OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Obagues Altes

Les Obagues Altes és una obaga de força extensió del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
És al sector meridional del terme municipal, al sud-est de la vila d'Abella de la Conca; al vessant nord de la Sadella i de la carretera L-511 entre els quilòmetres 7,5 i 12. El primer tram es sota i al nord de la carretera, però després passen a estar per damunt i al sud d'aquesta via de comunicació. El Camí de Petrolers discorre per les Obagues Altes. Tot i que lleugerament diferenciades de l'Obaga de Fonguera, al sud i sud-oest de la qual es troben, estan incloses en la partida rural de l'Obaga de Fonguera.
Com molts altres, aquest topònim és romànic i de caràcter descriptiu. Es refereix a unes valls orientades cap al nord que, per referència a altres, estan situades a la part alta.

## Referències

* ↑ «Obagues Altes». Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Oli d'ametlla

L'oli d'ametlla o oli d'ametla s'extreu de les ametlles, tant si són dolces com amargants, dels fruits de l'ametller (Prunus amygdalus).
El contingut d'oli de les ametlles seques és d'entre el 50-65% arribant en alguns casos d'ametlles amargants a només el 20%. És un oli que es fa servir en preparació d'alguns aliments (només en el cas d'oli d'ametlla dolça), en farmàcia, (és emol·lient) i com a cosmètic especialment per a massatges. Té un color clar tirant a groc, una dolçor molt lleugera i gust de fruits secs.
Es fa servir des de temps molt antics, per exemple és citat diverses vegades en la Bíblia.
L'oli d'ametlles dolces es fa servir molt en aromateràpia, i en la cura dels cabells. Aquest oli s'absorbeix fàcilment per la pell. Combat la picor i la inflamació i alleuja quasi instantàniament el dolor muscular.

## Obtenció

L'oli d'ametlles dolces també es pot obtenir d'ametlles amargants per refinació. Les ametlles són assecades i premsades a baixa temperatura (30 °C) com a subproducte de l'extracció s'obté un turtó amb un 39-47% de proteïna i encara un 10-18% d'oli que es fa servir per a pinso animal (només en cas de l'obtingut d'ametlles dolces) o per altres productes cosmètics.

## Composició

Els olis d'ametlla dolça no contenen amigdalina, el d'ametlles amargant sí. Té alts nivells d'àcids grassos mono i poliinsaturats i vitamines com A, B1, B2, B6, D i E. La composició dels principals àcids grassos és: àcid oleic 66,4%, àcid linoleic 23,5% àcid palmític 7,5%, àcid esteàric 1,8%, (García Olmedo)

## Vegeu també

* Pasta d'ametla
* Oli de cacauet

## Notes i referències

* ↑ «Minor oil crops - Almond oil» (en anglès). FAO - (Organització de les Nacions Unides per a l'Agricultura i l'Alimentació).
* ↑ http://beauty.indobase.com/carrier-oils/almond-oil.html
* ↑ http://www.buzzle.com/articles/sweet-almond-oil-for-hair.html.

## Enllaços externs

* Olis vegetals menors Arxivat 2010-08-26 a Wayback Machine.
# Nínox de Sumba menut

El nínox de Sumba menut (Ninox sumbaensis) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Es coneix poc la seva distribució: només s'ha detectat a unes poques localitats de l'illa de Sumba, a Indonèsia. Es creu que és una espècie poc comuna amb poblacions cada cop més reduïdes degut a la deforestació i l'expansió de l'agricultura. El seu estat de conservació es considera en perill d'extinció.
Viu en boscos, tant a primaris, com a primaris pertorbats, secundaris i degradats, entre els 600 i 950 metres d'altitud. S'ha observat la progènie jove durant el novembre.

## Referències

* ↑ «Nínox de Sumba menut». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 249. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 «Ninox sumbaensis» (en anglès). IUCN Red List. BirdLife International. 2012. [Consulta: 8 setembre 2014].
* ↑ BirdLife International. «Least Boobook. Ninox sumbaensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Nínox de Tasmània

El nínox de Tasmània (Ninox leucopsis) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita als boscos de Tasmània i les illes de l'Estret de Bass. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Nínox de Tasmània». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 gener 2022 (català)
* ↑ «Tasmanian Boobook (Ninox leucopsis)» (en anglès). Handbook of the birds of the world alive. [Consulta: 7 desembre 2014].
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 248. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Tasmanian Boobook. Ninox leucopsis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 gener 2023].
# Nínox de les Tanimbar

El nínox de les Tanimbar (Ninox forbesi) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita la selva humida de les illes Tanimbar. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Nínox de les Tanimbar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 250. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Tanimbar Boobook. Ninox forbesi» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 gener 2023].
# Obraztsovi

Obraztsovi - Образцовый (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. És a la vora dreta del riu Txelbas, a 27 km al sud de Leningràdskaia i a 124 km al nord de Krasnodar.
Pertanyen a aquest possiólok els possiolki de Laixtovanni, Vissotni i Solnetxni.

## Història

La vila fou fundada el 1925 en terres de l'stanitsa d'Atamànskaia, de la qual es van traslladar cinquanta famílies. Fins al 1929 els pagesos dirigien l'economia individualment. Aquell any es va crear el kolkhoz Lénina, que incloïa les terres de Laixtovanni, Novoplàtnirovskaia i Atamànskaia. El 1931 es valorà que era massa gran i estava mal gestionat, per això fou descentralitzat, i es va crear a Obraztsovi el sovkhoz Iskra, inaugurat el 14 de juny de 1932.
La Segona Guerra Mundial va afectar severament la granja, i 14 treballadors van ser afusellats durant l'ocupació nazi d'estiu del 1942 a finals d'hivern de 1943. Després de la guerra, tot va ser reconstruït. Finalment, el 1994 el sovkhoz Iskra va ser reconvertit en la societat anònima tancada ZAO.
# Orbici

Orbici (en llatí Orbicius, en grec ̓Οπβίκιος) fou un escriptor romà d'Orient del segle v-vi.
Segons l'Etymologicum Magnum va escriure un tractat sobre les diverses subdivisions d'un exèrcit amb el nom Ορβικίου τω̂ν περὶ τὸ στράτευμα τάξεων, Orbicii de Exercitus Ordinibus, un tractat sobre les divisions i subdivisions d'un exèrcit i els títols dels seus comandants.

## Referències

* ↑ Rance, Philip «The Etymologicum Magnum and the “Fragment of Urbicius”» (en anglès). Greek, Roman, and Byzantine Studies, 47, 2, 26-06-2007, pàg. 193–224. ISSN: 2159-3159.
* ↑ Orbicius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 41
# Orde del Santíssim Salvador (Branca Espanyola)

La branca espanyola de l'Orde del Santíssim Salvador de Santa Brígida és una branca de clausura de l'orde, exclusivament femenina, fundada per Marina de Escobar a Valladolid, cap al 1630.

## Història

La laica Marina de Escobar, molt devota i retirada a la vida de pregària i penitència. A partir d'una revelació mística, va voler fundar un convent a Valladolid, el de Santa Brígida, on s'instal·laria una comunitat de l'orde brigidí, fins llavors desconeguda als regnes hispànics. La revelació, deia la fundadora, li havia comunicat que havia de restaurar l'observança de la regla primitiva. Amb l'ajut del seu confessor, el jesuïta Luis de la Puente, va preparar la fundació, fent que l'orde fos només femení i de clausura monàstica estricta, vivint sota una versió lleugerament modificada de la Regla de Santa Brígida i denominant-lo Recol·lecció de l'Orde de Santa Brígida.
El 10 de novembre de 1629, Urbà VIII va aprovar la fundació amb el breu Ex incumbentis nobis, i el monestir va començar a funcionar en 1633.

## Actualitat i difusió

Avui compta amb quatre monestirs independents a Espanya (Valladolid, 1637; Vitoria, 1653; Lasarte (Guipúscoa), 1671; Paredes de Nava(Palència), 1671; Santa Cruz de Askoitia (Guipúscoa), 1690), quatre a Mèxic (Mèxic DF, 1743; Puebla, 1907; Tecate, 1975, i Tijuana, 1988), un a Veneçuela (Puerto Ordaz, 1999) i un al Perú (Huáraz-Ancash).
El 24 de desembre de 1983 se'n va crear una congregació religiosa de germanes, branca per fer apostolat i catequesi fora de la clausura, anomenada de les Missioneres del Santíssim Salvador i Santa Brígida.

## Vegeu també

* Marina de Escobar
* Orde del Santíssim Salvador
# Orde del Santíssim Redemptor

Les Monges Redemptoristes (en llatí Ordo Sanctissimi Redemptoris) són religioses de vots solemnes dedicades a la vida contemplativa i membres de l'orde monàstic) fundat el 1731 per Maria Celeste Crostarosa amb l'ajut de Sant Alfons Maria de Liguori. Les monges fan servir les sigles O.Ss.R.
No s'ha de confondre amb l'Orde del Sant Redemptor, orde militar del segle xii.

## Història

L'orde va ser fundat per la religiosa napolitana Maria Celeste Crostarosa (1696-1755). En 1724 va ingressar amb dues germanes al monestir de Scala, on s'observava la regla de les Visitandines, però que no estava reconegut per l'Orde de la Visitació; Crostarosa va redactar llavors una nova regla per a la comunitat, que acabà el 25 d'abril del 1725 i va ser adoptada al monestir el 13 de maig del 1731, gràcies al suport d'Alfonso Maria de Liguori.
Benet XIV aprovà la regla amb el breu de 8 de juny de 1750, donant a l'orde el nom del Santíssim Redemptor, com a la congregació de Liguori l'any precedent.
Un segon monestir va ser fundat per Alfons Maria Liguori a Sant'Agata dei Goti, on era bisbe. Uns cent anys després va començar l'expansió de l'orde, amb cases a Viena (1831) i Bruges. Avui hi ha convents a Àustria, Baviera, Bèlgica, França, Països Baixos, Irlanda, Anglaterra, Espanya, el Tirol i Canadà.

## Carisma i difusió

Les monges donen suport espiritual al carisma de la Congregació del Santíssim Redemptor: viuen en clausura i es dediquen a la pregària contemplativa.
Al final de 2009, l'orde comptava amb 46 monestirs i 447 religioses.

## Notes

* ↑ Dades del lloc web dels redemptoristes Arxivat 2008-07-08 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Monestir de Scala
* J. Magnier, en The Catholic Encyclopedia, vol. XII, New York, 1911
# Núria Camón i Farell

Núria Camon i Farell (Terrassa, 3 de març del 1978) ha estat una jugadora d'hoquei herba catalana.
Formada al Club Deportiu Terrassa, jugava en la posició de centrecampista. Hi va debutar a la màxima divisió la temporada de 1995-96, aconseguint sis Campionats de Catalunya, quatres Copes de la Reina i quatre Lligues espanyoles. La temporada 2003-04 va fitxar pel Reial Club de Polo de Barcelona, amb el qual va aconseguir dos Campionats de Catalunya, dos Copes de la Reina i una Lliga espanyola Internacional amb la selecció espanyola d'hoquei sobre patins entre 2000 i 2010, va participar en tres Jocs Olímpics de forma consecutiva, Sydney 2000, aconseguint el 4t lloc, Atenes 2004 i Pequín 2008. També va ser internacional amb la selecció espanyola d'hoquei sala, aconseguint la medalla d'argent al Campionat del Món de 2007
També formà part de l'equip que acabà quart en el Mundial d'hoquei herba de Madrid de 2006, on se la distingí amb el títol de Millor Jugadora. Va retirar-se de la competició al final de la temporada 2011-12.
Entre d'altres reconeixements, va rebre la medalla de bronze al Mèrit Esportiu el 2008, la del Comitè Olímpic Espanyol el 2007 a la trajectòria esportiva i la Reial Orde del Mèrit Esportiu el 2010.
És llicenciada en comunicació audiovisual.

## Palmarès
### Clubs

* 8 Campionats de Catalunya d'hoquei sobre herba: 1996-97, 1997-98, 1998-99, 1999-00, 2000-01, 2001-02, 2003-04, 2005-06
* 4 Lligues espanyoles d'hoquei sobre herba: 1999-00, 2000-01, 2001-02, 2005-06
* 5 Copes espanyoles d'hoquei sobre herba: 1997-98, 1999-00, 2000-01, 2003-04, 2004-05
* 1 Campionat d'Espanya d'hoquei sala femenina: 2000-01

### Selecció espanyola

* 4t lloc als Jocs Olímpics de Sidney 2000
* 7è lloc als Jocs Olímpics de Beijing 2008

## Referències

* 1 2 3 4 «Núria Camón i Farell». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Nuría Camon Farell». Comité Olímpico Español. [Consulta: 22 març 2020].
* ↑ «Núria Camon es retirarà aquest cap de setmana | La torre del Palau». La Torre, 17-05-2012. [Consulta: 3 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Núria Camón Farell - FIH (anglès)
# Orde redemptor

Un orde redemptor és un institut de perfecció catòlic, sobretot ordes mendicants, els membres del qual tenen com a missió i carisma l'alliberament i rescat (la redempció) de cristians captius. Històricament, es van fundar a l'edat mitjana per alliberar captius cristians en mans d'infidels: presoners dels musulmans durant les Croades o arran de guerres, incursions o pirateria. Els frares reunien diners, demanant almoina, per dedicar-los a pagar el rescat demanat o, en molts casos, s'oferien per bescanviar-se pels presoners: es deixava lliure el presoner, i el frare ocupava el seu lloc a la presó, fins que n'era alliberat o hi moria, essent això assumit com un martiri.
Des del segle xix quan el primitiu objectiu va perdre part del sentit, aquests ordes es dediquen a l'assistència espiritual i material dels presoners per qualsevol raó, malalts en hospitals o "captius" d'addiccions (treball social amb drogoaddictes, ludòpates, etc.), marginats socials i grups desafavorits, treballant en aquests casos per alliberar-los d'aquest nou tipus de presó que impedeixen de desenvolupar la seva vida.
Els principals ordes redemptors han estat: l'Orde de la Santíssima Trinitat, fundat en 1194 per Sant Joan de Mata per a l'alliberament dels captius dels musulmans; i l'Orde de la Mercè, fundat en 1218 per Sant Pere Nolasc i Ramon de Penyafort amb el mateix objectiu. També incorporaren aquest objectiu alguns ordes militars com els Cavallers de Sant Tomàs, l'Orde del Sant Sepulcre o l'Orde del Sant Redemptor i el de Monfragüe.

## Bibliografia

* ↑ , Pierre Hélyot. Dictionnaire des ordres religieux, ou, Histoire des ordres monastiques, religieux et militaires et des congrégations séculières de l'un et de l'autre sexe, qui ont été établies jusqu'à présent, 1863, p. 928
# Nou Partit del Japó

El Nou Partit del Japó (日本新党 Nihon Shintō) fou un partit polític japonés en actiu des de 1992 a 1994.
El partit, considerat liberal, va ser fundat per en Morihiro Hosokawa, un ex membre de la Dieta i governador de la prefectura de Kumamoto, qui deixà el Partit Liberal Democràtic en protesta pels escàndols de corrupció. El 1992 el partit va aconseguir quatre membres a la Cambra de Consellers del Japó, Hosokawa inclòs. A les Eleccions generals japoneses de 1993 el partit va aconseguir 35 escons, capitalitzant el vot de descontentament amb el PLD. Hosokawa va ser nomenat Primer Ministre encapçalant un govern de coalició, però promte va ser forçat a renunciar.
L'any 1994, el partit va ser dissolt, passant els seus membres al Partit de la Nova Frontera.

## Referències

* ↑ Schoppa, Leonard J. «Path Dependence in the Evolution of Japan's Party System since 1993». A: The Evolution of Japan's Party System: Politics and Policy in an Era of Institutional Change. The University of Toronto Press, 2011, p. 14-42. ISBN 9781442611672.
# Pa amb vi i sucre

El pa amb vi i sucre és una de les preparacions més característiques i antigues de la cuina catalana, i que forma part del seu Corpus Culinari. Alguns consideren que el plat insígnia de la cuina catalana és el pa amb tomàquet, però no el més antic, atès que el tomàquet va arribar d'Amèrica a partir de 1492. Consisteix en una llesca de pa, xopat amb un raig de vi i en acabat polvorejant-hi sucre pel damunt que s'impregna amb el vi per capil·laritat. En Santi Santamaria d'El racó de can Fabes diu que menjava pa amb vi i sucre un dia si i un dia no.

## Vegeu també

* Pa xopat
* Sopes
* Sopa

## Referències

* 1 2 AA.VV., «Pa amb vi i sucre», Corpus de la Cuina Catalana, Barcelona, Institut Català de la Cuina, 2006, pàgines 303-304, ISBN 978-84-664-0772-4
* ↑ Jaume Fàbrega, Pa amb tomàquet, Barcelona, Cossetània Edicions, pàgina 82, ISBN 84-95684-78-0
* ↑ Jaume Fabrega(Segona edició). Pa amb tomàquet: les receptes més senzilles i saboroses de la Mediterrània. Cossetània Edicions, 2002, p. 82–. ISBN 978-84-95684-78-3 [Consulta: 14 agost 2011].
* ↑ «El pa amb tomàquet es apte per a tot. De petit un dia tocava pa amb tomàquet i xocolata i l'altre pa amb vi i sucre.» Pa amb tomàquet, pàg. 82, Jaume Fàbrega
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Pa d'àngel

La pel·lícula Pa d'àngel és una comèdia catalana, estrenada l'any 1984 dirigida per Francesc Bellmunt. Ha estat doblada al castellà.

## Sinopsi

Barcelona, 1983. Agustí Martorell és un advocat d'esquerres, ateu i antic lluitador antifranquista, que descobreix que la seva filla Esther, de 15 anys, influïda per les classes de religió opcionals de Mossèn Parcerisas, un capellà progre i post consiliar, s'ha convertit al catolicisme i s'ha batejat en secret. Agustí, però, reacciona davant d'aquesta conversió amb la mateixa ineptitud i intolerància que els seus pares quan van descobrir el seu ateisme.

## Repartiment

* Llorenç Santamaria... Agustí Martorell
* Eva Cobo ... Ester Martorell
* Pierre Oudrey...
* Patrícia Soley-Bertran ... Diana López
* Francesc Albiol
* Pere Ponce... Sergi
* Joan Borràs... Policia municipal
* Josep Maria Cañete ... Màrius

## Guardons

Per la seva actuació al film, Pere Ponce va rebre el premi al millor actor als III Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* ↑ Pa d'àngel a esadir.cat
* ↑ Pan de ángel a Fotogramas
* ↑ “Crits sords”, de Raül Contel, mejor película, La Vanguardia, 27 d'abril de 1985
# Palau de Luxemburg

El palais du Luxembourg està situat al 6è districte (arrondissement) de la ciutat de París al nord del jardin du Luxembourg, és la seu del Senat de França el qual s'hi va instal·lar el 1799. Aquest palau va ser construït al principi del segle xvii durant la regència de la reina Marie de Medicis. Pertany al mateix conjunt l'hôtel du Petit Luxembourg, residència del president del senat francès, el musée du Luxembourg, i el conjunt del jardí.

## Història

El palais du Luxembourg deu el seu nom a l'hôtel construït al mig del segle xvi i que pertanyia a François de Piney, duc de Luxembourg.
La regent Marie de Médicis, vídua d'Henri IV, va comprar aquesta residència i el domini dit « de Luxembourg » l'any 1612 i el 1615 encomanà la construcció d'un palau a l'arquitecte Salomon de Brosse. La regent s'hi instal·là l'any 1625, abans que estigués acabat. Una sèrie de teles es van encarregar al pintor Rubens les quals actualment estan exposades al Museu del Louvre.
Marie de Médicis, quan va morir l'any 1642, va llegar aquest domini al seu fill preferit Gaston duc d'Orléans, germà del rei Louis XIII.
L'any 1715, el Luxembourg passa al regent Philippe d'Orléans
El 14 d'octubre de 1750, la Galeria reial de pintura del Palau del Luxembourg va ser oberta a la visita del públic i així es va convertir en el primer museu d'art obert al públic de França cosa que prefigura la creació del Museu del Louvre el 1793.
Per un edicte del mes de desembre de 1778, el rei Louis XVI dona el domini i el palau al seu germà, el futur Louis XVIIII, després de la seva fugida el palau es va declarar « propriété nationale ».
El « Luxembourg » va esdevenir una presó durant el Regnat del Terror A finals de 1799, el Directoire el va fer la seu del Senat (Sénat conservateur), assemblea creada per la Constitució de l'any VIII. El 1814 es va atribuir a la Chambre des pairs.

## Arquitectura

El Palau de Luxemburg servia més com a residència secundària que com a palau oficial urbà. La seva planta correspon a la característica dels palaus francesos, com el de Verneuil on també hi intervingué Salomon de Brosse. Té un pati quadrat, el Pati d'Honor, un saló d'entrada coronat per una cúpula, la Cúpula Tournon i pavellons repetits en el cos de l'edifici.
El Palau de Luxemburg s'inspira lliurement en el Palau Pitti, de Florència, Itàlia, sol·licitat per Maria de Médici.
La part dreta del palau estava reservada per a la Reina, i la de l'esquerra per a Lluís XIII.

## Notes i referències
### Bibliografia

* Sara Galetti, Le Palais du Luxembourg de Marie de Médicis (1611-1631), Paris, Picard, 2012 ISBN 978-2-7084-0935-4, 296 pages, 172 illustrations
* Sara Galletti, Rubens et la galerie de Henri IV au palais du Luxembourg (1628-1630), Société française d'archéologie, Bulletin monumental, 2008, Plantilla:Numéro, p. 43-51 Plantilla:Lire en ligne

## Enllaços externs

* Palau de Luxemburg - Lloc web oficial
* Le Palais du Luxembourg - Le Paris pittoresque
# Pancake

Un pancake és una mena de crep, sovint prim i rodó, preparat a partir d'una pasta de midó que pot contenir ous, llet i mantega i cuit sobre una superfície calenta, com una planxa o paella, sovint fregint amb oli o mantega. Les evidències arqueològiques suggereixen que els pancakes van ser probablement el menjar de cereals més antic i més estès que es menjava a les societats prehistòriques.
La seva forma i estructura varien a tot el món. Al Regne Unit solen ser sense llevat i semblen una crep. A l'Amèrica del Nord s'utilitza normalment llevat en pols, creant pancakes gruixuts i flonjos. Una crep és un pancake fi d'origen bretó cuinada per una o per les dues cares en una paella o crepadora especial per aconseguir tot un seguit de fines bombolles. Una altra variació és el palačinke, un pancake prim i humit fregit a banda i banda que prové del sud-est d'Europa i que es pot farcir amb diversos tipus de condiments, tant dolços com salats.

## Referències

* ↑ Jones, M. Feast; Why Humans Share Food, Oxford University Press, 2007
* ↑ Nelson, Libby «British desserts, explained for Americans confused by the Great British Baking Show». Vox, 29-11-2015.

## Vegeu també

* Blini
* Draniki
# Paolo Andreucci

Paolo Andreucci (Castelnuovo di Garfagnana, Itàlia; 21 d'abril de 1965) és el pilot de ral·lis italià amb el palmarès nacional més laurejat. Ha estat guanyador en onze ocasions del Campionat d'Itàlia de Ral·lis als anys 2001, 2003, 2006, 2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015, 2017 i 2018, als que cal afegir el Campionat d'Itàlia de Ral·lis de Terra de 2021.

## Trajectòria

Andreucci debuta en competicions de ral·li l'any 1987 amb un Renault 5 Turbo i al 1989 participa per primera vegada en una prova del Campionat Mundial de Ral·lis al disputar el Ral·li de Portugal i el Ral·li Acròpolis amb un Lancia Delta Integrale.
L'any 1999 finalitza en tercera posició del Campionat d'Europa de Ral·lis amb un Subaru Impreza WRC i l'any 2001 guanya per primera vegada el Campionat d'Itàlia de Ral·lis amb un Ford Focus WRC.
En 2002 s'incorpora a Fiat, on estarà durant cinc anys aconseguint guanyar dos títols italians més: l'any 2003 amb el Fiat Punto S16000 i l'any 2006 amb el Fiat Grande Punto S2000.
Després d'un pas per Mitsubishi, l'any 2009 guanya el seu quart campionat italià amb un Peugeot 207 S2000, revalidant el títol al 2010, 2011 i 2012. L'any 2014, 2015, 2017 i 2018 el guanya Peugeot 208 T16.
L'any 2019 passa a disputar el Campionat d'Itàlia de Ral·lis de Terra, guanyant-lo al 2021 amb un Škoda Fabia Rally2 evo.

## Referències

* ↑ Shacki. «Paolo Andreucci - rally profile eWRC-results.com» (en anglès). [Consulta: 10 juliol 2022].