OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jackson (Wyoming)

Jackson és l'únic poble i seu del Comtat de Teton (Wyoming) als Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000 Jackson tenia 8.647 habitants, 3.631 habitatges, i 1.670 famílies. La densitat de població era de 1.171,4 habitants/km².
Dels 3.631 habitatges en un 23,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 34,4% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 54% no eren unitats familiars. En el 29,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,4% tenia menys de 18 anys, un 13,9% entre 18 i 24, un 43,7% entre 25 i 44, un 18,2% de 45 a 60 i un 5,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 118,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.757 $ i la renda mediana per família de 53.915 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.152 $ mentre que les dones 24.307 $. La renda per capita de la població era de 25.004 $. Entorn del 2,6% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jackson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jackson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Jacques F. Acar

Jacques F. Acar (13 d'abril de 1931 - 27 de març de 2020) va ser un metge i microbiòleg francès especialitzat en antibiòtics.

## Biografia

Acar va deixar Senegal el 1948 per als seus estudis a la Facultat de medicina de París. Es va graduar en 1954 i va completar el seu servei militar com a metge de camp a l'Àfrica subsahariana. Va ser nomenat cap de la clínica de malalties infeccioses a l'Hospital Bichat-Claude Bernard a París el 1962.
El 1966 es va convertir en cap de Departament de Microbiologia Mèdica i Malalties Infeccioses a l'Hospital Sant-Joseph a París, romanent allí fins a 1999. A el mateix temps, va ser cap de Microbiologia Mèdica a l'Hospital Broussais. Va ser professor de microbiologia mèdica a la Universitat Pierre i Marie Curie des de 1973 fins a 1980, i va ser cap del departament des de 1980 fins 2000.
Acar va ser president del grup de treball de l'Organització Mundial de la Salut sobre resistència als antimicrobians entre 1992 i 1996. Es va exercir com a editor en cap de Microbiologia Clínica i Infecció des de 1995 fins a 2000, i expert per a l'Organització Mundial de Sanitat Animal des de 1999 fins a la seva mort. El 2015, es va convertir en part d'un grup de treball del Ministeri de Salut francès per la resistència als antimicrobians.

## Mort

Després d'una conferència als Estats Units, Acar va ser hospitalitzat el 22 de març de 2020 i va morir de COVID-19 el 27 de març. La seva mort va ser molt plorada en el món científic, inclosos molts dels seus antics alumnes i col·legues, com el professor Didier Raoult.
Al llarg de la seva carrera, Jacques F. Acar va organitzar seminaris i ensenyaments en més de 20 països de tot el món. Va ser autor de més de 500 publicacions.

## Referències

* ↑ «Un grand patron de la microbiologie» (en francès). L'Orient le Jour, 30-03-2020.
* ↑ «Jacques F. Acar (1931 – 2020)» (en francès). Société Française de Microbiologie, 30-03-2020.
* ↑ «Jacques Acar Publications». Sorbonne Université.
# ISO 3166-2:EE

ISO 3166-2:EE és el subconjunt per a Estònia de l'estàndard ISO 3166-2, publicat per l'Organització Internacional per Estandardització (ISO) que defineix els codis de les principals subdivisions administratives.
Actualment per a Estònia l'estàndard ISO 3166-2 està format per 15 comtats.
Cada codi es compon de dues parts, separades per un guió. La primera part és EE, el codi ISO 3166-1 alfa-2 per a Estònia. La segona part són dos dígits.

## Codis actuals

Els noms de les subdivisions estan llistades segons l'ISO 3166-2 publicat per la "ISO 3166 Maintenance Agency" (ISO 3166/MA).
Els noms de les subdivisions són ordenats segons l'ordre de la gramàtica estoniana: un-v, õ, ä, ö, ü.
| Codi | Nom de la subdivisió (et) | Nom de la subdivisió (ca) |
| EE-37 | Harjumaa | Harju |
| EE-39 | Hiiumaa | Hiiu |
| EE-44 | Ida-Virumaa | Ida-Viru |
| EE-49 | Jõgevamaa | Jõgeva |
| EE-51 | Järvamaa | Järva |
| EE-57 | Läänemaa | Lääne |
| EE-59 | Lääne-Virumaa | Lääne-Viru |
| EE-65 | Põlvamaa | Põlva |
| EE-67 | Pärnumaa | Pärnu |
| EE-70 | Raplamaa | Rapla |
| EE-74 | Saaremaa | Saare |
| EE-78 | Tartumaa | Tartu |
| EE-82 | Valgamaa | Valga |
| EE-84 | Viljandimaa | Viljandi |
| EE-86 | Võrumaa | Võru |
* ↑ Nom en català no inclòs a l'estàndard ISO 3166-2.

## Vegeu també

* Municipis d'Estònia
* Llista de ciutats d'Estònia

## Enllaços externs

* ISO Online Browsing Platform: EE (Plataforma Online d'Exploració ISO: EE) (anglès)
* Comtats d'Estònia, Statoids.com (anglès)
# Illa Sverdrup

«Illa Sverdrup» té aquests significats:
* Illa Sverdrup (Groenlàndia). Illa del nord de Groenlàndia
* Illa Sverdrup (Rússia). Illa de Rússia, al mar de Kara
* Illes Sverdrup. Conjunt d'illes del Canadà
# Jaume Rosselló Manetas

Jaume Rosselló Manetas és un editor, periodista i escriptor català.
Responsable de la creació de revistes com Integral (1978) i Cuerpomente (1990), entre d'altres. La seva vida ha estat dedicada a les publicacions relacionades amb la salut, l'alimentació vegetariana i la vida natural. Ha estat també editor de llibres, traduïts a més de vint idiomes. És autor de centenars d'articles sobre temes de salut, alimentació i medicina natural, havent esdevingut un especialista en temes de nutrició. Durant tota la seva trajectòria professional s'ha dedicat a divulgar un estil de vida sa i natural en les seves publicacions. Ja jubilat, dedica els seus esforços a promoure l'ecologisme a títol més personal, fent xarrades o concedint entrevistes.

## Referències

* ↑ Cano, Montse «Hace 30 años, ellos lo hicieron posible. Una historia tan larga y fructífera como la de ‘Integral' da para incluir a mucha gente. Pero hemos querido ir a los orígenes, a los que idearon esta aventura en 1978. Los fundadores nos han contado cómo empezó todo». Integral, Núm. Especial 30 aniversario, 2008. Arxivat de l'original el 29 de gener 2013 [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ Urrutia, Enric «Jaume Rosselló, fundador de la revista Integral: “Els experts asseguren que tornarem bastant aviat a una comunicació de qualitat”». Bio Eco Actual, 08-10-2019 [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ «Jaume Rosselló». Fira Natura. Arxivat de l'original el 6 d’agost 2020. [Consulta: 6 agost 2020].
# Joan de Cardona i Requesens

Joan de Cardona i Requesens (? - ?). Baró de Sant Boi, Virrei de Navarra, capità general de les galeres a Sicília i Nàpols, conseller d'estat i Almirall de Felip II.

## Antecedents familiars

Fill d'Antoni de Cardona i Enríquez i de Maria de Requesens. Net de Joan Ramon Folc IV de Cardona.

## Núpcies i descendents

Casat amb Francesca Flordespina Guiso, hereva de la Baronia de Galtelli (Sardenya). Van tenir els següents fills:
* Antoni de Cardona i Guiso. Reclamà la baronia de Galtelli a la mort dels germans de la seva mare.

## Biografia

De ben petit va entrar a l'escolania de Montserrat.
Fou capità general de les galeres a Sicília i Nàpols.
L'any 1557 anà a Mallorca per comunicar l'abdicació de Carles I en favor del seu fill Felip II (Felip I de Mallorca) i jurà els privilegis i franqueses del Regne de Mallorca en nom del nou monarca, amb la salvetat de fer-ho només per aquells que estaven en ús. Això suposava el trencament de dues tradicions ben establertes, la de no fer salvetats i la del jurament personal del rei davant una ambaixada del Gran i General Consell. Aquestes anomalies es salvarien el 1564, quan aprofitant una visita de Felip II a Barcelona, es feu el jurament amb la forma tradicional.
Va lluitar en les batalles següents:
* Setge de Malta (1565).
* Batalla de Lepant (1571).
Va ser designat Virrei de Navarra entre 1595 i 1610.

## Referències

* ↑ «Joan Cardona i Requesens». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 152. ISBN 84-8661702-2.
# Jakes Abeberry

Jakes o Jacques Abeberry (Biarritz, Iparralde 25 d'abril de 1930 - 29 de novembre de 2022) fou un promotor de la cultura basca i polític basc.
Abeberry fou el president de l'associació Oldarra de la seva ciutat de 1955 a 1989, dirigint també en els anys 70 l'associació de dansa basca Euskal Dantzarien Biltzarra. També va ser un dels fundadors del moviment abertzale Enbata, creat a Itsasu (Lapurdi) el 1963. Sota l'etiqueta d'Enbata es presenta a les eleccions cantonals de 1967 pel cantó de Baiona-Nord, obtenint un 3,89% dels sufragis.
L'any següent, serà candidat del mateix moviment a les eleccions legislatives per la quarta circumscripció del departament dels Pirineus Atlàntics sense arribar a obtindre l'acta de diputat. El gener de 1982, dissolta ja Enbata, va ser un dels fundadors de l'organització política Herritarki que pretenia concórrer als comicis municipals de l'any següent en els quals aconsegueix ser escollit regidor a l'Ajuntament de Biarritz. El 1991 va arribar a un acord amb Didier Borotra, el cap de la candidatura de la dreta de Biarritz, per a concórrer junts a la segona volta, on va ser escollit de nou regidor i posteriorment també tinent d'alcalde, sent escollit successivament en els següents comicis de 1995 i de 2001 (era a més responsable de la Delegació de Cultura del consistori). També va ser cap de llista de la candidatura d'Abertzaleen Batasuna en les eleccions regionals de 1991 i de 1998, sense ser-ne escollit.
Es va posicionar a favor d'Euskal Herriko Laborantza Ganabara-EHLG (cambra agrícola no oficial del País Basc del Nord) en el seu contenciós amb l'oficial Cambra Agrícola dels Pirineus Atlàntics i el prefecte de Pau.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Auñamendi
* ↑ Enciclopèdia Auñamendi
* ↑ «La sentencia exculpatoria abre la puerta al reconocimiento de EHLG - GARA». Arxivat de l'original el 2011-08-31. [Consulta: 20 octubre 2010]. Diari Gara
# Jean Robic

Jean Robic (Vouziers, 10 de juny de 1921 - 6 d'octubre de 1980) va ser un ciclista francès. Era anomenat Biquet, Cap-de-cuir per la protecció de ciclocròs que duia al cap.
Va viure la seva joventut a Radenac, a Ar Mor-Bihan, on el seu pare tenia una botiga de bicicletes. La casa de la seva infantesa està situada al carrer que duu el seu nom. Fou professional de 1945 a 1961.
El 1947 aconsegueix el seu èxit més important en guanyar el Tour de França. Aquest èxit té l'afegitó que l'aconseguí sense haver portat el mallot groc en cap de les etapes. A la darrera etapa efectua un atac a la cota de Bonsecours, a la sortida de Rouen, i amb l'ajuda d'Edouard Fachleitner i Lucien Teisseire aconsegueix superar el mallot groc fins al moment, Pierre Brambilla. La victòria la dedicà a Santa Anna, patrona de Bretanya tot oferint el mallot groc a la basílica de Santa Anna d'Auray, lloc on encara es pot trobar.

## Palmarès

* 1940
** 1r del Premi de Gros Caillou a Versalles
* 1945
** Campió de França de ciclocross
** 1r a Quimperlé
** 1r de l'Omnium Routier i vencedor d'una etapa
* 1946
** Vencedor d'una etapa de la Mónaco-París
* 1947
** 1r del Tour de França i vencedor de 3 etapes
** 1r del Critèrium Internacional de ciclocross
** 1r a la Louvière
** Vencedor d'una etapa del Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1948
** 1r a l'A través de Lausana
** 1r de la Cursa de la cota de Mont Faron
** 1r del Gran Premi de la Muntanya del Critèrium del Dauphiné Libéré
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Suïssa
* 1949
** 1r de la Pujada a Arantzazu
** 1r de la Cursa de la cota de Mont Faron
** 1r de la Cursa de la cota d'Onate
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1950
** Campió del món de ciclocròs
** 1r de la Roma-Nàpols-Roma i vencedor de 2 etapes
** 1r de la Pujada a Arantzazu
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1951
** Vencedor d'una etapa del Tour del Sud-est
* 1952
** 1r del Tour de l'Alta Savoia
** 1r de la Polymultipliée
** 1r del Bol d'Or
** 1r a Éssen
** Vencedor de 2 etapes de la Roma-Nàpols-Roma
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1953
** Vencedor d'una etapa del Tour de França

### Resultars al Tour de França

* 1947. 1r de la classificació general i vencedor de 3 etapes
* 1948. 16è de la classificació general
* 1949. 4è de la classificació generalet i vencedor d'una etapa
* 1950. 12è de la classificació general
* 1951. 27è de la classificació general
* 1952. 5è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1953. Abandona (14a etapa) i vencedor d'una etapa
* 1954. Abandona (5a etapa)
* 1955. Abandona (10a etapa)
* 1959. Abandona (20a etapa)

## Enllaços externs

* Palmarès de Jean Robic (francès)
# Jennifer Digbeu

Jennifer Digbeu, (nascuda el 14 d'abril de 1987 a Lió, França) és una jugadora de bàsquet francesa. És la germana del també professional Alain Digbeu. Ella va ser part de l'equip francès que va guanyar la medalla de plata als Jocs Olímpics d'Estiu de 2012.

## Referències

* ↑ «Jennifer Digbeu Bio, Stats, and Results». Arxivat de l'original el 2016-12-03.

## Enllaços externs

* Perfil en Mundial de 2010
# Jennifer Egan

Jennifer Egan (Chicago, 6 de setembre de 1962 és una escriptora estatunidenca.

## Biografia

Jennifer Egan va néixer a Chicago, però als set anys es va traslladar, amb la seva mare, a San Francisco, després del divorci dels seus pares. Va estudiar literatura anglesa a la Universitat de Pennsilvània i, posteriorment, va estudiar dos anys al St John's College de la Universitat de Cambridge. Després de viatjar un temps per Europa, va tornar als Estats Units, i va fixar la seva residència a Nova York. Va començar publicant relats curts en prestigioses publicacions com la revista The New Yorker.
El 1995 va publicar la seva primera novel·la, The Invisible Circus, que va ser molt ben acollida per la crítica, a la qual succeí la col·lecció de relats Emerald City, de 1996. Les següents novel·les foren Look at Me (2001), finalista del National Book Award, i The Keep (2006), traduïda al català com La torre mestra. La novel·la A Visit from the Goon Squad —publicada en català com El temps és un cabró— va ser guardonada amb el Premi Pulitzer d'Obres de Ficció; està dividida en tretze capítols protagonitzats per personatges relacionats amb la indústria de la música i té una estructura narrativa molt lliure, amb salts en el temps i grans diferències estilístiques. L'empresa HBO ha comprat els drets per convertir aquesta novel·la en una sèrie, com ja havia fet amb The Invisible Circus. La seguí Manhattan Beach (2017), també traduïda al català, que ha estat distingida amb la Medalla Andrew Carnegie per l'Excel·lència en la Ficció.

## Obres
### Novel·les

* The Invisible Circus (1995)
* Look at Me (2001)
* The Keep (2006) (La torre mestra, Barcelona, Edicions 1984, 2013)
* A Visit from the Goon Squad (2010) (El temps és un cabró, Barcelona, Edicions 1984, 2011)
* Manhattan Beach (2017) (Manhattan Beach, Barcelona, Edicions 1984, 2019)

### Relats breus

* Emerald City (1996)
* Black Box (2012)

## Referències

* 1 2 «Jennifer Egan». Enciclopedia Britannica, 29-08-2014. [Consulta: 10 abril 2016].
* 1 2 Planes, Marta. ««La torre mestra», de Jennifer Egan, vista per Marta Planes [Llegir en cas d'incendi]». Edicions de 1984, 26-11-2013. [Consulta: 13 juliol 2020].
* ↑ «Biography for Jennifer Egan». Biography for Jennifer Egan, 2012. [Consulta: 10 abril 2016].
* ↑ «Surprises Are Always the Best». The Pennsylvania Gazette, 24-06-2011. [Consulta: 10 abril 2016].
* ↑ «Mi novela es como un disco de los años setenta». Ediciones El País SL, 30-12-2011. [Consulta: 10 abril 2016].
* ↑ «Egan, Jennifer». Edicions de 1984. [Consulta: 13 juliol 2020].
* ↑ Castillo, David «Més dones que mai». El Punt Avui [Barcelona], 18-04-2019, pp. 48-49.
# Jangō Simulation Mahjong-dō 64

Jangō Simulation Mahjong Dō 64 (títol en japonès: 雀豪シミュレーション麻雀道64) és un videojoc de mahjong per la Nintendo 64 llançat només al Japó el 1997.
# Jaume Galter

Jaume Galter, va ser un músic del S.XVIII que va succeir a Narcís Galter al 1796 en el benefici de Sant Miquel, annex a la plaça de flauta i oboè, fundat a la basilísca de la catedral de Santa Maria de Castelló d'Empúries.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep M.; Salgado Cobo, Elena «Inventaris del fons musicals de Catalunya, Volum 7: Fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries». La Capella de música de Santa Maria de Castelló d'Empúries i els compositors del seu fons musical. Bellaterra : Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions, 2013.
# Josep Antoni Borrell i Borgonyó

Josep Antoni Borrell i Borgonyó (Sabadell, 1756-1828) va ser un fabricant tèxtil català.
Borrell fou també el propietari dels terrenys en què el 1857 els seus hereus van construir el vapor d'en Borrell. Va ser alcalde interí de Sabadell el 1809, nomenat pel municipi per ocupar la vacant deixada per la mort de Bartomeu Salt Amat, el primer alcalde nomenat per la Junta Superior de Catalunya durant la Guerra del Francès. Cap a mitjan segle XIX Sabadell li dedicà un carrer.

## Referències

* 1 2 Nomenclàtor. «Carrer de Borrell». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 16 març 2015].
# Josep Aymerich i Cortillas

Josep Aymerich i Cortillas (l'Ametlla del Vallès, 1945) fou un comerciant que participà en la política municipal de l'Ametlla del Vallès.
El 9 de novembre de 1974, Rodolfo Martín Villa, governador civil de Barcelona, nomenà alcalde de l'Ametlla Josep Aymerich i Cortillas, el qual governà amb un equip format per l'anterior alcalde, Daniel Draper, i Jaume Marquès, Josep Canudas, Pere Jofre i Josep Permanyer Boter.
Durant el seu mandat va haver d'afrontar la mobilització ciutadana que començà a formar-se durant els darrers anys del franquisme i que es va desenvolupar plenament després de la mort de Franco. Una mostra de la mobilització ciutadana és que l'Associació de Veïns de l'Ametlla va arribar a tenir prop de tres-cents socis, sobre un total de mil cinc-cents veïns i, a més, va aconseguir que l'ajuntament li cedís un local (l'antic escorxador) i s'hagués d'avenir a discutir-hi temes del govern municipal, la qual cosa es produïa a desgrat de l'alcalde, que considerava la presència dels veïns als plens una coacció als membres del consistori. El 7 d'octubre de 1978, Aymerich convocà els veïns a un referèndum perquè decidissin sobre la continuïtat del consistori fins a la celebració d'eleccions, però les seccions locals dels partits polítics de l'oposició democràtica (PSC, PSUC, CiU) ho van considerar del tot il·legal i van fer campanya per l'abstenció; al final, van votar 547 persones (aproximadament un 50% del cens del municipi), de les quals 509 es mostraren favorables a la continuïtat.
També en el seu govern es declararen urbanitzables les àrees de: la Miranda, el Serrat, Can Reixach, Turons del Vallès, Montguit, Sant Genís, les Roquetes, la Fustera i el Pinar de Rosanes, es recobrà l'administració del cementiri, que des de l'any 1939 havia passat a dependre de la parròquia, i va tenir lloc la compra de la sala de teatre, annexa al Cafè Bassa, una obra modernista de Joaquim Raspall, que durant més de seixanta anys va ser el local social dedicat als actes públics: teatre, cinema i sala de ball.

## Referències

* ↑ La Vanguardia, 11/10/1978 (castellà)

## Enllaços externs

* Biografia de l'alcalde al museu de Granollers
# Joaquim Dualde

Joaquim Dualde és el nom dels següents personatges:
* Joaquim Dualde i Gómez, (1875 - 1963), polític valencià, ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts durant la Segona República Espanyola.
* Joaquim Dualde Santos de Lamadrid, (1932 - 2012), jugador d'hoquei sobre herba català.
# Judo als Jocs Olímpics d'estiu de 2008

La competició de judo als Jocs Olímpics d'Estiu 2008 va estar formada per catorze competicions, set en categoria masculina i set més en femenina, realitzades entre el 9 i el 15 d'agost de 2008 al Gimnàs de la Universitat de Beihang.

## Medallistes
### Homes

| Event | Or | Plata | Bronze |
| -60 kg | Choi Min-ho Corea del Sud | Ludwig Paischer Àustria | Rishod Sobirov UzbekistanRuben Houkes Països Baixos |
| -66 kg | Masato Uchishiba Japó | Benjamin Darbelet França | Yordanis Arencibia CubaPak Chol-min Corea del Nord |
| -73 kg | Elnur Mammadli Azerbaidjan | Wang Ki-chun Corea del Sud | Rasul Boqiev TadjikistanLeandro Guilheiro Brasil |
| -81 kg | Ole Bischof Alemanya | Kim Jae-bum Corea del Sud | Tiago Camilo BrasilRoman Gontiuk Ucraïna |
| -90 kg | Irakli Tsirekidze Geòrgia | Amar Benikhlef Algèria | Hesham Mesbah EgipteSergei Aschwanden Suïssa |
| -100 kg | Naidangiin Tüvshinbayar Mongòlia | Askhat Zhitkeyev Kazakhstan | Movlud Miraliyev AzerbaidjanHenk Grol Països Baixos |
| +100 kg | Satoshi Ishii Japó | Abdullo Tangriev Uzbekistan | Teddy Riner FrançaOscar Braison Cuba |

### Dones

| Event | Or | Plata | Bronze |
| -48 kg | Alina Alexandra Dumitru Romania | Yanet Bermoy Cuba | Paula Pareto ArgentinaRyoko Tani Japó |
| -52 kg | Xian Dongmei R.P. de la Xina | An Kum-ae Corea del Nord | Soraya Haddad AlgèriaMisato Nakamura Japó |
| -57 kg | Giulia Quintavalle Itàlia | Deborah Gravenstijn Països Baixos | Xu Yan R.P. de la XinaKetleyn Quadros Brasil |
| -63 kg | Ayumi Tanimoto Japó | Lucie Décosse França | Elisabeth Willeboordse Països BaixosWon Ok-im Corea del Nord |
| -70 kg | Masae Ueno Japó | Anaysi Hernández Cuba | Ronda Rousey Estats UnitsEdith Bosch Països Baixos |
| -78 kg | Yang Xiuli R.P. de la Xina | Yalennis Castillo Cuba | Jeong Gyeong-mi Corea del SudStéphanie Possamaï França |
| +78 kg | Tong Wen R.P. de la Xina | Maki Tsukada Japó | Idalys Ortiz CubaLucija Polavder Eslovènia |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Japó | 4 | 1 | 2 | 7 |
| 2 | R.P. de la Xina | 3 | 0 | 1 | 4 |
| 3 | Corea del Sud | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 4 | Azerbaidjan | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 5 | Geòrgia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | Alemanya | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | Itàlia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | Mongòlia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | Romania | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 10 | Cuba | 0 | 3 | 3 | 6 |
| 11 | França | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 12 | Països Baixos | 0 | 1 | 4 | 5 |
| 13 | Corea del Nord | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 14 | Algèria | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 14 | Uzbekistan | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 16 | Àustria | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 16 | Kazakhstan | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 18 | Brasil | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 19 | Argentina | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 19 | Egipte | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 19 | Eslovènia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 19 | Suïssa | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 19 | Tadjikistan | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 19 | Ucraïna | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 19 | Estats Units | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 14 | 14 | 28 | 56 |

## Enllaços externs

* (anglès) Portal Oficial de Pequín 2008: judo Arxivat 2013-08-28 a Wayback Machine.