OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mindenmines

Mindenmines és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 409 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mindenmines tenia 409 habitants, 149 habitatges, i 101 famílies. La densitat de població era de 41,8 habitants per km².
Dels 149 habitatges en un 38,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,7% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 32,2% no eren unitats familiars. En el 26,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,35.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,3% tenia menys de 18 anys, un 9,5% entre 18 i 24, un 24,7% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 13% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.125 $ i la renda mediana per família de 31.406 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.393 $ mentre que les dones 16.094 $. La renda per capita de la població era de 9.560 $. Entorn del 14,9% de les famílies i el 15,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mindenmines». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mindenmines». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Medalla per l'Alliberament de Praga

La Medalla per l'Alliberament de Praga (Rus: Медаль «За освобождение Праги» - Transliterat: Medal "Za osvobozhdenie Pragi") és una medalla de la Guerra Ofensiva de la Gran Guerra Patriòtica, creada el 9 de juny de 1945 per Stalin i atorgada a tots els homes en servei de l'Exèrcit Soviètic, Marina, Tropes del Ministeri d'Interior (MVD) i Tropes del Comitè de Seguretat de l'Estat (KGB) que van participar en l'alliberament de Praga del 3 al 9 de maig del 1945, així com als organitzadors i comandants de les operacions militars relatives a l'alliberament de Praga.
Va ser atorgada sobre unes 395.000 vegades, i dels receptors 88 van rebre el títol d'Heroi de la Unió Soviètica.
50 divisions de l'Exèrcit Roig van rebre el títol "Praga"

## Disseny

Una medalla rodona de coure de 32mm de diàmetre. A l'anvers hi ha una corona de llorer amb una estrella de 5 puntes al mig sobre el sol naixent a la part inferior; mentre que a la part superior apareix la llegenda "ЗА ОСВОБОЖДЕНИЕ ПРАГИ" ("A l'alliberament de Praga"). Al revers hi apareix la data "9 Maig 1945" en caràcters ciríl·lics sobre una estrella de 5 puntes.
La medalla se suspèn sobre un galó pentagonal amb dues franges morades separades per una franja central blava, totes tres de la mateixa mida.

## Vegeu també

* Medalla per l'Alliberament de Belgrad
* Medalla per l'Alliberament de Varsòvia
# Minyulita

La minyulita és un mineral de la classe dels fosfats. Va ser descrita per primera vegada l'any 1933, i rep el seu nom de la localitat de Minyulo Well (Austràlia Occidental, Austràlia).

## Característiques

La minyulita és un rar mineral fosfat amb fórmula química KAl₂(PO₄)₂F·4H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Això indica que té tres eixos de longitud desigual però, tots són perpendiculars entre si. Es troba com a grups de cristalls radials fibrosos a dins de les esquerdes de roca amb fosfats de ferro. Pel que fa a les seves propietats òptiques, és un mineral anisotròpic, el que significa que la velocitat de la llum és diferent quan passa a través d'ell depenent del tall de la seva secció transversal que li dona més d'un índex de refracció. Òpticament, el mineral és biaxial. El seu valor de birefringència és 0,007.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la minyulita pertany a «08.DH: Fosfats amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ < 1:1» juntament amb els següents minerals: leucofosfita, esfeniscidita, tinsleyita, jahnsita-(CaMnFe), jahnsita-(CaMnMg), jahnsita-(CaMnMn), keckita, rittmannita, whiteïta-(CaFeMg), whiteïta-(CaMnMg), whiteïta-(MnFeMg), jahnsita-(MnMnMn), kaluginita, jahnsita-(CaFeFe), jahnsita-(NaFeMg), jahnsita-(NaMnMg), jahnsita-(CaMgMg), manganosegelerita, overita, segelerita, wilhelmvierlingita, juonniïta, calcioferrita, kingsmountita, montgomeryita, zodacita, arseniosiderita, kolfanita, mitridatita, pararobertsita, robertsita, sailaufita, mantienneïta, paulkerrita, benyacarita, xantoxenita, mahnertita, andyrobertsita, calcioandyrobertsita, englishita i bouazzerita.

## Formació i jaciments

La minyulita es considera un fosfat secundari, ja que es forma per l'alteració d'un fosfat primari. El mineral es pot trobar a la zona de roca fosfatada subjacent de sòl ornitogènic. Es troba en associació amb altres minerals, com dufrenita, apatita, glauconita, fluellita, wavel·lita, variscita i leucofosfita.

## Referències

* ↑ «Minyulite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 novembre 2014].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 63» (en anglès). European Journal of Mineralogy, 33, 5, 25-10-2021, pàg. 639–646. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-33-639-2021 [Consulta: 7 desembre 2021].
# Cantó de Saint-Georges-sur-Loire

El cantó de Saint-Georges-sur-Loire és una antiga divisió administrativa francesa del departament de Maine i Loira, situat al districte d'Angers. Té 10 municipis i el cap es Saint-Georges-sur-Loire. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Béhuard
* Champtocé-sur-Loire
* Ingrandes
* La Possonnière
* Saint-Georges-sur-Loire
* Saint-Germain-des-Prés
* Saint-Jean-de-Linières
* Saint-Léger-des-Bois
* Saint-Martin-du-Fouilloux
* Savennières

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1967 | Émile Bournier | Divers droite, després UNR |
| 1967-1979 | Bernard Guitton | Divers droite |
| 1979-1985 | Philippe Etcharry | Divers droite |
| 1985-1998 | Jean Saint-Bris | RPR |
| 1998-2011 | Rémy Martin | Divers gauche |
| 2011-2015 | Jean-Marie Gaudin | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 8.948 | 9.360 | 10.181 | 12.124 | 13.506 | 14.566 | 16.669 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Il·luminació (desambiguació)

«Il·luminació» té aquests significats:

## Física

* Il·luminació física, fenomen produït en omplir un lloc o objecte de llum;
* Il·luminació (fotometria), quantitat de flux lluminós que incideix sobre una superfície per unitat d'àrea;

## Enllumenat

* Enllumenat públic, il·luminació d'espais públics;
* Il·luminació interior. Il·luminació d'espais tancats tals com les habitacions d'una casa o espais de qualsevol edificació amb teulada.
* Il·luminació (automoció), sistema d'il·luminació d'un vehicle de motor
* Il·luminació d'estat sòlid
* Il·luminació natural
* Il·luminació de Nadal

## Arts

* Il·luminació al cinema;
* Il·luminació en fotografia;
* Il·luminació en televisió;
* Il·luminació en l'arquitectura;
* Il·luminació en teatre: vegeu arts escèniques, escenografia i disseny d'il·luminació;
* "Il·luminació de manuscrits" o miniatura, aplicació manual de colors, pròpia dels còdexs;
* Il·luminació en l'art, utilització artística de la il·luminació i la representació de la llum;
* Il·luminació en pintura; vegeu pintura, dibuix, gravat, miniatura, il·lustració (disseny gràfic).

## Religions i creences

* Alumbrados, grup religiós espanyol del segle XVI;
* Illuminati o Il·luminats de Baviera, societat secreta;
* Il·luminació (creença), adquisició de nova saviesa o enteniment, acompanyat d'una sensació de plenitud;
* Megalomania, estat psico-patológic;

## Pel·lícules

* Illuminata; (1998)
* Tot està il·luminat. (2005)

## A més a més

* Il·lustració (-il·luminació en alemany i en anglès- Aufklarung i Enlightement), moviment intel·lectual del segle xviii que dona nom al propi segle;
* Il·luminat: Videojoc de rol multi-jugador massiu en línia basat en una versió del MUD Regnes de Llegenda
* Iluminate, grup musical
# Reserva Nacional dels Rius Yukon-Charley

La Reserva Nacional dels Rius Yukon-Charley (Yukon-Charley Rivers National Preserve) se situa al centre-est d'Alaska al llarg de la frontera amb Canadà. Abasta 185 dels 3.000 quilòmetres del riu Yukon i tota la conca del riu Charley. El riu Yukon va proveir un mitjà d'accés a la regió al canvi del segle xix al xx durant la febre de l'or. Dragues d'or van recuperar quantitats considerables d'or al·luvial dels rierols de la zona.
Avui en dia la reserva inclou part de la ruta de la carrera anual de múixing Yukon Quest que té lloc cada mes de febrer. Durant l'estiu és popular el ràfting als rius Yukon i Charley. La zona està encara enterament sense camins i només es pot accedir a través de l'aire o l'aigua.

## Vegeu també

* Llista de les unitats oficials del National Park Service

## Referències

* ↑ The National Parks: Index 2009–2011. GPO [Consulta: 6 gener 2015].
* ↑ «NPS Land Resources Division Listing of Acreage». Arxivat de l'original el 2013-09-22. [Consulta: 14 febrer 2013].
* ↑ «Purpose and Significance». Annual Report: Yukon-Charley Rivers National Preserve, 2011, pàg. 4 [Consulta: 10 març 2013].
* ↑ «History & Culture». Yukon-Charley Rivers Natonal Preserve. National Park Service. [Consulta: 26 febrer 2013].
* ↑ «Industrial Mining at Coal Creek». Yukon-Charley Rivers National Preserve. National Park Service. [Consulta: 26 febrer 2013].
* ↑ Yukon Quest International. "Yukon Quest Race History" Arxivat 2008-12-26 a Wayback Machine., Yukonquest.com. [Consulta: 2009-02-22].
* ↑ «Floating the Yukon River: Eagle to Circle». Yukon-Charley Rivers National Preserve. National Park Service. [Consulta: 26 febrer 2013].
* ↑ «Directions». Yukon-Charley Rivers National Preserve. National Park Service. [Consulta: 26 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Yukon-Charley Rivers National Preserve (anglès) (castellà)
# L'abella Maia (sèrie de televisió de 2012)

L'abella Maia (títol original en francès, Maya l'abeille; en alemany, Die Biene Maja) és una sèrie de televisió animada infantil produïda per Studio 100 Animation en associació amb ZDF per a Alemanya i TF1 per a França. També es va emetre a Sprout als Estats Units. Es basa en el personatge de l'abella Maia presentat el 1912. Aquesta és la segona adaptació animada centrada en el personatge, després de l'anime L'abella Maia que es va emetre a la dècada de 1970. S'ha doblat al català central pel Canal Super3 i al valencià per a À Punt.

## Referències

* ↑ «Deutsche Synchronkartei | Serien | Die Biene Maja». [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ «Biene Maja (2010)» (en alemany). fernsehserien.de, 29-03-2013. Arxivat de l'original el 6 August 2016. [Consulta: 15 juny 2017].
* ↑ «L'abella Maia». 3Cat, 09-07-2024. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ «L'abella Maia». À Punt. [Consulta: 8 juliol 2024].
# Nicolás Suazo

Nicolás Suazo (San Pedro Sula, 9 de gener de 1965) és un exfutbolista hondureny de la dècada de 1990.
Fou 51 cops internacional amb la selecció d'Hondures.
Pel que fa a clubs, destacà a Independiente, Marathón, Victoria, Herediano i Comunicaciones
Trajectòria com a entrenador:
* 2004–2005: Marathón
* 2009–2011: Marathón

## Referències

* ↑ UNCAF Tournament 1991 - RSSSF
* ↑ UNCAF Tournament 1993 - RSSSF
* ↑ UNCAF Tournament 1995 - RSSSF
* ↑ CONCACAF Championship, Gold Cup 1993 - Full Details - RSSSF
* ↑ Copa Uncaf 1993 - Fútbol de Honduras (castellà)
* ↑ Desafíe a Ismael Arxivat 2014-04-23 a Wayback Machine. - La Prensa (castellà)
* ↑ Sorpresa a la tica • Luis Marín, Try Bennett y Mincho Mayorga convierten a la Universidad de San Carlos en la revelación del torneo chapín Arxivat 2014-09-09 a Wayback Machine. - Nación (castellà)
* ↑ Nicolás Suazo visitó Diario LA PRENSA Arxivat 2013-06-16 at Archive.is - La Prensa (castellà)
* ↑ Desafíe a Ismael Arxivat 2013-06-16 at Archive.is - La Prensa (castellà)
* ↑ Hondureño Jerry Palacios al Alajuelense de Costa Rica - Goal (castellà)
* ↑ Nicolás Suazo a National-Football-Teams.com (anglès)
# Jaqma

Jaqma (en àrab جاقمة, Jāqma; en amazic ⵊⴰⵇⵎⴰ) és una comuna rural de la província de Berrechid, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 10.306 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Jaume Rosquellas i Alessan

Jaume Rosquellas i Alessan (Barcelona, 1897 — Barcelona, 1978) fou un poeta i dramaturg. El 1931 fou elegit president de l'emissora Ràdio Associació de Catalunya i publicà la revista Catalunya Ràdio. La seva poesia recull l'esperit maragallià amb reminiscències de Josep Maria de Sagarra. Va participar assíduament als Jocs Florals de Barcelona. Hi va guanyar diversos accèssits, i el 1929 la Viola d'or i d'argent amb el poema Elogi inversemblant. Va ser el fundador d'Associació de Bibiliòfils de Barcelona.

## Obres
### Teatre

* El neguit de la sang (1927)
* Guillem de Cabestany (1934)
* Els set llebrers (1958)

### Poesia

* Divuit poemes (1924)
* L'ànima nua (1930)
* L'íntim paisatge (1938)
* Cinc poemes escenificats (1952)

### Poemes presentats als Jocs Florals de Barcelona

| Diana i Endimió (1919 i 1920) Retorn (1919) L'inconeguda amor (1919) Impressions d'amor (1920) Les ginesteres són d'or (1923) Sól de tardor, records de joia... (1923) Cançó de bouer (1923) El casal dels meus avis (1923) Balada de Corpus (1924, primer accèssit a la Flor Natural) A l'hora de les esteles (1924) Balada d'Epifania (1924) L'hereu escampa (1924) Lloances a l'ermitana hospitalària (1924) Dues gloses (1924, segon accèssit a la Flor Natural) Petit poema mariner (1924) Poema de Reis (1926) Idil·li vora la mar (1926) Cant als arbres (1926) Triptic espiritual (1926) Cançó del bon caçador (1926, segon accèssit a la Flor Natural) Penediment (1926 primer accèssit a la Viola d'or i d'argent) | Acte de fe (1927) Elegies (1927) Elogi dels sentits (1927) La veu subtil (1929) Evocació de la retrobança (1929) Triptic de sonets (1929) Triptic (1929) Elogi inversemblant (1929, Premi de la Viola d'or i d'argent) Elogi d'una amor perduda (1929, primer accèssit a la Flor Natural) Acte de contrició (1930) Poemes de cor endins (1931 i 1933) Poemes de tot temps (1931) Gallarets (1931) Diptic. Oiu-me, Senyor (1931) Cançó marinera (1931, 1933 i 1934) Dia d'estiu (1933) Triptic de sonets (1934) Estrella de cinc puntes (1934) Soliloqui (1934) Elogi de la confessió (1934) |

## Referències

* ↑ "La Vanguardia" divendres, 26 abril 1929, pàgina 6 PDF
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques

## Bibliografia

* "Una conversa amb el senyor Jaume Rosquelles, president de l'Associació Nacional de Radiodifusió". Diari El Matí (Barcelona) (6 desembre 1931), pàg. 7

## Enllaços externs

* «Jaume Rosquellas i Alessan». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Jaume Rosquellas i Alessan a CIVTAT Ideari d'Art i Cultura
* Fotografia on apareix Jaume Rosquellas a l'article: Joan Cavallé, Josep M. Girona, Magí Sunyé. "Entrevista amb M. Eugènia Vidal". Butlletí del Centre d'Estudis Alcoverencs. Any 1981 Núm. 14 PDF
# Jaume Roure i Prats

Jaume Roure i Prats (Palafrugell, 3 de març de 1858 - Girona, 1938) fou un polític i propietari rural català, president de la diputació de Girona i diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Fou fill de Francesc Roure, llavors regidor de Palafrugell, i de la seva esposa, Narcisa Prats. La seva família era una de les més importants de la població, amb l'avi Vicenç Roure com a alcalde al ciutat (1850-1852) i el pare d'en Jaume que fou regidor de l'ajuntament (1857-1862).
Fou el cacic més important de la comarca, i el seu poder arribava als municipis de Vidreres, Maçanet de la Selva, Hostalric, Santa Coloma de Farners, Sant Feliu de Guíxols, Palamós, Palafrugell, La Bisbal, Santa Cristina i Castell d'Aro. Posseïa una fàbrica de farines i era l'amo del diari Heraldo de Gerona, fundat per ell el 1898. Fou alcalde de Llagostera de 1897 a 1909, president de la Diputació de Girona, governador civil de les províncies de Ciudad Real, Palència i Tarragona. Inicialment fou conservador, però després, com a cap del Partit Liberal a Girona, fou elegit diputat pel districte de La Bisbal d'Empordà a les eleccions generals espanyoles de 1901 i senador per Girona de 1903 a 1907.
Es va casar amb Maria Dolors Brauget-Massanet i Riera el 7 de març de 1880 i aquell mateix any foren pares del polític Francesc Roure i Brauget-Massanet.

## Referències

* 1 2 Grau i Ferrando, Dolors «Jaume Roure i Prats (1858-1938), radiografia d'un cacic» (PDF). Crònica. Publicació de l'Arxiu Municipal de Llagostera, 1992 [Consulta: 3 març 2020].
* 1 2 Registre de matrimonis de l'església de Santa Maria de La Bisbal d'Empordà, any 1880.
* ↑ «Crónica - Judiciales» (en castellà). El Autonomista, 08-10-1931, pàg. 2.

## Enllaços externs

* Restaurant Mas Roure Arxivat 2011-09-16 a Wayback Machine. amb referències a Jaume Roure
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Llagostera, amb trets biogràfics de Jaume Roure.
* Fitxa del Senat
# Jaume Rosquelles i Bagà

Jaume Rosquelles i Bagà (1738- 1806?) va ser un violinista i compositor català. Probablement provenia d'una nissaga familiar de músics i estava emparentat amb Miquel Rosquelles, actiu com a mestre de capella de Santa María del Mar de Barcelona entre el 1669 i 1684.
Vers el 1770 va ser violinista de la catedral de Barcelona i el 1774 ingressà en la capella reial de Madrid. En aquesta ciutat excel·lí com a intèrpret de concerts que tenien lloc al teatre de Los Caños del Pedral.
Escriví tres sonates per a violí i baix. Hi ha tres compositors posteriors que probablement tenen algun parentiu amb Jaume Rosquelles i Miquel Rosquelles (Madrid 1790 - Sucre ?), i Francesc Rosquelles (?- 1849).

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum. Palma: Promomallorca, p.. ISBN 84-8661702-2.
# Jean-Noël Crocq

Jean-Noël Crocq (Rennes, 15 de març de 1948) és un clarinetista clàssic francès.
Crocq va estudiar al Conservatori de París, on entre d'altres professors va tenir a Ulysse Delécluse. Va crear "Le clarinettiste debutant", un llibre de partitures per a clarinetistes inicials. El 1974 es va convertir en el clarinetista baix solista de l'orquestra de l'Opéra de Paris. Es va convertir en el primer professor de clarinet baix al Conservatori de Paris el 1991. És el president de l'Associació Papageno, un grup de defensa de la música de cambra. També col·labora amb Buffet Crampon, fabricant d'instruments musicals.

## Referències

* 1 2 3 4 https://web.archive.org/web/20081122064218/http://www.cnsmdp.fr/enseign/biograp/crocq_jn.htm/Conservatori de París. Arxivat de l'original el 22/11/2008. Recuperat el 04-08-2009.
* ↑ https://web.archive.org/web/20110715111300/http://www.prades-festival-casals.com/fpc-5200.php?ArtisteID=29/Festival Pau Casals. Arxivat de l'original el 15/07/2011. Recuperat el 04-08-2009.
# Jean-Noël Diouf

Jean-Noël Diouf (Diohine, Senegal, 1 d'octubre de 1946) és un religiós senegalès, bisbe de Tambacounda i ex president de la Conferència episcopal de Senegal, Cap Verd i Guinea Bissau.

## Biografia

En 1966 ingressà al Gran Seminari Libermann de Sébikhotane, on hi fou ordenat sacerdot en 1972. Exercí de prelat a Diohine i Fadiouth, i de 1974 a 1977 fou director del Petit Séminaire de Ngazobil. En 1981 marxà a Roma a fer estudis bíblics i en 1987 es doctorà en teologia bíblica a la Pontifícia Universitat Gregoriana. El mateix any tornà a Senegal, on fou professor del Gran Seminari de Sébikhotane fins que en 1989 fou nomenat bisbe de Tambacounda. De 2005 a 2012 va presidir la Conferència episcopal de Bisbes del Senegal, de la Mauritània, del Cap Verd i de Guinea Bissau.

## Referències

* ↑ Messe Solennelle: Portrait de Mgr Jean Noël Diouf, Bibliste et évêque depuis 27 ans, seneweb, 16 de maig de 2016
* ↑ Conférence des Evêques du Sénégal, de la Mauritanie, du Cap-Vert et de Guinée-Bissau a gcatholic
* ↑ MGR JEAN NOËL DIOUF DEPLORE LA TENSION EN MILIEU POLITIQUE Arxivat 2016-08-21 a Wayback Machine., sudonline.sn, 17 de maig de 2016
# Jam-session

Una jam-session (en anglès, jam session) pot traduir-se literalment com sessió d'improvisació. L'expressió fa referència a la improvisació musical en melodies conegudes, sense cap mena de preparació prèvia. Van tenir una gran importància com a nuclis de desenvolupament de les idees renovadores de la dècada del 1950.
El mot anglès jam usat en aquest context té els seus orígens a la dècada del 1920, i fa referència a un fragment curt, improvisat lliurement, per tot el grup. La derivació d'aquest ús és un xic incert, així com altres termes que s'introduïren a l'idioma anglès per mitjà de la música jazz, com Hip, Hep, o Hepcat. És força probable que el terme provingui del Wolof de l'Àfrica oriental. Les improvisacions poden estar basades lleugerament en una harmonia o partitura suggerida per un dels participants. Excepcionalment, es pot donar el cas d'una improvisació pura. És a dir que no es treballi sobre cap melodia coneguda, sinó que sigui el fruit d'una improvisació en aquell precís instant. En el context novaiorquès del jazz, foren populars les reunions informals de músics en pisos particulars o festes, en les quals improvisaven interpretacions sobre melodies conegudes per tots i escollides en aquell mateix instant.
Les jam-sessions són consubstancials al jazz en tant que són, històricament, el seu origen: recreacions espontànies al carrer de melodies populars.

## Referències

* 1 2 «Jazz a Catalunya». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: abril 2013].
* ↑ «Jam-session». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# John Martin

John Martin és el nom dels següents personatges:
* John Martin (cantant) (nascut el 1980), cantant suec
* John Martin (pintor) (1789–1854), artista anglès
* John Martin (tirador) (1868–1951). Tirador britànic i medallista olímpic
# Joan Cameniata

Joan Cameniata (en llatí Joannes Cameniata, en grec Ἰωάννης Καμενιάτα), fou un religiós portador de la creu de l'arquebisbe de Tessalònica (cubuclesius) i testimoni de la conquesta de la ciutat pels àrabs el 904.
La conquesta fou feta per Lleó de Trípoli, un romà d'Orient que s'havia convertit a l'islam, que dirigia una flota de 54 vaixells tripulats per esclaus negres; la ciutat fou sorpresa i els musulmans es van emportar gran nombre de captius entre ells Cameniata i la seva família. Quan anaven a ser executats Cameniata va revelar el lloc en què alguns habitants havien enterrat part de les seves riqueses. Tot i salvar la vida no fou alliberat i el van portar a Tars per canviar-lo per àrabs fets presoners pels grecs. A Tars va escriure la descripció de la conquesta de la ciutat (Ἰωάννου κλερικοῦ καὶ κουβουκλεισίου τοῦ Καμενιάτου εἰς τὴν ἅλωσιν τῆς Θεσσαλονίκης) coneguda pel seu nom llatí de De expugnatione Thessalonicae en 79 capítols, un document tant important per conèixer els fets com la descripció que anys després va fer Joan Anagnostes també sobre el saqueig de Tessalònica pels otomans l'any 1430.

## Referències

* ↑ Cameniata, Joannes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 589-590