OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José María Carvajal Urrutia

José María Carvajal Urrutia (Cadis, 1762 - Madrid, 4 de desembre de 1832) va ser un militar i polític espanyol, secretari de Marina durant la Guerra del Francès.
Militar de l'Exèrcit espanyol, assolí el grau de tinent general i fou capità general del Regne de València i del Regne de Múrcia. Fou acadèmic d'honor de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles de València i la Junta Suprema Central el va nomenar secretari de despatx de Marina de febrer a juny de 1812.
Entre altres condecoracions, va rebre la Gran Creu de l'Orde de Sant Hermenegild, de Sant Ferran i la placa de l'Orde d'Isabel la Catòlica.

## Referències

* ↑ Pedralbes, Revista D'historia Moderna, Any XVI, Num. 16, p. 67
* ↑ «Ministres de Ferran VII». Arxivat de l'original el 2019-02-09. [Consulta: 16 juliol 2017].
* ↑ Epifanio Borreguero García Colección de pasaportes heráldicos, Volum 1', p. 17
# Josep de Sales i Boixadors

Josep de Sales i Boixdors (? - † Palma, Mallorca, 1831) fou un militar i polític mallorquí. Cavaller de l'Orde de Sant Joan i membre de l'Armada Espanyola, el 1787 fou alferes de fragata, el 1789 fou guardamarina, el 1805 capità de fragata i el 1811 capità de navili. Endemés, la seva germana Dionísia era casada amb Pere Caro Sureda, marquès de la Romana.
El dia 28 d'agost de 1810 fou elegit diputat per Mallorca a les Corts de Cadis, encara que no va poder prendre possessió fins al 7 de febrer de 1811. Defensor dels interessos de les Illes, va proposar l'exempció dels drets d'importació i exportació a les illes d'Eivissa i Formentera durant 25 o 30 anys, proposta que les Corts Espanyoles van denegar. Va formar part de la comissió de Comerç i Marina i fou escollit Vicepresident de les Corts Espanyoles. Fou un dels signants de la Constitució espanyola de 1812.
En acabar el seu mandat tornà a la seva carrera militar com a capità de navili i el 1818 fou condecorat per la seva participació en la rendició de Cartagena de Indias. Després de navegar pel Nord d'Àfrica i la Mediterrània el 1823 es va llicenciar per motius familiars.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ Biografia Arxivat 2012-06-28 a Wayback Machine. a cadiz2012.es
# Apollo Granforte

Apollo Granforte (20 de juliol de 1886, Legnago - 11 de juny de 1975, Milà) va ser un baríton ítalo-argentí de gran actuació en el període d'entreguerres.

## Vida i carrera

Va debutar com a tenor al seu poble natal el 1905 com a Arturo a Lucia di Lammermoor. Granforte va emigrar a l'Argentina, on va treballar com a ferrer i va estudiar amb Guido Capocci a Buenos Aires. Va debutar al Teatro Politeama de Rosario, com a Germont, el 1913. Va realitzar una intensa activitat en teatres de l'Argentina i en el Teatro Solís de Montevideo. El 1929 va debutar al Teatro Colón de Buenos Aires, en aquesta única temporada va cantar a Tosca, Andrea Chenier, I Pagliacci, Rigoletto, Lohengrin i l'estrena mundial de El Matrero de Felipe Boero. El 1921, va debutar a La Scala de Milà, a Parsifal i el 1924, va formar part de la gira per Austràlia de Nellie Melba. Va cantar diverses temporades al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.
Granforte va ser un dels més destacats barítons verdians i del verisme, va cantar Wagner i l'estrena de Nerone de Mascagni el 1935. Es va retirar el 1943 en l'òpera Fedra d'Ildebrando Pizzetti al costat d'Iva Pacetti, a Trieste. En retirar-se va ensenyar en el Conservatori d'Ankara, i després a Praga i Milà. Va ser el mestre del baix Raffaele Arié i de la soprano turca Leyla Gencer.

## Bibliografia

* Grove Music Online, J.B. Steane, Oxford University Press, 2008.
* Ledesma, Jesús Quiñones. Posts by former Granforte student on his personal and public Facebook pages, 2010–2013.
* Rideout, Bob. "Apollo Granforte", The Record Collector: A Magazine for Collectors of Recorded Vocal Art, volume 41, no. 4, 1996.
* Rideout, Bob. Posts on the Opera-L listserv, April 1999.
* Zanoli, Ivano. "Legnaghesi Famosi - Apollinare Granforte (Apollo in Arte) - Baritono," Il Basso Adige, no. 10, October 2011.
# Gymnocypris dobula

Gymnocypris dobula és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Yunfei, W., 1987. A survey of the fish fauna of the Mount Namjagbarwa region in Xizang (Tibet). P. 109-112 a S.O. Kullander i B. Fernholm (eds.) Proc. V Congr. Europ. Ichthyol., Estocolm, Suècia.
# Carfizzi

Carfizzi (albanès Karfici) és un municipi italià, dins de la província de Crotona. L'any 2007 tenia 868 habitants. És un dels municipis on viu la comunitat arbëreshë. Limita amb els municipis de Cirò, Melissa, Pallagorio, San Nicola dell'Alto i Umbriatico.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Caterina Carmela Tascione | Llista Cívica |

## Personatges il·lustres

* Carmine Abate, escriptor.
# Ofèlia (satèl·lit)

Ofèlia és una lluna d'Urà. Rep el seu nom d'Ofèlia, filla de Poloni personatge de l'obra Hamlet, de William Shakespeare. El va descobrir Richard J. Terrile de les imatges preses pel Voyager 2 el 21 de gener de 1986, i va rebre la designació temporal S/1986U8 . També es designa Urà VII. Ofèlia actua com el satèl·lit pastor exterior de l'anell èpsilon d'Urà. El satèl·lit pastor interior de tal anell és Cordelia. Hi ha també un asteroide anomenat 171 Ofelia.

## Referències

* 1 2 URL de la referència: http://adsabs.harvard.edu/abs/1998AJ....115.1195J.
* ↑ URL de la referència: https://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_phys_par. Data de consulta: 5 setembre 2020.
* ↑ «Ofèlia | enciclopèdia.cat». [Consulta: 15 agost 2021].
# Heinz Field

El Heinz Field és un estadi de futbol americà situat a la ciutat de Pittsburgh (Pennsilvània), Estats Units. Principalment és l'estadi dels Pittsburgh Steelers de l'NFL i dels Pittsburgh Panthers de l'NCAA. L'estadi va ser inaugurat el 2001, després de l'enderrocament de l'anterior recinte de tots dos equips, el Three Rivers Stadium. Aquesta edificació va ser nomenada per l'empresa localitzada a la mateixa ciutat Heinz, que va comprar els drets sobre el nom el 2001. En aquest estadi es va celebrar el Clàssic d'Hivern de l'NHL entre els Pittsburgh Penguins i els Washington Capitals l'1 de gener de 2011.
Fundat al costat del PNC Park i el David L. Lawrence Convention Center, l'estadi de 281 milions de dòlars es troba al costat del riu Ohio, en el Nord de Pittsburgh, al barri de North Stone. El recinte va ser dissenyat tenint en compte la història de l'acer a Pittsburgh, per la qual cosa es van incloure 12.000 tones d'acer en el disseny. L'inici de la construcció es va produir al juny de 1999 i el primer partit de futbol americà es va celebrar al setembre del 2001. La gespa natural de l'estadi ha estat criticada des de la seva instal·lació, però els propietaris dels Steelers han mantingut la gespa després de ser pressionats per entrenadors i jugadors. Les entrades pels 65.050 seients de l'estadi s'esgoten en cada partit que disputen els Pittsburgh Steelers, una ratxa que es remunta a 1972 (un any abans que l'NFL permetés emetre els partits en la televisió local). En el Coca-cola Great Hall es troba una col·lecció d'objectes històrics dels Steelers i els Panthers.

## Referències

* ↑ Populous. «Steel City Stadium: Heinz Field» (en anglès). Populous.com.
* ↑ ESPN. «Eric Fehr leads Capitals to victory over Penguins in soggy Winter Classic» (en anglès). Espn.com, 01-01-2011.
* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.«Heinz Field Stadium Fact Sheet» (en anglès). Steelers.com.

## Bibliografia addicional

* Pittsburgh Steelers: House of Steel: Heinz Field and the Dawn of a New Era in Pittsburgh. NFL Creative, 2002. ISBN 0-9721664-0-8. (en anglès)

## Enllaços externs

* Pàgina de l'estadi a la Web oficial dels Pittsburgh Steelers
# Gàlag dels Uluguru

El gàlag dels Uluguru (Paragalago orinus) és una espècie de primat de la família dels galàgids. Viu a Kenya i Tanzània, on habita boscos tropicals de montà i submontà. Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat.

## Referències

* ↑ Butynski, T. M., Perkin, A., Bearder, S. i Ehardt, C. Galagoides orinus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 gener 2009. (anglès)
# Gàlag elegant septentrional

El gàlag elegant septentrional (Euoticus pallidus) és una de les dues espècies de primat de la família dels gàlags, que pertanyen als gàlags elegants (gènere Euoticus).

## Distribució i hàbitat

Viu al Camerun, Guinea Equatorial i Nigèria, i el seu hàbitat són els boscos secundaris i tropicals.

## Conservació

L'espècie està amenaçada per les empreses que es dediquen a la tala de boscos, ja que aquesta activitat els suposa una pèrdua d'hàbitat.

## Subespècies

Actualment hi 2 subespècies reconegudes:
* Euoticus pallidus pallidus
* Euoticus pallidus talboti
# Halaelurus maculosus

Halaelurus maculosus és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 45,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a la costa sud de Java, Bali, Lombok i les Filipines.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Gill T. N., 1862. Analytical synopsis of the order of Squali; and revision of the nomenclature of the genera. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 7. 367-370, 371-408.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ White, W.T., Last, P.R. & Stevens, J.D., 2007. Halaelurus maculosus n. sp. and Halaelurus sellus n. sp., two new species of catshark (Carcharhiniformes: Scyliorhinidae) from the Indo-West Pacific. Zootaxa, 1639: 1-21.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Halaelurus clevai

Halaelurus clevai és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Hàbitat

És un peix marí que viu entre 425-500 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba davant les costes de Madagascar.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Gill T. N., 1862. Analytical synopsis of the order of Squali; and revision of the nomenclature of the genera. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 7. 367-370, 371-408.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Séret, B., 1987. Halaelurus clevai, sp. n., a new species of catshark (Scylliorhinidae) from off Madagascar, with remarks on the taxonomic status of the genera Halaelurus Gill and Galeus Rafinesque. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology Special Publication Núm. 44: 1-27.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Guido van Rossum

Guido van Rossum (nascut el 31 de gener de 1956) és un programador informàtic neerlandès, és més conegut com l'autor del llenguatge de programació Python. A la comunitat Python, Van Rossum se'l coneix com "un dictador benevolent de per vida", cosa que significa que continua supervisant el procés de desenvolupament de Python i la presa de decisions quan sigui necessari. Actualment treballa per a Microsoft, on dedica la meitat del seu temps a treballar en el desenvolupament de Python.

## Biografia

Van Rossum va néixer i es va criar als Països Baixos, on va estudiar matemàtiques i ciències de la computació a la Universitat d'Amsterdam el 1982. Més tard va treballar per a diversos instituts de recerca, incloent-hi el CWI a Amsterdam, l'Institut Nacional d'Estàndards i Tecnologia (NIST) de Gaithersburg, Maryland, i la Corporació Nacional per a Iniciatives de Recerca (CNRI) a Reston, Virginia.
El desembre de 2005, Van Rossum va ser contractat per Google. Va escriure una interfície web per a Google en Python.
Van Rossum, el 2001, va rebre el Premi per a la Promoció de Programari Lliure de la Free Software Foundation (FSF) a la conferència de 2002 FOSDEM a Brussel·les, Bèlgica. Guido també va rebre un premi NLUUG el maig de 2003 i el 2006 va ser reconegut com a "enginyer distingit" per l'Associació de Maquinària Informàtica.

## Referències

* ↑ van Rossum, Guido. «(Python-Dev) Happy Birthday, Guido!». Python-Dev mailing list, 31-01-2007. Arxivat de l'original el 8 setembre 2009.
# Gábor Novák

Gábor Novák (Budapest, 14 d'agost de 1934 - 6 d'agost de 2021) fou un piragüista hongarès que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla de plata en la competició del C-1 10.000 metres del programa de piragüisme.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat d'Europa en aigües tranquil·les de 1957 i tres campionats nacionals. Es va retirar el 1963. Posteriorment va exercir d'entrenador al seu club, formant, entre d'altres a István Vaskuti.

## Referències

* 1 2 Ferenc, Vasvári. «Magyar Olimpiai Bizottság - Elhunyt az első magyar kenus olimpiai érmes, Novák Gábor» (en hongarès), 06-08-2021. [Consulta: 5 setembre 2021].
* 1 2 «Olympedia – Gábor Novák». [Consulta: 5 setembre 2021].
# Gábor P. Szabó

Gábor P. Szabó (14 d'octubre de 1902 - 26 de febrer de 1950) fou un futbolista hongarès. Va formar part de l'equip hongarès a la Copa del Món de 1934.
# Hidrotòrax

L'hidrotòrax és un tipus d'embassament pleural en què s'acumula transsudat a la cavitat pleural. És més probable que aquest trastorn es desenvolupi secundàriament a insuficiència cardíaca congestiva, després d'un augment de la pressió hidroestàtica dins dels pulmons. Més rarament, l'hidrotòrax es pot desenvolupar en el 10% dels pacients amb ascites que s'anomena hidrotòrax hepàtic. Sovint és difícil de tractar-la en la insuficiència hepàtica terminal i sovint no respon a la teràpia.
També es poden desenvolupar embassaments pleurals després de l'acumulació d'altres líquids dins de la cavitat pleural; si el líquid és sang es coneix com a hemotòrax (com en les lesions toràciques greus), si el líquid és pus es coneix com a piotòrax (que resulta d'infeccions toràciques), i si el líquid és limfa es coneix com a quilotòrax (resultat de la ruptura del conducte toràcic).

## Referències

* ↑ Lv, Yong; Han, Guohong; Fan, Daiming «Hepatic Hydrothorax». Annals of Hepatology, 17, 1, 2018, pàg. 33–46. DOI: 10.5604/01.3001.0010.7533. ISSN: 1665-2681. PMID: 29311408.
# Hans Joakim Nilsson

Joakim Nilsson és un exfutbolista suec, que jugava de defensa. Va jugar al Malmö FF i l'Sporting de Gijón.
Va ser internacional amb la selecció de Suècia en 27 ocasions, tot marcant un gol. Amb el combinat del seu país va participar en el Mundial de 1990 i a l'Eurocopa de 1992.

## Referències

* ↑ «Sweden national football team stats» (en suec). passagen.se. Arxivat de l'original el 2012-06-06.
# Harry Kaiser

Harry Kaiser va ser un ciclista estatunidenc que va córrer a principis del segle xx. Es va especialitzar en proves de velocitat, on va guanyar la medalla de plata al Campionat del món en categoria amateur de 1912, darrere de Donald McDougall.
Un cop com a professional, va participar en nombroses curses de sis dies.

## Palmarès

* 1914
** Campió dels Estats Units amateur en Velocitat
* 1920
** 1r als Sis dies de Nova York (amb Ray Eaton)

## Enllaços externs

* Fitxa a cyclingarchives.com
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Heimyscus fumosus

Heimyscus fumosus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És l'única espècie dins del gènere Heimyscus. Són rosegadors de petites dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 81 a 105 mm, una cua de 88 a 108 mm, peus de 21 a 23 mm, orelles de 15 a 19 mm i un pes de fins a 28 g. Viu a l'Àfrica central, on es troba al Camerun, a la República Centreafricana, a la República Democràtica del Congo, Guinea Equatorial i al Gabon. Habita boscos primaris de terres baixos, i està amenaçat per la desforestació.

## Referències

* ↑ Happold, David C.D.. Mammals of Africa. Volume III-Rodents, Hares and Rabbits. Bloomsbury, 2013. ISBN 9781408122532.
* ↑ «Heimyscus fumosus» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN).
# Hidrocaritàcies

Les hidrocaritàcies (Hydrocharitaceae) són una família de plantes amb flors. Aquesta família de plantes aquàtiques inclou tant espècies d'aigua dolça com d'aigua marina. Encara que és una família cosmopolita són principalment tropicals. Alguns botànics divideixen aquesta família en tres subfamílies - Hydrocharitoideae, Thalassoideae (Thalassia) i Halophiloideae (Halophila). Algunes espècies s'utilitzen com a plantes ornamentals i d'altres han esdevingut una espècie invasora com és el cas d'Elodea.

## Gèneres

* Apalanthe
* Appertiella
* Blyxa
* Egeria
* Elodea
* Enhalus
* Halophila
* Hydrilla
* Hydrocharis
* Lagarosiphon
* Limnobium
* Maidenia
* Najas
* Nechamandra
* Ottelia
* Stratiotes
* Thalassia
* Vallisneria
# Hidrocarbur insaturat

Un hidrocarbur insaturat és un hidrocarbur en el qual algun àtom de carboni no està insaturat (és a dir, unit a uns altres quatre àtoms exclusivament per enllaços simples) sinó que té algun enllaç doble o enllaç triple.
Els hidrocarburs insaturats poden ser de dos tipus: alquens (amb dobles enllaços) i alquins (amb triples enllaços). Tots ells són hidrocarburs lineals no cíclics.
Combustió:
    Hidrocarbur insaturat + O₂ → CO₂ + H₂O

## Alquens

Tenen com a mínim un enllaç doble entre dos àtoms de carboni. El cas més simple és l'etilè, CH2=CH2.

## Alquins

Són els hidrocarburs lineals que tenen, com a mínim un enllaç triple. El més simple és l'acetilè

## Vegeu també

* Hidrocarbur saturat
# José Epita Mbomo

José Epita Mbomo (Ibanamai, Corisco, 15 d'agost de 1911 - Bordeus, 19 de desembre de 1969) fou un electicista, mecànic i resistent contra el nazisme equatoguineà.
Va arribar a Espanya a bord d'un dels hidroavions de la Patrulla Atlántica, del 1927. S'establirà a la base militar de Los Alcázares, on treballarà com a mecànic i esdevindrà el primer negre d'Espanya casat amb una blanca. En finalitzar la Guerra Civil Espanyola, s'exilien a França, on s'hi estaria a diversos camps de concentració. El 6 de desembre del 1939, i gràcies a la seua especialització, és contractat a una empresa de Bordeus. El matrimoni d'instal·la a Merinhac, i el 1942 José s'uneix a la resistència. El 1944 és capturat i deportat al camp de concentració de Neuengamme, on treballa d'obrer especialitzat i cambrer. Al final de la guerra, va ser evacuat del camp a bord del vaixell-presó Cap Arcona, bombardejat per equivocació pels aliats, i aconsegueix ser un dels 350 supervivents.
En finalitzar la guerra, torna a Merinhac amb la seua família, treballant per a Forclum. Arran de la invasió de Praga, trenca el carnet del Partit Comunista i un any després torna per primera volta a Espanya. En tornar a França li diagnostiquen un linfoma de Hodgkin, morint a finals d'any. El 1975 rep honors pòstums de la República Francesa, en tant que resistent.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 Constenla, Tereixa. «José Epita Mbomo, el electricista que saboteó a los nazis y salvó a sus amigos». El País, 20-02-2021. [Consulta: 22 febrer 2021].
# Antoni Jorques Mas

Antoni Jorques Mas (8 de desembre de 1947, Almassora), més conegut com a Antoniet, va ser és un jugador professional de pilota valenciana, en la modalitat d'Escala i corda, en què ocupava la posició de "rest". Va debutar als 17 anys al trinquet del seu poble, i es va mantindre 30 anys com a professional fins que es va retirar. D'ençà és mestre de les escoles dels clubs d'Almassora i d'Atzeneta. Va guanyar el Campionat Nacional d'Escala i Corda en 1973, amb Gat I de mitger i amb Carbonerer II com a punter. Este campionat el va consagrar com un dels millors escalaters de la dècada, ja que als seus 25 anys, era ben conegut als trinquets de La Plana, però relativament desconegut als de la resta del País Valencià. Fou Campió Nacional d'Escala i corda el 1973

## Referències

* ↑ Joc de Pilota, historia de un deporte valenciano pg.289 - Alberto Soldado. Diputació de València, 1998. ISBN 84-923378-1-8