OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cabañas de Ebro

Cabañas de Ebro és un municipi d'Aragó, situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de la Ribera Alta de l'Ebre. Com el seu nom indica està situat a la vall del riu Ebre.
# Cabazita-Na

La cabazita-Na és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la cabazita-levyna. Rep el nom des de 1788 per Louis-Augustin Bosc d'Antic, del grec chabazios (to o melodia), una de les vint pedres esmentades en el poema Peri litos, que exaltaven les virtuts dels minerals. El poema s'atribueix a Orfeu, llegendari fundador de la secta òrfica, que va florir a Grècia en els primers segles.

## Característiques

La cabazita-Na és un silicat de fórmula química (Na₃K)₂[Al₄Si₈O$_{24}$]·11H₂O. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cabazita-Na pertany a «02.GD: Tectosilicats amb H₂O zeolítica; cadenes de 6-enllaços – zeolites tabulars» juntament amb els següents minerals: gmelinita-Ca, gmelinita-K, gmelinita-Na, willhendersonita, cabazita-Ca, cabazita-K, cabazita-Sr, cabazita-Mg, levyna-Ca, levyna-Na, bellbergita, erionita-Ca, erionita-K, erionita-Na, offretita, wenkita, faujasita-Ca, faujasita-Mg, faujasita-Na, maricopaïta, mordenita, dachiardita-Ca, dachiardita-Na, epistilbita, ferrierita-K, ferrierita-Mg, ferrierita-Na i bikitaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la localitat de Rupe di Aci Castello, al complex volcànic de l'Etna (Ciutat Metropolitana de Catània, Sicília, Itàlia). També ha estat descrita en altres localitats italianes, així com a Àustria, Austràlia, el Canadà, Dinamarca, Espanya, els Estats Units, Hongria, el Iemen, el Japó, Nova Zelanda, Noruega, Rússia, Sud-àfrica, el Regne Unit, la República Popular de la Xina i Xipre.

## Referències

* 1 2 «Chabazite-Na» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 desembre 2019].
# CML

CML té els següents significats:
* Leucèmia mieloide crònica (del seu nom en anglès Chronic Myelogenous Leukemia), leucèmia caracteritzada per l'augment de cèl·lules mieloides
* Chemical Markup Language, llenguatge de marques per a escriure expressions químiques, basat en XML
# Abraham Bosschaert

Abraham Bosschaert (Middelburg, 1612 - Utrecht, 4 d'abril de 1643) fou un pintor neerlandès, membre de la família de pintors Bosschaert, tots dedicats a natures mortes de flors.

## Biografia

Va ser un dels tres fills d'Ambrosius Bosschaert el Vell, que va pintar flors en un estil similar. Els seus germans Ambrosius i Johannes també es van convertir en pintors de flors. Igual que el seu pare i els seus germans, va signar les seves obres amb un monograma: AB. El 1637 es va traslladar a Amsterdam, però per 1643 havia tornat a Utrecht, on va ser enterrat el 4 d'abril de 1643.

## Galeria

* Lloro mirant un petit llangardaix
* Flors en un gerro de vidre

## Referències

* 1 2 «Abraham Bosschaert» (en neerlandès). RKD. [Consulta: 2 març 2016].
# Comtat de Grignon

El comtat de Grignon fou una efímera jurisdicció feudal de Borgonya creada per Hug II de Borgonya el Pacífic (duc el 1103) per al seu setè fill Ramon de Borgonya (nascut el 1125) a qui va donar el comtat i la senyoria de Vitteaux el 1143.
Ramon va morir el 28 de juny de 1157 amb uns 30 anys. Es va casar el 1140 amb Agnès de Thiern senyora de Monpensier (filla de Guiu de Thiern senyor de Montpensier) i fou senyor de Montpensior de iuris uxoris. La seva esposa es va casar després (1160) amb Humbert IV senyor de Beaujeu. Ramon de Borgonya va tenir dos fills: Hug (que va morir el 1156 o abans, premorint el pare) i Matilde (+ 17 de desembre de 1219) que va succeir el pare com a comte de Grignon i senyora de Vitteaux, i la seva mare com a senyora de Montpensier; es va casar amb Eudes IV d'Issoudun (+1167); després en un segon matrimoni amb el comte Guiu I de Nevers, d'Auxerre i de Tonnerre fou comtessa de Tonnerre; encara es va casar dues vegades més, amb Pere de Flandes (el 1176) i amb Robert II de Dreux (vers 1177/1180 però aquest darrer fou anul·lat per consanguinitat, després de la qual cosa es va fer monja). Eudes i Matilde foren pares d'Eudes V (+1199) que hauria hagut d'heretar Grignon i Vitteaux de la seva mare, però aquests dominis i altres foren confiscats pel duc de Borgonya molts anys abans de la mort de Matilde.

## Referències

* «BURGUNDY DUCHY, DUKES».
# Comtat de San Juan

«Comtat de San Juan» té aquests significats:
* Comtat de San Juan (Colorado)
* Comtat de San Juan (Nou Mèxic)
* Comtat de San Juan (Utah)
* Comtat de San Juan (Washington)
# Comtat de San Luis

El comtat de San Luis és un títol nobiliari creat per reial ordre de 30 de desembre de 1848 per la reina d'Espanya Isabel II per al polític i cap de govern Luis José Sartorius y Tapia.

## Titulars

Relació de persones creditores d'aquest títol nobiliari
* Luis José Sartorius y Tapia, primer comte de San Luis (1820 - 1871).
* Fernando Sartorius Chacón (1860 - 1926).
* Fernando Sartorius y Díaz de Mendoza.
* Fernando Sartorius Álvarez de las Asturias y Bohorques, actual comte de San Luis per carta de successió de 30 de maig de 1973.

## Referències

* ↑ «Rama de descendientes de doña Remedios Chacón y Romero de Cisneros.». Arxivat de l'original el 2010-06-06. [Consulta: 24 gener 2016].
# Comtat de Värmland

El comtat de Värmland, o Värmlands län, és un comtat o län a la zona centre-occidental de Suècia. Fa frontera amb els comtats suecs de Dalarna, Örebro i Västra Götaland, així com els comtats noruecs d'Østfold, Akershus i Hedmark a l'oest.

## Municipis

* Arvika
* Eda
* Filipstad
* Forshaga
* Grums
* Hagfors
* Hammarö
* Karlstad
* Kil
* Kristinehamn
* Munkfors
* Storfors
* Sunne
* Säffle
* Torsby
* Årjäng

## Enllaços externs

* Oficina Administrativa del comtat de Värmland
* Consell del comtat de Värmland Arxivat 2009-02-10 a Wayback Machine.
* Associació Regional de Värmland
* Heràldica de Värmland
# Consuelo Segarra Martínez

Consuelo Segarra Martínez (Ciutat de Mèxic, 1875-28 d'abril de 1946) va ser una actriu de cinema mexicana durant l'anomenada Època d'Or del cinema mexicà.

## Filmografia

* La herencia de la Llorona (1947)
* Cásate y verás (1946)
* Mamá Inés (1946)
* La señora de enfrente (1945)
* El capitán Malacara (1945)
* La pícara Susana (1945)
* Cuando escuches este vals (1944)
* El misterioso señor Marquina (1943)
* María Eugenia (1943)
* Secreto eterno (1942)
* Allá en el bajío (1942)
* Mil estudiantes y una muchacha (1942)
* Hasta que llovió en Sayula (1941)
* Creo en Dios (1941)
* La canción del huérfano (1940)
* Mi madrecita (1940)
* El Charro Negro (1940)
* Los de abajo (1940)
* Pobre diablo (1940)
* Una luz en mi camino (1939)
* Calumnia (1939)
* En un burro tres baturros (1939)
* La casa del ogro (1939)
* Perjura (1938)
* El rosario de Amozoc (1938)
* Estrellita (1938)
* La Valentina (1938)
* La madrina del diablo (1937)
* A la orilla de un palmar (1937)
* Don Juan Tenorio (1937)
* Jalisco nunca pierde (1937)
* Los chicos de la prensa (1937)
* La gran cruz (1937)
* Suprema ley (1937)
* ¡Vámonos con Pancho Villa! (1936) (sin crédito))
* El rosal bendito (1936)
* Judas (1936)
* Malditas sean las mujeres (1936)
* Marihuana (1936)
* Mater nostra (1936)
* El rayo de Sinaloa (1935)
* Luponini de Chicago (1935)
* El primo Basilio (1935)
* Tu hijo (1935)
* Tierra, amor y dolor (1935)
* Corazón bandolero (1934)
* Chucho el Roto (1934)
* La sangre manda (1934)
* El héroe de Nacozari (1934)
* La mujer del puerto (1934)
* El tigre de Yautepec (1933)
* La calandria (1933)
# Conjunt d'habitatges al carrer del Remei, 25-31 (Vic)

El Conjunt d'habitatges al carrer del Remei, 25-31 és una obra barroca de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificis civils. Conjunt de quatre cases amb estructures molt semblants, llevat d'algunes que han estat reformades. Consten de planta baixa i dos pisos. A la planta s'hi obre portals rectangulars i dos d'ells tenen un de més petit al costat. Al primer pis s'hi obren balcons amb petites llosanes de pedra i una finestra amb ampit. Al segon pis la mida de les obertures és més reduït.
El voladís de la teulada és força ampli i presenta bigues de fusta i llosetes. Cal remarcar que totes les obertures són de pedra picada i les baranes dels balcons de forja. L'estat de conservació és força bo.

## Història

Edificis que són originaris del 1788 com indiquen les inscripcions de les llindes. Segurament hi ha intervencions posteriors. La nº 25 fou reformada el 1941, la 27 el 1943 i el 1945 per J. Masferrer, M. Anglada i D. Cumeras respectivament.
L'origen més remot del carrer del Remei el podem trobar al construir-se l'oratori a l'extrem del carrer Sant Pere als segles xiii i xiv. Lloc de culte que va desaparèixer al segle xviii quan es feu el traçat de la carretera de Sentfores. Aleshores el temple es traslladà a l'altre extrem de l'actual carrer del Remei i s'hi establiren els Franciscans fins que el 1936 fou incendiada. El 1958 s'hi bastí l'església actual.
El carrer va patir les conseqüències de l'aiguat de 1863 que va malmetre gran part de les cases del carrer.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Conjunt d'habitatges al carrer del Remei, 25-31». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Constantí Africà

Constantí Africà (Cartago, Primera meitat segle XI - abadia de Montecassino, 1087), conegut també com a Constantí l'Africà, en llatí: 'Constantinus Africanus', fou un escriptor en llatí nadiu que va viure al segle xi, un dels introductors de la medicina àrab a Europa.
Va viure a Ifríqiya i es creu que va viatjar a Egipte, Bagdad, Índia i Etiòpia; va estudiar hebreu, siríac, caldeu, grec, etíop i potser sànscrit. Retornat a Ifríqiya va haver de fugir a Sicília per salvar la vida. Després es va establir a Calàbria, potser com a comerciant, vers 1050/1060, quan tenia uns 40 anys i hauria entrat en contacte amb un germà del duc Robert Guiscard, que era metge, i amb el qual durant tres anys va estudiar medicina, i per això fou anomenat «Κωνστ. ὁ Ῥηγῖνος» (és a dir, 'Constantí de Reggio'). Va rebre també el títol de «Πρωτασηκρῆτις» o «Πρωτασηκρήτης», és a dir, Protosecretarius.
Segurament va tornar a Ifríqiya i va traduir diversos tractats de medicina àrabs que més tard va portar a Salern segons la tradició, on es va convertir al cristianisme i fou monjo a Montecassino (1072). Les traduccions foren deficients, i a més a més haurien estat danyades per una tempesta durant el viatge d'Àfrica a Itàlia, però van contribuir en gran manera a la difusió dels coneixements mèdics àrabs a Europa.

## Referències

* ↑ A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. William Smith.
* Charles S. F. Burnett, Danielle Jacquart (eds.), Constantine the African and ʻAlī Ibn Al-ʻAbbās Al-Magūsī: The Pantegni and Related Texts. Leiden: Brill, 1995. ISBN 9004100148.
* M. McVaugh, Constantine the African, C. C. Gillispie, ed., Dictionary of Scientific Biography, Vol. 3 (Nova York: Charles Scribner's Sons, 1970): pp. 393-5.
* Lienhard JH. Engines of our Ingenuity, Number 2097 - Constantine the African.
* Becavin, L'École de Salerne et la medicine salernitaine, París 1888.
* Karl Sudorf, Konstantin der Afrikaner und medizinische von Salerno.
* Pierre Diacre, Chronica Mon. Cassinensis (Chronique du Mont Cassin), i De viribus illustribus Cassinensis, Fabricius a la Biblioteca Grega.
# Crenicichla punctata

Crenicichla punctata és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 22,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Uruguai i Brasil (Rio Grande do Sul).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Consonant uvular

Una consonant uvular (o simplement uvular en l'àmbit de la fonètica) és aquella consonant que s'articula amb la llengua cap enrere, tocant o aproximant-se a l'úvula. Els sons uvulars es donen sobretot en llengües d'Àfrica, el Caucas i Nord-amèrica i poden ser de pronunciació oclusiva, fricativa, nasal o aproximant, a banda d'alguns fonemens que presenten rotacisme.
Els sons uvulars en transcripció AFI són:
* [q] oclusiva uvular sorda (lletra q)
* [G] oclusiva uvular sonora (lletra G versaleta)
* [N] nasal uvular (lletra N versaleta)
* [X] fricativa uvular sorda (lletra khi grega minúscula), el so uvular més freqüent
* [ʁ] fricativa uvular sonora (símbol invertit de lletra R versaleta)
* [ʀ] vibrant uvular sonora (lletra R versaleta), la típica erra del francès
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Consorans

* No s'ha de confondre amb Consuarans.
Els consorans (en llatí: Consorani) van ser un poble esmentat per Plini el Vell que els situa entre els pobles aquitans.
Diu que estaven situats entre els tornats i els ausques. En un altre lloc diu que vivien a la Gàl·lia Narbonesa, a la regió anomenada Coserans o Couserans, entre Bigorra i Foix. Sota domini romà van quedar dividits entre les províncies d'Aquitània i de la Gàl·lia Narbonense i probablement en temps d'August van quedar tots dins de la Narbonense.

## Referències

* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, IV, 19
* ↑ Smith, William (ed.). «Consorani». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 5 agost 2022].
# Creu de l'Era (Talamanca)

La Creu de l'Era és una obra del municipi de Talamanca (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una creu de ferro forjat de reduïdes dimensions. Té com a pedestal una ara de pedra, molt senzilla, que consta de dos blocs tallats disposats formant taula. La creu presenta els tres braços superiors amb els extrems patats, a manera de secció cilíndrica i està desplaçat de l'eix vertical central. Aquest braç s'inserta directament damunt la taula de pedra.

## Història

Durant el segle xvii, amb la recuperació demogràfica del nucli, Talamaca s'eixamplà en el que s'anomenà "El Raval". En aquest moment es construïren cases fora de l'entorn immeditat del castell i de l'església i més endavant, durant el segle xviii s'acabaren de configurar els carrers anomenats Nou i del Padró. És llavors quan es devia construir també la creu de terme que estava situada al mig d'un camí. La creu prenia importància el dia de la festa del terme, quan el capellà pujava, seguit de tot el poble, a beneir els quatre punts cardinals del terme de Talamanca. Aquest dia coincidia amb la Segona Pasqua quan a més del terme es beneïa cada portal de cada casa del poble amb aigua beneïda i sal per allunyar qualsevol mal.

## Referències

* 1 2 «Creu de l'Era». Mapa de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Crenicichla compressiceps

Crenicichla compressiceps és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Kemari

Kemari (蹴鞠), també anomenat Kenatt, és el nom que rep un joc de pilota que es practica en Japó des del segle vi.
El kemari va ser creat a partir de l'esport xinès del cuju, que es va introduir al Japó al voltant del 600 dC durant el període Asuka. Els caràcters per al kemari són els mateixos que per al cuju en xinès. Més tard el tsu chu (cuju) i altres jocs emparentats van perdre la seva popularitat a la Xina i el Sud-est Asiàtic, de manera que només el kemari ha sobreviscut.
És jugat normalment per entre sis a vuit persones, encara que el nombre pot variar de 6 a 12 jugadors anomenats mariashi. El joc consisteix a impedir que la pilota toqui a terra únicament amb l'ajuda dels peus i mitjançant passades a la resta de jugadors. Quan un jugador trepitja la pilota ha de cridar «ariyaaa!» i «ari!» en passar-li la pilota a un altre jugador.
La pilota, anomenada Mari, és una pilota d'entre 23 a 25 cm de diàmetre feta amb cuir de cérvol i farcida de serradures.
La pista de joc rep el nom kikutsubo i té aproximadament 15 m de longitud, encara que la grandària del camp pot variar en funció dels jugadors. El kikutsubo està delimitat per quatre arbres plantats a cada cantonada, tradicionalment aquests arbres són: cirerer, auró, salze i pi, que representen les quatre estacions de l'any.
Es considera que el kemari és de caràcter no competitiu, de manera que no hi ha guanyadors ni perdedors sinó que tots els jugadors col·laboren per mantenir la pilota a l'aire, encara que hi ha discrepàncies i hi ha qui considera que sí que hi havia competició de manera que guanyava l'equip que més tocs aconseguís. Sí que se sap amb certesa però, que els bons equips o jugadors de kemari eren recompensats amb regals i favors per part de l'emperador.
Inicialment el kemari va ser jugat per l'aristocràcia però entre els segles x al xvi, època d'or per al kemari, el joc es va expandir a totes les classes socials i es va transformar en la inspiració de poetes i escriptors.
Amb el temps el kemari va perdre popularitat en favor d'altres esports tradicionals japonesos, pel que el 1903 l'emperador Meiji va fundar l'«Associació per a la Conservació del kemari» per evitar-ne la desaparició. Actualment el kemari tot just és practicat durant alguns festivals.
El vestit amb què es practica el kemari és conegut com a kariginu. Un vestit de seda popular en l'era Asuka la principal característica són les seves llargues mànigues.

## Vegeu també

* Cuju
* Zibo
* Harpastum

## Enllaços externs

* Exhibició de kemari al temple Shimogamo. Kyoto
* Fotografies i breu història del kemari Arxivat 2009-04-20 a Wayback Machine. (en anglès)
* Article sobre la història del kemari Arxivat 2007-05-02 a Wayback Machine. (en anglès)
* Breu article sobre la història del kemari (anglès)
# ATP Vegeta Croatia Open Umag 2013

El Torneig d'Umag 2013, oficialment conegut com a Vegeta Croatia Open Umag 2013, és una competició tennística jugada sobre terra batuda que està inclosa dins de les sèries 250 de l'ATP. La 23a edició del torneig es va celebrar entre el 18 i el 28 de juliol de 2013 a l'International Tennis Center d'Umag (Croàcia).
El tennista català Tommy Robredo va guanyar el segon títol de l'any.

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | R. Gasquet | 4 | 4 | |
| | A. Montañés | 6 | 6 | | | A. Montañés | 2 | 7 | 5 |
| | G. Monfils | 6 | 6 | | | G. Monfils | 6 | 5 | 7 |
| Q | B. Kavčič | 3 | 1 | | | | | | | | G. Monfils | 0 | 6 | 6$^3$ |
| 3 | F. Fognini | 7 | 6 | | | | | | | 3 | F. Fognini | 6 | 3 | 7 |
| | T. de Bakker | 5 | 3 | | 3 | F. Fognini | 6 | 6 | | | | | | |
| | L. Mayer | 6 | 1 | 6$^3$ | 6 | M. Kližan | 4 | 2 | | | | | | |
| 6 | M. Kližan | 3 | 6 | 7 | | | | | | | | | | | 3 | F. Fognini | 0 | 3 |
| 5 | T. Robredo | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | 5 | T. Robredo | 6 | 6 |
| | V. Troicki | 0 | 4 | | 5 | T. Robredo | 6 | 6 | | | | | | |
| | A. Bedene | 6 | 6 | | | A. Bedene | 1 | 4 | | | | | | |
| 4 | A. Dolhopòlov | 3 | 1 | | | | | | | 5 | T. Robredo | 6 | 2 | 6 |
| 8 | C. Berlocq | 6 | 3 | 2 | | | | | | 2 | A. Seppi | 3 | 6 | 4 |
| | H. Zeballos | 3 | 6 | 6 | | H. Zeballos | 5 | r | | | | | | |
| | A. Haider-Maurer | 1 | 0 | r | 2 | A. Seppi | 6 | | |
| 2 | A. Seppi | 6 | 4 | | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | František Čermák Lukáš Dlouhý | 4 | 7 | [6] |
| | Carlos Berlocq Horacio Zeballos | 6 | 6$^4$ | [10] | | Carlos Berlocq Horacio Zeballos | | |
| 3 | Nicholas Monroe Simon Stadler | 7 | 7 | | 3 | Nicholas Monroe Simon Stadler | w/o | |
| | Thiemo de Bakker Rameez Junaid | 5 | 6¹ | | | | | | 3 | Nicholas Monroe Simon Stadler | 1 | 7 | [7] |
| | Martin Kližan David Marrero | 6 | 4 | [10] | | | | | | Martin Kližan David Marrero | 6 | 5 | [10] |
| WC | Franko Škugor Antonio Veić | 4 | 6 | [8] | | Martin Kližan David Marrero | 6 | 7 |
| | Andreas Seppi Viktor Troicki | | | | 2 | Andre Begemann Martin Emmrich | 3 | 6¹ |
| 2 | Andre Begemann Martin Emmrich | w/o | | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2017-05-16 a Wayback Machine. (croat) (anglès)
* Quadre individual masculí PDF
* Quadre dobles masculins PDF
Umag :
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
ATP World Tour 2013
< 2012
2014 > :
ATP World Tour Finals, Londres :