OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Justicia (Madrid)

Justicia és un dels sis barris que formen el districte Centro de Madrid. També dins del barri es troba la zona de Chueca, que es va convertir des dels anys 90 en el barri gai de Madrid. Limita al nord amb els barris d'Almagro i Trafalgar, al districte de Chamberí; a l'oest amb Universidad i al sud amb Cortes i Sol, al districte Centro; i a l'est amb Recoletos, al districte de Salamanca. El barri està delimitat pels carrers de Sagasta i Génova al nord, el Passeig de Recoletos a l'oest, el carrer Fuencarral a l'est i la Gran Via de Madrid al sud.

## Referències

* ↑ «Districtes de Madrid».

## Enllaços externs

Viccionari
# Mayhana

Mayhana o Miana és un petit poble del Turkmenistan a l'est de les muntanyes Kuh-i Hazar Masjid a la vora del desert de Merv o Karakum a 65 km al nord-est de Kilat-i Nadiri i uns 120 km a l'est de Mashad (a 20 km de la frontera). A l'edat mitjana fou la principal població del districte de Khawaran o Khabaran entre Abiward (a la moderna regió d'Aşgabat) i Sarakhs (a uns 65 km al nord-oest d'aquesta població). Modernament es poden comptar unes 550 cases el que donaria una població d'uns 3.000 habitants. Encara que el districte de Khawaran encara era prosper al segle xii, la ciutat ja havia declinat, el que es va accentuar després de les invasions mongols. La seva importància està en el fet que fou el lloc de naixement del sant i taumaturg sufí Abu Said Fadl Allah ibn Abi l-Khayr, que hi va morir el 1049.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, Vol. VI, pàg. 906.
# Girella zonata

Girella zonata és una espècie de peix pertanyent a la família dels kifòsids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 21 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima tropical que viu entre 0-8 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental: Cap Verd, les illes Canàries i el Marroc.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gray J. E., 1830-1835. Illustrations of Indian zoology; chiefly selected from the collection of Major-General Hardwicke, F.R.S., .... 20 parts in 2 vols. Illus. Indian Zool.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Günther, A., 1859. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. Gasterosteidae, Berycidae, Percidae, Aphredoderidae, Pristipomatidae, Mullidae, Sparidae. Cat. Fishes v. 1: i-xxxi + 1-524.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Desoutter, M., 1990. Kyphosidae. P. 831-833. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.). Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Desoutter, M., 1990.
* ↑ Reiner, F., 1996. Catálogo dos peixes do Arquipélago de Cabo Verde. Publicações avulsas do IPIMAR Núm. 2. 339 p.
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Temporada 1946-1947 del Club Joventut Badalona

La temporada 1946-1947 va ser la 8a temporada en actiu del Club Joventut Badalona des que va començar a competir de manera oficial. Aquesta temporada va ser la del debut a la Copa del Generalíssim.

## Resultats
### Campionat d'Espanya - Copa del Generalíssim

Aquesta va ser la temporada del debut a la Copa del Generalíssim. Aquesta edició es va celebrar a mode de lligueta amb vuit equips participants: quatre madrilenys i quatre catalans. El Joventut va acabar setè.

### Campionat de Catalunya

En aquesta temporada el Joventut va quedar quart al Campionat de Catalunya, empatat a victòries amb el JACE Calella, tercer.

### Altres competicions

El Joventut va quedar eliminat a vuitens de final de la Copa General Orgaz.

## Plantilla

La plantilla del Joventut aquesta temporada va ser la següent:
* Club Joventut Badalona: plantilla 1946-47
* Jugadors
* Jaume Valls
* Josep Gubern
* Jaume Bassó
* Andreu Oller
* Josep Peón
* Eugeni Espiga
* Domènec Petit
* Marcel·lí Maneja
* Jacint Duñó
* Entrenador
* Vicenç Lleal

## Referències

* ↑ «XI Campeonato de España / Copa del Generalísimo 1947» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 24 abril 2018].
* 1 2 Conde Esteve, Justo; Ramos Pérez, José Ramón. Joventut Badalona. La quinta esencia del basket, 1992, p. 40-41 [Consulta: 7 maig 2018].
* ↑ «Història. Anys 40: La Penya entra a l'elit». Penya.com. [Consulta: 1r maig 2018].
# Francesc Sampedro i Lluesma

Francesc Sampedro i Lluesma (Canet d'en Berenguer, 28 de gener de 1934 – 19 de gener de 2019) fou un futbolista valencià de les dècades de 1950 i 1960.

## Trajectòria

Després de jugar a l'equip de la seva localitat natal passà al CD Acero de Port de Sagunt i a continuació al Llevant UE. El 1955 fou fitxat pel FC Barcelona, que pagà 300.000 pessetes de traspàs, romanent al club fins al 1959. Guanyà una lliga, una Copa de Fires i dues Copes d'Espanya. La seva millor temporada fou la 1956-57 en la qual disputà la final de Copa enfront l'Espanyol i fou l'autor del gol de la victòria blaugrana. També participà en el partit inaugural del Camp Nou enfront de la selecció de Varsòvia, marcant el quart gol del Barça. El 1958 ingressà al CD Comtal, club filial del Barcelona. Un cop deixà el Barça el 1959 fou contractat pel Racing de Santander, on una lesió al genoll el deixà pràcticament en blanc. La següent temporada fou la figura de l'equip, assolint l'ascens a primera divisió. El 1962 fitxà pel RCD Mallorca on jugà tres temporades, i el 1965 pel Recreativo de Huelva. Retornà al Racing el 1967 on es retirà el 1969, amb 35 anys, establint la seva residència a Santander. Fou un cop internacional amb Catalunya i tres cops amb la selecció espanyola B.

## Referències

* ↑ «Mor Francesc Sampedro, davanter del Barça als anys 50». El Món, 21-01-2019. Arxivat de l'original el 21 de gener 2019 [Consulta: 21 gener 2019].
* ↑ «Francesc Sampedro i Lluesma». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Cap.1064: Francisco Sampedro». cathonys.blogspot.com.es, 30-03-2010. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «Nos dice Sampedro, el internacional ex barcelonista, que en el Condal recuperó moral y confianza». Mundo Deportivo, 15-11-1958. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Editorial Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Laurens Meintjes

Laurens Schmitz Meintjes (Aberdeen, 9 de juny de 1868 - Potgietersrus, 30 de març de 1941) fou un ciclista Sud-africà que va córrer durant la darrera dècada del segle xix. Es va especialitzar en el ciclisme en pista i va guanyar el primer Campionats del món amateur de mig fons celebrat al 1893.

## Palmarès

* 1893
** Campió del món amateur de mig fons

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a memoire-du-cyclisme.eu
# Diogènids

Els diogènids (Diogenidae) són una família de crustacis decàpodes anomurs de la superfamília Paguroidea.
És una de les dues famílies de bernats ermitans present als Països Catalans, al costat dels pagúrids. Un dels exemplars més comuns és la pada o piada (Clibanarius erythropus) que s'emparen sovint de conquilles de Gibbula.

## Sistemàtica

La família Diogenidae inclou 15 gèneres:
* Areopaguristes Rahayu & McLaughlin, 2010
* Cancellus H. Milne Edwards, 1836
* Clibanarius Dana, 1852
* Diogenes Dana, 1851
* Isocheles Stimpson, 1858
* Loxopagurus Forest, 1964
* Paguristes Dana, 1851
* Paguropsina Lemaitre, Rahayu & Komai, 2018
* Paguropsis Henderson, 1888
* Petrochirus Stimpson, 1858
* Pseudopaguristes McLaughlin, 2002
* Pseudopagurus Forest, 1952
* Strigopagurus Forest, 1995
* Tetralobistes Ayon-Parente & Hendrickx, 2010
* Tisea Morgan & Forest, 1991

## Referències

* ↑ Història Natural dels Països Catalans. Enciclopèdia Catalana. Vol 9, "Artròpodes I", pp. 353.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Diogenidae Ortmann, 1892». [Consulta: 22 setembre 2021].
# Lavizzara

Lavizzara és un municipi del cantó de Ticino (Suïssa), situat al districte de Vallemaggia.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Miquelets de Girona

Miquelets de Girona és una associació de reconstrucció històrica de la ciuat de Girona fundada l'any 2011.
Des dels seus inicis, l'entitat recrea el Terç de Miquelets de Girona que combaté durant la Guerra del Francès (1808-1814). Per altra banda, des de l'any 2013, recrea també el regiment de Sant Narcís que combaté durant el període conegut com la guerra dels catalans (1713-1714), en el marc de la Guerra de Successió Espanyola. L'entitat ha participat en nombroses recreacions de batalles i fets històrics arreu de Catalunya i també fora de l'àmbit català, com per exemple la recreació de la batalla d'Almansa de 1707.

## Referències

* ↑ Ferrer, Jordi «El Regiment de Sant Narcís fa 300 anys». El Punt Avui. Comarques Gironines [Girona], 28-07-2013, pàg. 5 [Consulta: 1r gener 2017].
* ↑ «Els Miquelets de Girona participen en una recreació de la batalla d'Almansa». Diari de Girona, 22-04-2017. [Consulta: 8 octubre 2018].
* ↑ «Els Miquelets de Girona, a Almansa». El Punt Avui. Girona, 25-04-2017, pàg. 20 [Consulta: 8 octubre 2018].

## Bibliografia

* Navarro i Soriano, Ferran. Harca, harca, harca! Músiques per a la recreació històrica de la Guerra de Successió (1794-1715). DENES, 2019. ISBN 978-84-16473-45-8.

## Vegeu també

* Miquelets de Catalunya
# Temporada 1944-1945 del Liceu

| Temporada 1942-1943 del Liceu |||||||
| Òpera | Compositor | Director musical | Director d'escena | Papers principals | Producció | Dates |
| Turandot | Giacomo Puccini | Napoleone Annovazzi | Joan Sangenís | Maria Teresa de Almeida, Vicente Riaza, Raimundo Aliaga, Giacomo Lauri Volpi, Maria Espinalt, Ángel Anglada, Augusto Gonzalo, Fernando Linares, Lázaro Erauzquin | | 5, 8 desembre |
| Manon Lescaut | Giacomo Puccini | Napoleone Annovazzi | Josep Sangenís | Mercè Capsir, Ángel Anglada, Pau Civil (en substitució de Giacomo Lauri-Volpi), Vicente Riaza, Fernando Linares, Lázaro Erauzquin, August Gonzalo, Elena Lucci | | 14, 17 desembre |
| Rigoletto | Giuseppe Verdi | Napoleone Annovazzi | Joan Sangenís | Hipòlit Lázaro, Pau Vidal, Carmen Gracia, Augusto Beuf, Paquita Vidal | | 23 de desembre, 1 i 27 de gener |
| Madama Butterfly | Giacomo Puccini | Antoni Capdevila | Joan Sangenís | Mercè Capsir, Elena Lucci, Teresa Wald, Pau Civil, Ángel Anglada, August Gonzalo, Lázaro Eurazquin, Vicente Riaza, Lázaro Eurazquin | | 25, 31 desembre; 9, 18 gener |
| Les noces de Fígaro | Wolfgang Amadeus Mozart | Napoleone Annovazzi | Augusto Beuf i Joan Sangenís | Raimon Torres, Rosy de Valenzuela, Augusto Beuf, Victòria dels Àngels, Paquita Vidal, Elena Lucci, Vicente Riaza, Pedro Sais, Fernando Linares, Lazur, Lázaro Erauzquin | | 13 de gener al 21 de febrer |
| El barber de Sevilla | Gioachino Rossini | Napoleone Annovazzi | Joan Sangenís | Enrique de la Vara, Vicente Riaza, Carmen Gracia, Pau Vidal/Ángel Anglada, Lluís Corbella, Fernando Linares, Teresa Wald, Fernando Linares | | |
| La traviata | Giuseppe Verdi | Antoni Capdevila | Joan Sangenís | Maria Espinalt, Pau Civil, Raimon Torres/Antoni Cabanes | | |

## Referències

* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 15 d’agost 2019. [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 18 de febrer 2019. [Consulta: 15 febrer 2019].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 17 d’abril 2017. [Consulta: 16 abril 2017].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 19 de febrer 2022. [Consulta: 15 febrer 2019].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 17 de setembre 2021. [Consulta: 8 març 2018].
* ↑ Tribó, Jaume «Cronologia liceística». . Arxivat 2014-11-29 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-11-29. [Consulta: 28 novembre 2014].
* ↑ Tribó, Jaume «Cronologia liceística». . Arxivat 2014-12-04 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-12-04. [Consulta: 1r desembre 2014].
# Fondi

Fondi és una ciutat d'Itàlia al Laci, província de Latina, amb més de 35.000 habitants.

## Història

Fundi fou una ciutat dels volscs entre Tarracina i Formiae, a uns 8 km de la costa i propera a la llacuna de Lacus Fundanus, avui Lago di Fondi. Passava per la ciutat la via Àpia. El 340 aC durant la gran guerra llatina romangué neutral entre llatins i campanis i al final de la guerra fou aliada de Roma i per la seva fidelitat va rebre la ciutadania romana sense dret a sufragi juntament a Formiae (338 aC), però després es va revoltar amb Privernum sota la direcció de Vitruvius Vaccus, que era nadiu de la ciutat; derrotada la revolta els magistrats locals van poder explicacions satisfactòries al senat romà i la ciutat no fou castigada. El 190 aC es va votar una llei que la va donar la ciutadania plena amb dret de sufragi, i els ciutadans foren inclosos a la tribu emiliana.
Avançat el segle i aC, sota August, va rebre una colònia de veterans, però durant tot l'Imperi fou municipi. Fou inclosa administrativament al Latium, a la part coneguda per Latium Novum. La seva prosperitat derivà de què hi passava la via Àpia que es desviava lleugerament per entrar a la ciutat. Horaci esmenta la petulància del magistrat local i orador Aufidius Luscus. Ciceró i Suetoni també l'esmenten i aquest darrer indica que la família de Lívia Drusil·la, dona d'August, fou originària d'aquesta ciutat i alguns autors inclòs hi fan néixer a Tiberi. Silius Italicus inclou Fundi i Caiëta a Campània però no cap dubte de què era al Latium.
Es conserven algunes restes de l'època romana: les muralles, alguna porta, inscripcions i altres objectes menors, i sobretot un carrer de la ciutat que és part de l'antiga via Àpia. La ciutat era famosa per l'excel·lència dels seus vis: el més rellevant el Caecubus (que es feia a l'anomenat Caecubus Ager), però tot seguit el de la mateixa ciutat (Fundanum vinum, fet al Fundanus Ager) només superat pel Caecubus i el vi de Falèrnia.
Possessió romana d'Orient des del segle vii fins al segle xi, fou un comtat dels normands dins el ducat de Gaeta. Formà part del Regne de Nàpols i van ser comtes la família Dell'Aquila i el 1299 va passar als Caetani que per dos segles la van fer centre dels seus feus i seu d'iniciatives artístiques. El 1378 Onorato I Caetani va permetre la celebració d'un conclau que va elegir a l'antipapa Climent VII d'Avinyó en oposició al Papa Urbà VI.
Va passar després a domini català-aragonès i fou donada en feu a Prospero Colonna al final del segle xv. El fill de Pròsper, Vespasià Colonna, es va casar el 1527 amb Júlia Gonzaga, una adolescent filla de Lluís Gonzaga de Màntua. Durant l'estança de la comtessa Júlia Gonzaga a la ciutat (1526-1534), Fondi va arribar a la seva màxima esplendor. El 1534 fou devastada pel pirata otomà Khair ed-Din Barba-rossa i va començar la decadència. Dels Colonna va passar als Sangro. El 1861 va passar a Itàlia però fins al 1870 els napolitans refugiats als Estats Pontificis van fer atacats a la zona.
# Laâyoune-Sakia El Hamra

Laâyoune-Sakia El Hamra (àrab: جهة العيون - الساقية الحمراء, jihat al-ʿAyūn as-Sāqiya al-Ḥamrāʾ; amazic: ⵍⵄⵢⵓⵏ-ⵙⴰⵇⵢⴰ ⵍⵃⴰⵎⵔⴰ) és una de les dotze noves regions en que s'ha organitzat el Marroc després de la reforma administrativa de 2015. La seva capital és Al-Aaiun. Engloba l'antiga regió de Laâyoune-Boujdour-Sakia El Hamra i la província d'Es-Semara de l'antiga regió de Oued Ed-Dahab-Lagouira. En aquesta regió s'hi troba la major part del territori reivindicat per la República Àrab Sahrauí Democràtica.
Limita al sud per la regió de Dakhla-Oued Ed-Dahab, al nord amb la regió de Guelmim-Oued Noun, a l'est amb Mauritània i a l'oest amb l'oceà Atlàntic.

## Subdivisions

Es divideix en quatre províncies:
* la província d'Al-Aaiun ;
* la província de Boujdour ;
* la província de Tarfaya ;
* la província d'Es-Semara.

## Referències

* ↑ «Décret n°2.15.40 du 20 Février 2015, fixant le nombre des régions, leurs dénominations, leurs chefs-lieux ainsi que les préfectures et provinces qui les composent, publié au Bulletin Officiel n° 6340 du 05 Mars 2015». Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 20 juliol 2021]. que entrarà en vigor en la mateixa data que el decret preveu a l'article 77 de la Llei orgànica Nº 59-11 sobre l'elecció dels membres del consell de les col·lectivitats locals.
# El pensador

El pensador (francès: Le Penseur) és una de les escultures més famoses en bronze d'Auguste Rodin.
La peça, anomenada originalment El poeta, formava part d'una porta monumental pel Museu d'Arts Decoratives de París. Basat en La Divina Comèdia de Dante. Cadascuna de les estàtues representava un dels personatges principals del poema èpic. El pensador, en el seu origen, buscava representar Dante davant les Portes de l'Infern -el nom que Rodin va donar al portal del qual l'obra formaria part- ponderant el seu gran poema. L'encàrrec fou a nom d'Edmond Tusquet, sotssecretari d'Estat l'any 1880. Rodin volia imitar la Porta del Paradís de Ghiberti.
Hi ha més de vint versions de l'escultura en diferents museus arreu del món. Això es deu al fet que la tècnica de la fosa, la cera perduda, permet fer-ne còpies. Rodin rebé l'ajuda del seu deixeble Miguel, anomenat també l'Asturià.
Com que no fou acceptat a l'escola de belles arts, començà un viatge per Itàlia, 1876, que li brindà l'oportunitat d'estudiar a Donatello i Miquel Àngel. Aquest últim va exercir una gran influència en el francès, concretament en el tractament anatòmic i del material (cf. Esclaus de Miquel Àngel,1515).

## Anàlisi

Un home nu, amb les mans, els braços i peus desmesurats està assegut en una roca, recolzant el cap en actitud contemplativa i de reflexió.
El més rellevant de l'escultura de Rodin és el tractament. Es considera una obra impressionista perquè la superfície no està polida, com si només s'insinués. Aquest modelatge irregular permet visualitzar la intensitat amb què pensa. És mitjançant el contrast que l'escultor juga per a crear espais de llum, i en conseqüència sensació de profunditat amb una superfície més rugosa en contraposició a les brillants on s'aprecia el non finito.
És una figura desproporcionada, i malgrat la reflexió, és un acte plàcid i quiescent, tot el cos està en tensió, i moviment, com si l'acte de reflexió comportés un esforç més enllà del mental, físic.
La figura és tancada, centrípeta, ja que els trets anatòmics es relacionen entre si. El rostre i els ulls són inexpressius i poc detallistes, com els cabells.

## Funció i significat

Fou dissenyada per a formar part del projecte de la porta monumental. Es conclou que té una excecució impressionista dins una intenció simbolista, a la recerca d'un significat que va més enllà de la realitat visual. El simbolisme usa l'art com a mitjà d'expressió d'un fet interior, allunyant-se de la mimesi.
El pensador com a creador -que amb l'acte de la reflexió crea un estadi superior i immortal- ha estat una interpretació posterior sobre l'obra, que ha esdevingut tota una icona de la filosofia.

## Referències

* ↑ «Miquel Àngel, l'esclau i Rodin».
* ↑ «Sobre el pensador». Arxivat de l'original el 2018-02-04. [Consulta: 3 febrer 2018].

## Bibliografia

* Projecte El pensador Arxivat 2012-09-06 at Archive.is, Múnic. Discussió de la història de moltes de les versions d'esta obra d'art.
* García Morente, Manuel, Obras completas Volums 1-2, - símbolos del pensador: Filosofia i Pedagogía- p.272
# Kenneth Bagshawe

El professor Kenneth Bagshawe (17 d'agost de 1925 - Paddington, 2022), CBE, FRCP, FRCOG, FRCR, FRS és un oncòleg britànic i professor emèrit d'oncologia mèdica a l'Hospital Charing Cross.
Va treballar a la St Mary's Hospital Medical School del 1946 al 1952 i, posteriorment, es va convertir en investigador a l'Hospital Johns Hopkins, a Baltimore, Estats Units, el 1955.
Des del 1960 va ser professor titular de Medicina a la Facultat de Medicina de l'Hospital Charing Cross, i professor d'oncologia mèdica (1975-1990).
Va presidir el Comitè Científic de la Campanya de Recerca del Càncer de 1983 a 1988.
Va ser triat membre de la Royal Society (FRS) el 1989 i va ser nomenat Comandant de l'Ordre de l'Imperi Britànic (CBE) en els Honors d'Aniversaris del 1990.

## Obres

* Choriocarcinoma: the clinical biology of the trophoblast and its tumours, Edward Arnold, 1969
* (editor) Medical oncology: medical aspects of malignant disease, Blackwell Scientific Publications, 1975, ISBN 978-0-632-09370-0
* (editor) VP-16: recent advances and future prospects Grune & Stratton, 1985

## Referències

* ↑ http://cancerres.aacrjournals.org/content/59/7_Supplement/1804s.full.pdf
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 25 abril 2012. [Consulta: 31 octubre 2011].
* ↑ «Kenneth Bagshawe» (en anglès britànic). Royal Society. [Consulta: 26 juny 2017].
# Molí del Pas

El Molí del Pas construït en el segle xix, reflex del desenvolupament industrial, agrícola i ramader a Ontinyent. Aquest edifici exercix l'activitat tèxtil per mitjà de l'aprofitament de les diverses fibres i matèries primàries de l'època, sobretot la llana, utilitzant com a motor de la producció diverses turbines que aprofitaven el recurs hidràulic del riu, que circula pel barranc de Bocairent i acaba en el paratge natural del Pou Clar, situat tot just a un quilòmetre del molí del pas.

## Història

Amb el pas dels anys aquest edifici va haver d'adaptar-se als canvis industrials que es van generar durant el segle xx, per això, tota la maquinària disposada a patir una evolució, va ser retirada i reemplaçada per maquinària elèctrica, més moderna i de major productivitat, accionada per mitjà d'un alternador que seguia utilitzant els recursos del riu, adaptant l'estructura de l'edifici als nous canvis. A la fi del segle xx, aquest edifici-màquina va finalitzar la seua producció i utilització, per passar a un procés de deteriorament i abandonament. Anys més tard, el 1989, José Antonio Micó Garcia, va adquirir l'edifici i va iniciar el procés de recuperació, disseny i rehabilitació. En 1994 es va consolidar la infraestructura i recentment s'ha netejat, pintat i condicionat, preservant sempre els camins l'edifici i la séquia adjacent, buscant mantenir la puresa original del lloc. Envoltat d'un entorn rocós i d'una flora envejable, prop de diversos entorns, com el Pou Clar, el Barranc dels Tarongers, Covetes dels Moros, la Via Romana, El Cagalló del gegant, flanquejat per la serra del Torrater i la Solana.

## Instal·lacions

Les instal·lacions, disposen d'un ampli equipament, per a les activitats que els usuaris desitgin realitzar en elles, amb una màxima confortabilitat, climatització i adaptabilitat, oferint exclusivitat i discreció, envoltat d'un entorn natural de bellesa única i incomparable per al seu gaudi i relax. A les seues instal·lacions es fan tot tipus d'esdeveniments: - Casaments i celebracions civils. - Comunions. - Sessions fotogràfiques. - Batejos. - Congressos. - Festes privades. - Comiats. - Excursions Escolars. Les instal·lacions es poden llogar per hores, dies o per esdeveniment, a més de visites guiades per grup.

## Localització

Està situat a la carretera, CV-81 al port de Bocairent, entre Ontinyent i Bocairent.

## Enllaços externs

* web Molí del Pas Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine.
# Gerbrand Adriaenszoon Bredero

Gerbrand Adriaensz Bredero (Amsterdam, el 16 de març de 1585 - el 23 d'agost de 1618) va ser un poeta, autor teatral i retòric neerlandès. Va ser un dels grans autors holandesos del segle xvii.

## Obra dramàtica

Tragèdies
* 1616. Treur-spel van Rodd'rick ende Alphonsus.
* 1616. Griane.
* 1616. Lucelle
* 1619. Stommen ridder
* 1623. Angeniet
Farses
* 1612. De Klucht van de koe.
* 1613. Den Molenaar
* 1618. De Klucht van den Molenaer.
* 1619. Symen sonder soeticheydt
* 1619. De Hoochduytschen Quacksalver
Comèdies
* 1615. Moortje
* 1617. De Spaanschen Brabander Ierolimo.