
Té una població de 1763 (a partir de gener de 2011). La ciutat està situada a 60 km al nord de la capital Reykjavík i està connectat amb altres llocs d'Islàndia a través del segon pont més gran d'Islàndia, Borgarfjarðarbrú. Borgarnes és la ciutat més gran del municipi Borgarbyggð.
# Besni

Besni és una ciutat de Turquia a la Província d'Adıyaman, a 44 km a l'oest de la ciutat d'Adıyaman. És cap d'un districte amb una població de 36.000 habitant i una superfície de 133 km².
Era el centre d'una sèrie de fortaleses que vigilaven les valls superiors dels afluents de l'Eufrates i les conques al nord d'Ayntab. La vila principal de la regió era la fortalesa d'Hadath la Roja. Besni va sorgir després de la ruïna d'Hadath al segle x i fins llavors depenia de Kaysun i aquesta de Maraix.
Al segle xi fou part del principat armeni de Filaretos i Kogh Vasil i després del comtat d'Edessa. Fou disputada entre el zengites i els aiúbides i després entre aquestos i Rum (segle xii) i aquestos darrers la van dominar al segle xiii inclosa dins el districte de Marash. Els mongols la van cedir al Regne Armeni de Cilícia, però aviat fou conquerida pels mamelucs abans del final del segle xiii. Al final del segle xiv va passar als turcmans de Dhu l-Kadr. Vers 1401 fou saquejada per Tamerlà i va tornar poc després a mans dels mamelucs fins al 1516 quan fou conquerida pels otomans.
El 1955 tenia 10.500 habitants.
# Borja Bagunyà i Costes

Borja Bagunyà i Costes (Barcelona, 20 de març de 1982) és un escriptor català, fundador i director de l'Escola Bloom i editor de la revista Carn de Cap. És doctor en Teoria de la Literatura i Literatura Comparada per la Universitat de Barcelona, on ha exercit com a professor de la matèria.
La seva obra ha merescut diversos elogis de la crítica, a més de nombrosos reconeixements literaris com el Premi Mercè Rodoreda de contes i narracions (2006) pel volum de relats Defensa pròpia i el Premi de la Crítica de narrativa catalana (2022) per la seva primera novel·la Els angles morts. Aquesta darrera obra ha estat traduïda al castellà per Rubén Martín Giráldez amb el títol Los puntos ciegos.

## Obres
### Narrativa

* Apunts per al retrat d'una ciutat (Arola Editors, 2004)
* Defensa pròpia (Edicions Proa, 2007)
* Plantes d'interior (Editorial Empúries, 2011)
* Trapologia, amb Max Besora (Ara Llibres, 2018)
* Els angles morts (Edicions del Periscopi, 2021)
* Sessió de control / Una casa i un flagell (Comanegra, 2023)
* Breu història del mandat (Fragmenta, 2023)

## Premis

* 2006: Premi Mercè Rodoreda per Defensa pròpia.
* 2006: Premi Qwerty de Betevé a l'Autor revelació per Defensa pròpia.
* 2011: Premis Fundació Princesa de Girona d'Arts i Lletres pel seu talent en la creació literària.
* 2021: Premi Punt de Llibre dels Premis Núvol.
* 2022: Premi de la Crítica de narrativa catalana per Els angles morts.

## Referències

* ↑ «Borja Bagunyà i Costes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Safont Plumed, Joan. «Borja Bagunyà: "Si ens mirem tot el dia el melic, ens sortirà una gepa"». El Nacional, 07-03-2021. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ «Borja Bagunyà tantea "la literatura del exceso" en la novela 'Els angles morts'» (en castellà). Europa Press, 05-03-2021. [Consulta: 22 juny 2021].
* ↑ «Borja Bagunyà. Una ferma promesa literària». Diari de Girona, 08-06-2011. [Consulta: 28 juny 2011].
* ↑ Gaillard, Valèria. «Crítica de 'Els angles morts': cuando la vida se asemeja a un área de servicio» (en castellà). El Periódico, 16-03-2021. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ Puigdevall, Ponç. «La novel·la d’un pioner». El País, 18-04-2021. [Consulta: 22 juny 2021].
* 1 2 «Qui rep els Premis de la Crítica de 2022?». AELC, 09-04-2022. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ «Malas Tierras publicará en mayo 'Los puntos ciegos', de Borja Bagunyà» (en castellà). La Vanguardia, 22-04-2022. Arxivat de l'original el 2022-04-25. [Consulta: 25 abril 2022].
* ↑ «Premi Mercè Rodoreda». Òmnium Cultural, 13-11-2013 [Consulta: 12 novembre 2016].
* ↑ Fitxa de Borja Bagunyà Arxivat 2011-09-14 a Wayback Machine. a la pàgina d'Òmnium Cultural.
* ↑ «Premiat: Borja Bagunyà». Fundació Princesa de Girona. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ Nadal, Nil. «Borja Bagunyà: “Tota mirada és política i tota descripció és un acte violent”». Núvol, 11-03-2021. [Consulta: 5 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Pàgina sobre l'autor al web de l'Escola Bloom.
# Borja Eduardo Criado Malagarriga

Borja Criado (Barcelona, 16 d'abril de 1982) és un exfutbolista català, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria esportiva

Va començar a destacar al filial del València CF, arribant a debutar a la màxima categoria amb l'equip de Mestalla. Posteriorment va passar al filial del RCD Espanyol, i el 2006 fitxa pel Ciudad de Murcia, de Segona Divisió, equip en el qual continuaria quan es refundà en Granada 74 CF.
Al febrer del 2007 va donar positiu per Finasteride en un control antidopatge, una substància emprada per emmascarar altres substàncies prohibides. El jugador va al·legar que la seua presència era donada a un producte farmacèutic destinat a créixer el pel, per la qual cosa va ser absolt en primera instància pel Comitè de Competició i el Comitè d'Apel·lació de la Federació Espanyola de Futbol. Però, al gener del 2008, el Comité Espanyol de Disciplina Esportiva li va imposar una sanció de dos anys, rebaixada després a nou mesos. El davanter va anunciar llavors la seua retirada.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
* Article a El País
* Dos anys de sanció per calb
* Redueixen la sanció de Borja Criado
# Blasió

Blasió (en llatí Blasio) va ser un sobrenom de la gens Cornèlia i la gens Hèlvia.
Entre els Cornelis cal esmentar:
* Gneu Corneli Blasió, cònsol romà.
* Gneu Corneli Blasió (pretor), pretor de Sicília el 194 aC.
* Publi Corneli Blasió, ambaixador romà.
Entre els Helvis els principals són:
* Marc Helvi Blasió, governador romà.
* Helvi Blasió, cavaller romà.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 492.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXXIV,42,43