OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dècada del 1460 aC

La dècada de 1460 aC comprèn el període d'anys entre el 1469 aC i el 1460 aC, tots dos inclosos.

## Esdeveniments

* Vers 1470/1460 aC Parsatatar succeeix en el tron de Mitanni a Barattarna.
* Després de 1469 aC Tuthmosis III inicia la recuperació del Llevant. Entra al anomenat país de Djahi (Palestina i Líban), conquesta Gaza i Jaffa i troba escassa resistència. Però a mesura que ocupa altres ciutats la resistència es fa més forta a partir de Jurza (al nord de Saruhen). Els egipcis entren a Jehem i els sublevats i aliats hurrites es refugien a Meggido que queda assetjada durant 9 mesos. Batalla de Meggido (s'han proposat dates entre 1479 i 1457 aC). Victòria egípcia que força als 330 prínceps rebels a sotmetre's. Els egipcis ocupen Jenoam a la riba del llac Tiberíades i altres llocs més al nord. Meggido i altres 119 ciutats perden la seva independència i passen a formar part del domini reial directe egipci. Kadesh es mantindrà com a principat sota nominal vassallatge egipci, però de manera efectiva el seu rei va mantenir l'aliança amb Mitanni. Els egipcis arriben fins al riu Orontes, però la vall inferior d'aquest riu quedarà sota influència de Mitanni. Després de sotmetre als nòmades cananeus, els egipcis es van dirigir contra els fenicis de la costa (els fenicis eren la branca sedentària dels cananeus) ocupant primer Arvad i després, en una campanya naval de tres anys, totes les ciutats al nord de Tir; després van seguir les ciutats fenícies que resistien (Simirra, Biblos, Ullaza i Sumur) mentre per terra era ocupada Damasc però no aconseguien ocupar Kadesh; a la tornada van trobar revoltada Ardata (Arvat?). Preparació de l'ofensiva contra Mitanni; durant els preparatius (vers 1460 aC) Tunip va fomentar una revolta a Ullaza que els egipcis van haver de sufocar.
* Vers 1460 aC Karaindash succeeix al rei cassita Agum III de Babilònia.
* Vers 1460 aC, mort de Hantilis II, rei hitita. Possible curt regnat del vell Tahurwailis (cosi de Telepinus). Debia morir al cap de poc temps i el va succeir Zidantas II, nebot de Hantilis II.

## Personatges destacats

* Tuthmosis III, faraó d'Egipte
* Barattarna de Mitanni
* Hantilis II, rei Hitita
# Dècada del 1470
## Esdeveniments

* Comença la caça de bruixes a Suïssa, amb més de 8.000 dones cremades en tres segles
* Grans exploracions de Portugal a l'Àfrica
* Guerra de les Dues Roses a Anglaterra
* La Corona d'Aragó recupera el Rosselló
* Impressió del primer llibre a València per Vincent Lampart titulat Les obres o trobes dauall scrites les quals tracten de lahors de la sacratíssima Verge Maria.
* L'exèrcit de Castella arriba als 150.000 homes, es prepara la unió entre regnes que donarà lloc a Espanya

## Personatges destacats

* Copèrnic
# Dècada del 1480 aC

La dècada del 1480 aC comprèn el període que va des de l'1 de gener del 1489 aC fins al 31 de desembre del 1480 aC.

## Esdeveniments

* 1489 aC, La regent Hatshepsut agafa el títol de reina i impedeix de fet exercir el poder a Tuthmosis III. Reculada de la influència efectiva a Palestina.
* 1485 aC Expedició a Núbia i al País de Punt (modern Puntland?)
* 1482 aC el rei de Kadesh (Cadeix), amb el suport de Mitanni, organitza una àmplia coalició contra els egipcis a la que adhereixen 330 principats de Palestina i Síria, la major part fins aleshores feudataris d'Egipte. Els pocs principats que romanien fidels al faraó foren atacats i els egipcis o els seus partidaris expulsats. La darrera posició egípcia, Saruhen, capitula davant els sublevats.
* 1480 aC Mort de Hatshepsut. Finalment Tuthmosis III pot exercir el poder de manera plena.
* Vers 1480 aC, mort del rei cassita Ulamburiash de Babilònia; puja al tron el seu nebot Agum III (fill de Kashtiliash III). Aprofitant la successió es rebel·la el País de la Mar, però el intent es dominat amb rapidesa.

## Personatges destacats

* Hatshepsut
# Educar en Waylon

Educar en Waylon (títol original: Raising Waylon) és un telefilm estatunidenc dirigit per Sam Pillsbury, difós l'any 2004. Ha estat doblada al català.

## Argument

Reginald i Julia, dos éssers oposats en tot, es troben malgrat ells en una situació delicada quan els seus millors amics moren en un accident de carretera, deixant el seu fill Waylon, 9 anys, orfe. Julia i Reginald, padrí i padrina del petit Waylon, en tenen la custòdia però amb una condició: viure sota el mateix sostre. Reginald és el propietari d'un cafè i viu amb Virginia, una noia excèntrica. Pel seu costat Julia, fotògrafa, porta una vida sense obligacions.
Seran capaços de tenir aquesta responsabilitat? Aconseguiran quedar-se amb Waylon?

## Repartiment

* Poppy Montgomery: Julia
* Thomas Gibson: Reg
* Jeremy Bergman: Waylon
* Catherine Boniface: Tracy
* Susan Brady: Terry Allen
* Katrina Browne: Valerie
* Latham Beines: Paul
* Claudia Gibb
* Ross Anderson: Senyor Myers
* Craig Hall: Alex
* Elizabeth Hawthorne: Jutge Harriet Caldwell
* John Leigh: Jeremy
* Jim McLarty: Craig Stanfill
* Ingrid Park: Kim
* Doris Roberts: Marie
* Jennifer Rucker: Recepcionista
* Michael Saccente: Jay Hessler
* Roy Snow: Randell
* Xavier Strom: Sam Stanfill
* Jared Tobin: Timmy
* Tandi Wright: Tina Stanfill

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Educar en Waylon». [Consulta: 11 novembre 2018].
* ↑ Gates, Anita «COVER STORY; Thank Heaven for Little Girls and Boys» (en anglès). The New York Times.
# Egon Soda

Egon Soda és un grup de pop-rock indie de Barcelona, format inicialment per Ricky Falkner (veu i baix), Ferran Pontón (guitarra elèctrica) i Xavi Molero (bateria), els quals van decidir formar un projecte musical propi després de coincidir una llarga etapa tocant a diversos grups. Al cap d'un temps es van incorporar Josep Ma. Baldom i Pablo Garrido (guitarra elèctrica) i van adoptar el nom d'Egon Soda.
Després de dotze anys de treball, van editar, de la mà de Cydonia (Ramón Rodríguez), el seu primer LP amb nom homònim: Egon Soda (2008), que va tenir bona acollida per part del públic i de la premsa. Quasi cinc anys més tard, el grup torna el 2013 al mercat amb el seu segon i difícil disc El hambre, el enfado y la respuesta (Naïve, 2013), format per vint cançons banyades de folk i rock clàssic.

## Discogràfica

* Egon Soda (Cydonia, 2008)
* El hambre, el enfado y la respuesta (2003; Warner Music Spain, 2017)
* Dadnos precipicios (Warner, 2017)

## Referències

* 1 2 «Dossier de premsa 25è aniversari». Altaveu, 2013 [Consulta: 12 juliol 2013].
# Eight Below

Eight Below és una pel·lícula d'aventures estatunidenca dirigida el 2006 per Frank Marshall. Distribuïda per Walt Disney Pictures, la pel·lícula és un remake de la pel·lícula Antarctica (Nankyoku Monogatari) de 1983. Uns gossos són abandonats en una missió a l'Antàrtida.

## Repartiment

* Paul Walker
* Jason Biggs
* Bruce Greenwood
* Moon Bloodgood
Noms dels gossos: Koda Bear; D.J.; Noble; Dino; Floyd; Sitka; Jasper; Apache.
# Eigil Nansen

Eigil Nansen (18 de juny de 1931) és un activista dels Drets Humans noruec.

## Biografia

Va néixer el 18 de juny de 1931 sent fill de l'arquitecte i humanista Odd Nansen i net de l'explorador i activista Fridtjof Nansen, Premi Nobel de la Pau l'any 1922.

## Jocs Olímpics d'hivern

En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1952 celebrats a Oslo (Noruega) fou l'encarregat d'encendre la flama olímpica en el peveter instal·lat a l'estadi olímpic.

## Activisme

Al llarg de la seva vida ha desenvolupat tasques en favor dels refugiats i del compliment dels Drets Humans, per la qual cosa fou guardonat l'any 1991 amb el Premi Lisa i Leo Eitinger concedit per la Universitat d'Oslo.

## Referències

* ↑ (anglès) The Lisl and Leo Eitinger Prize
# Domènec Rovira II

Domènec Rovira II (Sant Feliu de Guíxols, segle XVII - 1689) fou un imatger i escultor català, conegut també per Domènec Rovira II i Domènec Rovira el Jove per a poder diferenciar-lo del seu oncle també anomenat Domènec Rovira (c. 1579-c. 1670).

## Biografia

Els seus primers treballs els realitzà al costat del seu oncle, la mestria del qual no arribaria a assolir. La Confraria dels Dolors de Barcelona el contractà el 1665 per fer uns Misteris de la Presentació i Jesús davant els doctors (1666). El 1668 li fou pagada una imatge de Sant Pau per a la façana de la Casa de Convalescència, que, tanmateix, no agradà als administradors. El 1669, el Duc de Cardona li encarregà les imatges de San Bernat, San Benet i l'Assumpció de la façana del monestir de Poblet. Del 1670 al 1681 treballà al retaule major de l'església l'Arboç, iniciat amb el seu oncle, que morí a l'inici dels treballs.
Va col·laborar amb l'escultor Francesc Grau, el 1678, efectuant la part arquitectònica del sepulcre del bisbe Oleguer de Barcelona per a la catedral de Barcelona (possiblement la més reeixida de les seves obres); també junts es van encarregar de la realització dels retaules de la Concepció per a la catedral de Tarragona i l'església d'Alcover.

## Bibliografia

* Volum 18 (2004), La Gran Enciclopèdia en català, Barcelona, Edicions 62. ISBN 84-297-5446-6
* Martín González, Juan José (1983), Escultura Barroca a Espanya 1600/1770, Madrid, Edicions Càtedra. ISBN 84-376-0392-7
# El Dorado Springs

El Dorado Springs és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 3.775 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, El Dorado Springs tenia 3.775 habitants, 1.654 habitatges, i 984 famílies. La densitat de població era de 473,2 habitants per km².
Dels 1.654 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,1% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 40,5% no eren unitats familiars. En el 36,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 24,2% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 24,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.789 $ i la renda mediana per família de 26.366 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.109 $ mentre que les dones 15.197 $. La renda per capita de la població era de 12.575 $. Entorn del 18,7% de les famílies i el 24,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- El Dorado Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- El Dorado Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Doroteu de Tir

* Per a altres significats, vegeu «Doroteu».
Doroteu de Tir (grec antic: Δωπόθεος; llatí: Dorotheus) (Antioquia?, ca. 255 - Odessus, actual Varna, Bulgària, 362) va ser un religiós cristià, bisbe. És venerat com a sant per la majoria de confessions cristianes.

## Biografia

Segons la tradició, Doroteu era un prevere i savi d'Antioquia de l'Orontes, que va ser professor d'Eusebi de Cesarea. No obstant això, modernament es creu que Doroteu de Tir i aquest prevere no són la mateixa persona.
Bisbe de Tir, durant la persecució de Dioclecià va ser desterrat, però més tard va tornar a Tir. Va assistir al Concili de Nicea l'any 325, i després va ser novament desterrat, ara a Odissopolis (avui Varna, Bulgària), a la costa del mar Negre, per Julià l'Apòstata. Tenia 107 anys quan el van detenir, el van martiritzar i el van executar, per la seva oposició a l'emperador.
L'esmenta un escriptor cristià anònim del segle vi, que diu que a la seva mort ja tenia més de 100 anys. Diu que va escriure diverses obres teològiques i se'n conserva una: Synopsis de vita et morte prophetarum, apostolorum et discipulorum Domini. No parla de la seu on era bisbe, però, l'obra explica una sèrie de fets fabulosos i poc relacionats amb les seves funcions eclesiàstiques.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Dorotheus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 24 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Saint Dorotheus of Tyre. CatolicSaints.info
# El Pujol (Calldetenes)

El Pujol és una masia de Calldetenes (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta basilical, formada per tres grans cossos de crugies, el cos central més alt que els altres dos i cobert a dues vessants. Murs de pedra sense picar llevat dels ampits i els portals (el d'entrada presenta una gran biga de roure).
Masia que recorda als masos de tipus basilical. Està per tres grans cossos de crugies. El cos central és més alt que els altres dos i cobert a dues vessants (el primer pis abasta la sala com a centre de repartiment dels altres cossos i el segon les golfes, accessibles des d'aquesta). El cos de la dreta està cobert a una vessant i el de l'esquerra, dividit horitzontalment en dos cossos, presenta el carener paral·lel a la façana, mentre el segon cos es cobreix a dues vessants i presenta un porxo. Els murs són de pedra sense picar llevat dels ampits i els portals. Altres material emprats són la calç i la tàpia.

## Història

Les primeres notícies històriques són del 1430 on el mas surt esmentat com a tributari de Vic, junt amb altres 17 masos d'aquest municipi. També del terme de Sant Martí de Riudeperes, degut el privilegi reial que existia. Al nostre entendre aquest mas ha sofert poques reformes i d'aquí vindria el fet que presenti una tipologia tant neta, malgrat que el seu estat de conservació sigui bastant precari.

## Referències

* 1 2 3 «El Pujol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Edmond Henri Fischer

Edmond Henri Fischer (Xangai, Xina, 1947 - Seattle, Washington, 27 d'agost de 2021) fou un bioquímic i professor universitari nord-americà, d'origen suís, guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1992.

## Biografia

Va néixer el 6 d'abril de 1920 a la ciutat xinesa de Xangai però als 7 anys retornà amb la seva família al seu país d'origen, Suïssa. Estudià química a la Universitat de Ginebra, on es llicencià l'any 1947 especialitzant-se primer en química orgànica. L'any 1950 es traslladà als Estats Units per treballar com a investigador associat de l'Institut Tecnològic de Califòrnia, càrrec que abandonà per esdevenir membre de l'equip de recerca i catedràtic de bioquímica a la Universitat de Washington situada a Seattle.

## Recerca científica

Inicià la seva recerca al voltant de l'estructura dels polisacàrids i els enzims necessaris per a la seva síntesi i trencament.
Durant la seva estada a la Universitat de Washington inicià la seva col·laboració amb Edwin Gerhard Krebs realitzant estudis sobre el glicogen fosforilat, definint una sèrie de reaccions que conduïen a l'activació o inactivació d'aquest enzim segons l'acció de les hormones i el calci, i descobrint en aquest procés la fosforilació reversible de les proteïnes pel qual una proteïncinasa té la capacitat de transformar un grup de fosfats des del trifosfat d'adenosina (ATP) a una proteïna. La forma i la funció de la proteïna s'altera permetent-la participar en un cert procés biològic.
L'any 1992 ambdós científics foren guardonats amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia per descobrir com la fosforilació de les proteïnes són usades en els processos de regulació biològica.

## Enllaços externs

* «Edmond Henri Fischer» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# El lugar de un hombre

El lugar de un hombre (lit. ‘El lloc d'un home’) és una novel·la escrita per Ramón J. Sender i publicada a Mèxic per l'Editorial Quetzal l'any 1939, que tracta sobre els fets reals del crim de Conca.

## Referències

* ↑ Barreiro, Javier. «CVC. Ramón J. Sender. Obra. El lugar de un hombre.» (en castellà). Centro Virtual Cervantes. Institut Cervantes. [Consulta: 10 gener 2023].

## Enllaços externs

* Ramón J. Sender, El lugar de un hombre, per Miguel Martinón. Dialnet, Universitat de La Rioja, 2000. (castellà)
# El millor amic de l'home

El millor amic de l'home (títol original: Man's Best Friend) és una pel·lícula estatunidenca de ciència-ficció i terror escrita i dirigida per John Lafia, estrenada l'any 1993. Ha estat doblada al català.

## Argument

Max, un mastí del Tibet, genèticament modificat, és alliberat del laboratori del Dr. Jarret (Lance Henriksen) per l'advocada i militant pels drets dels animals, Lori Tanner (Ally Sheedy). Afectuós i agraït al principi, Max, la intel·ligència del qual i les seves capacitats físiques són fora de normes, esdevé una perillosa màquina de matar, atacant tot el que es mou a la ciutat. Max fa amistat amb Lori Tanner i el seu fill.

## Repartiment

* Ally Sheedy: Lori Tanner
* Lance Henriksen: el metge Jarret
* Robert Costanzo: detectiu Kovacs
* Fredric Lehne: Perry
* John Cassini: detectiu Bendetti
* J.D. Daniels: Rudy
* William Sanderson: Ray
* Trula M. Marcus: Annie
* Robin Frates: Judy Sanders
* Bradley Pierce: Chet
* Thomas Rosales Jr.: l'agressor
* Robert Shaye: el mecànic
* Frank Welker: Max

## Premis i nominacions
### Premis

* Fantastic'Arts 1994: Premi especial

### Nominacions

* Premis Saturn 1994 :
** Millor film de ciència-ficció
** Millor actriu (Ally Sheedy)
** Millor maquillatge (Kevin Yagher i Mitchell J. Coughlin)

## Referències

* ↑ «El millor amic de l'home». esadir.cat.
* ↑ «Man's Best Friend». The New York Times.
# Edmond Delfour

Maurice Edmond Delfour (Ris-Orangis, 1 de novembre de 1907 - Corti, 19 de desembre de 1990) fou un futbolista francès de les dècades de 1930 i 1940.
Pel que fa a clubs, defensà els colors dels clubs Stade Français (1928-29), RC Paris (1929-37), RC Roubaix (1937-39), FC Rouen (1939-45) i Red Star Olympique (1945-46). Guanyà dos campionats de França el 1936 i el 1940 i una copa el 1936. Fou 41 cops internacional amb la selecció francesa de futbol, amb la qual disputà la Copa del Món de futbol de 1930, 1934 i 1938, essent un dels pocs jugadors que participà en les tres primeres edicions Mundials, juntament amb Étienne Mattler, Nicolae Kovács i Bernard Voorhoof.
Un cop retirat fou entrenador de clubs com el KAA La Gantoise, Union Saint-Gilloise, Cercle Brugge i FC Liège a Bèlgica o Stade Français, Le Havre AC, SC Bastia i US Corte a França, així com el Club Sportif de Hammam-Lif.

## Referències

* ↑ France - Trainers of First and Second Division Clubs Arxivat 31 de maig 2008 a Wayback Machine.
* 1 2 Perfil Arxivat 2015-02-05 a Wayback Machine. a la Federació Francesa de Futbol
* ↑ Playing at each of the first three World Cups 1930-1938, a RSSSF
* ↑ Article Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. a hamhama.com
# Eleccions a governador de Tòquio de 2012

Les eleccions a governador de Tòquio de 2012 es van celebrar el 16 de desembre de 2012, només un any després de les anteriors, per a elegir el futur Governador de Tòquio que substituiria a Shintaro Ishihara, qui va dimitir poc després de ser reelegit.
Amb més de quatre milions de vots i un 65,27 percent dels vots emesos, el guanyador va ser el fins llavors vice-governador i home de confiança d'Ishihara, el periodista Naoki Inose. Inose va ser el candidat en tota la història de les eleccions a governador de Tòquio que més vots ha aconseguit.

## Antecedents

Després d'un llarg termini de temps com a governador de Tòquio i reelegit feia escasament un any, en Shintaro Ishihara va renunciar l'any 2012 al càrrec amb la intenció de tornar a entrar en la política nacional de cara a les eleccions generals japoneses de 2012 (que acabarien celebrant-se el mateix dia que les del governador de Tòquio) de la mà del seu partit, el Partit de la Restauració del Japó. El seu successor com a candidat va ser el fins aleshores vice-governador (2007-2012) Naoki Inose, periodista i crític, que havia estat servint com a governador en funcions des de la renúncia d'Ishihara. Inose va anunciar que seguiria les línies de govern d'Ishihara.

## Resultats

| Partit | Candidat | Vots | % |
| Independent (Amb el suport del PLD, Kōmeitō i PRJ.) | Naoki Inose | 4.338.936 | 65,27% |
| Independent (Amb el suport del PCJ, PSD, NPS, TSN, Partit del Demà del Japó i els Verds) | Kenji Utsunomiya | 968.960 | 14,58% |
| Independent | Shigefumi Matsuzawa | 621.278 | 9,35% |
| Associació per a la protecció de la vida dels ciutadans de Tòquio | Takashi Sasagawa | 179.180 | 2,70% |
| Independent | Yoshirô Nakamatsu | 129.406 | 1,95% |
| Independent | Shigenobu Yoshida | 81.885 | 1,23% |
| Partit de la Realització de la Felicitat | Tokuma Suginomori | 47.829 | 0,72% |
| Partit del Somriure | Mac Akasaka | 38.855 | 0,58% |
| Independent | Masaichi Igarashi | 36.114 | 0,54% |
| Total (participació: 62,60 %) | Total (participació: 62,60 %) | 5.942.443 | 62,60% |

## Referències

* ↑ The Japan Times Inose wins landslide victory in Tokyo December 18, 2012
* ↑ The Japan Times Former head lawyer to run for Tokyo governor November 10, 2012
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2012-12-18. [Consulta: 21 desembre 2012].