OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jaume Vila i Capdevila

Jaume Vila i Capdevila (Les Oluges, Segarra, 1860 - Barcelona, 21 de juliol de 1954) fou professor d'educació física, divulgador esportiu i dirigent, esdevenint un dels pioners de l'esport a Catalunya.
Fou professor i més tard director del Gimnàs Tolosa, on l'any 1899 fundà el Català Futbol Club, esdevenint-ne també president. Fou el primer professor de gimnàstica sueca de Catalunya. El 1898 organitzà la primera cursa en ruta de Catalunya, que anà de Barcelona a Sarrià.
El 1904 fundà el Gimnàs Vila, on continuà la seva tasca de gran divulgador i promotor de la gimnàstica, l'atletisme, la lluita grecoromana, l'esgrima o la boxa. L'any 1900 va rebre un diploma d'honor de la Federació Gimnàstica Espanyola. L'any 1947 rebé un homenatge en què se'l reconegué com a degà de la gimnàstica a Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 «El nacimiento del fútbol en Barcelona. Un reportaje sobre Jaime Vila en Vida Deportiva el 1952». Cuadernos de Futbol - CIHEFE, 16-09-2016. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Jaume Vila Capdevila». Gran Enciclopèdia Catalana, 31-10-2014. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Homenaje a Jaime Vila». Mundo Deportivo, 20-04-1947. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Jaume Vila Mulet

Jaume Vila Mulet (Palma, 27 d'agost de 1963) és un polític mallorquí. Del 16 de juny de 2007 fins al 27 de maig de l'any 2009 fou el batle de Valldemossa, a conseqüència de l'acord de govern signat entre La Valldemossa que Volem, el Grup Independent de Valldemossa, i Unió Mallorquina de Valldemossa.
L'any 1999, Jaume Vila va presentar-se a les eleccions municipals dins les llistes de l'agrupació d'electors La Valldemossa que Volem, que va obtenir dos regidors: Elsa Fernández Pachecho i Ferran Mercant. El desembre de 2001, Mercant va renunciar al càrrec, i d'aquesta manera Jaume Vila es va convertir en nou regidor.
En les eleccions de 2003 fou ja cap de llista de la mateixa candidatura, que va tornar a repetir el mateixos resultats que quatre anys abans, i el 2007 va aconseguir tres actes de regidor. El Partit Popular n'obtení quatre, i una tant el Grup Independent de Valldemossa (GIV) com Unió Mallorquina. Després d'intenses negociacions entre els tres grups, a la nit del divendres 15 de juny —poques hores abans del plenari de constitució de l'Ajuntament— es va assolir un pacte de govern entre La Valldemossa que Volem, el Grup Independent de Valldemossa i Unió Mallorquina, d'acord amb el qual Jaume Vila ostentaria la batlia durant els dos primers anys, i Xisco Mulet (UM) i Nadal Torres Bujosa (GIV) l'exercirien els dos restants. D'aquesta forma, el consistori de Valldemossa escollia un nou batle després d'haver estat presidit durant vint-i-nou anys per Joan Muntaner Marroig. i amb la reedició del pacte, des de juny de 2012. El pacte es va reeditar la següent legislatura i es va convertir de nou en alcalde el juny de 2014.

## Referències

* 1 2 Canñellas, M. «Mulet releva a Vila y se convierte en el primer alcalde de UM del municipio» (en castella). Diario de Mallorca, 31-05-2009.
* ↑ CRG «El nou batle Jaume Vila acaba amb l'hegemonia conservadora al Consistori». Diari de Balears, 17-06-2007. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 23 setembre 2010].
* ↑ Ruiz de Galarreta, C. «Relevo en el Ajuntament» (en castellà). Última Hora, 21-05-2010.
* ↑ Garcia, L.I. «Jaume Vila, nuevo alcalde de Valldemossa en cumplimiento del pacto» (en castellà). Ultima Hora, 15-06-2014.
# Jenny Algelid

Jenny Algelid, coneguda també com a Jenny Algelid-Bengtsson, (Kungälv, Västra Götaland, 6 de març de 1976) va ser una ciclista sueca, professional del 1999 al 2003. Guanyadora dos cops de la Volta a Turíngia, també ha obtingut nombrosos campionats nacionals en contrarellotge.

## Palmarès

* 1992
** Campiona de Suècia júnior en contrarellotge
* 1993
** Campiona de Suècia júnior en ruta
** Campiona de Suècia júnior en contrarellotge
* 1995
** Campiona de Suècia en contrarellotge
* 1996
** Campiona de Suècia en contrarellotge
* 1997
** Campiona de Suècia en contrarellotge
* 1998
** Campiona de Suècia en contrarellotge
* 1999
** Campiona de Suècia en contrarellotge
* 2001
** 1a a la Volta a Nuremberg
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Turíngia
** Vencedora d'una etapa a l'Albstadt-Frauen-Etappenrennen
* 2002
** Campiona de Suècia en contrarellotge
** 1a a la Volta a Nuremberg
** Vencedora d'una etapa al Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Jerzy Buzek

Jerzy Karol Buzek (Smilowitz, 3 de juliol de 1940) és un enginyer i polític polonès, que va ser Primer Ministre de Polònia entre 1997 i 2001. Del 14 de juliol de 2009 al 17 de gener de 2012 fou President del Parlament Europeu en substitució de Hans-Gert Pöttering. Fou la primera persona d'Europa de l'Est a ocupar aquest càrrec.
És casat amb Ludgarda Buzek i pare de l'actriu Agata Buzek.

## Referències

* ↑ «Euro parliament elects new leader» (en anglès). BBC News, 14-07-2009 [Consulta: 14 juliol 2009].
* ↑ Buzek, Ludgarda. «BIP (Biuletyn Informacji Publicznej)» (en polonès). [Consulta: 2 desembre 2011].
# Jaipurita

La jaipurita és un mineral de la classe dels sulfurs. Actualment és un mineral aprovat per l'Associació Mineralògica Internacional però qüestionat per la mateixa associació.

## Característiques

La jaipurita és un sulfur de fórmula química CoS. Cristal·litza en el sistema hexagonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la jaipurita pertany a «02.C - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Ni, Fe, Co, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: achavalita, breithauptita, freboldita, kotulskita, langisita, niquelina, sederholmita, sobolevskita, stumpflita, sudburyita, zlatogorita, pirrotina, smythita, troilita, cherepanovita, modderita, rutenarsenita, westerveldita, mil·lerita, mäkinenita, mackinawita, hexatestibiopanickelita, vavřínita, braggita, cooperita i vysotskita.

## Jaciments

La jaipurita va ser descoberta l'any 1880 a la mina Khetri, al Districte de Jaipur (Rajasthan, Índia). També ha estat trobada a Kaiblinggraben (Estíria, Àustria), al districte Carrizal Alto (Regió d'Atacama, Xile), a Kouvervaara (Finlàndia) i al massís de Khibini, a la península de Kola (óblast de Múrmansk, Rússia).

## Referències

* 1 2 «Jaipurite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Jair da Costa

Jair da Costa (9 de juliol de 1940) és un exfutbolista brasiler.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1962.

## Palmarès
### Inter

* Serie A: 1962–63, 1964–65, 1965–66, 1970–71
* Copa d'Europa de futbol: 1963–64, 1964–651963–64, 1964–65
* Copa Intercontinental de futbol: 1964, 1965

### Santos

* Campionat paulista: 1973

### Brasil

* Copa del Món de futbol: 1962

## Referències

* ↑ «Jair da Costa» (en portuguès). Sitedalusa.com, 07-10-2010. [Consulta: 4 febrer 2012].
* 1 2 «Ecco Jair, la freccia nera della Grande Inter» (en italian). Il Corriere dello Sport, 02-04-2009. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2015. [Consulta: 15 novembre 2015].
* 1 2 «Da Costa Jair». Playing stats by season. inter.it archive. Arxivat de l'original el 7 d’agost 2011. [Consulta: 20 abril 2011].
* ↑ Jair da Costa a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Todos os brasileiros - 1962» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Jair da Costa». FIFA. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2015. [Consulta: 15 novembre 2015].
# Jesús Torbado Carro

Jesús Torbado Carro (Lleó, 4 de gener de 1943 - Madrid, 22 d'agost de 2018) fou un escriptor espanyol.

## Biografia

Va estudiar periodisme a Madrid, i publicà articles i reportatges a diferents mitjans. Un dels seus treballs que més repercussió va tenir va ser la sèrie de reportatges que va publicar sobre els hippies de Formentera, en coincidència amb les expulsions del país que s'estaven realitzant a Eivissa, abordant-ho d'una forma molt sèria i equilibrada, allunyada del sensacionalisme amb què s'estava tractant el tema a la premsa espanyola
La seva labor més important l'ha realitzat en el camp de la literatura. El 1965 va obtenir el Premi Alfaguara de novel·la, per la novel·la Las corrupciones. El 1976 guanyà el Premi Planeta amb En el día de hoy, una ucronia sobre la Guerra Civil Espanyola, amb la qual va polemitzar amb Pilar Primo de Rivera. L'any 1993 va rebre el Premi Ateneo de Sevilla, per El peregrino.
El 1975 es va acostar al món del cinema, com a coguionista de la pel·lícula El asesino no está solo, que protagonitzà Lola Flores

## Obres

* 1965: Las corrupciones
* 1968: Historias de amor Ed. Nauta.
* 1969: Tierra mal bautizada. Un viaje por Tierra de Campos
* 1973: Moira estuvo aquí
* 1976: En el día de hoy
* 1977: Los topos, amb Manu Leguineche
* 1988: El camino de la Plata
* 1990: Yo, Pablo de Tarso
* 1991: El inspector de vírgenes
* 1993: Héroes apócrifos
* 1993: El peregrino
* 1998: El imperio de arena
* 1998: Viajeros intrépidos
* 1999: La ballena

## Referències

* ↑ Diario Vasco, 20 de setembre de 1969 i dies següents
* ↑ Polémica Pilar Primo de Rivera-Jesús Torbado, El País, 18 de febrer de 1977
* ↑ Jesús Torbado a lecturalia.com
* ↑ www.decine21.com/biografias/jesus-torbado Jesús Torbado a decine21.com

## Enllaços externs

* Jesús Torbado a mcnbiografias (castellà)
* Notícies de Jesús Torbado a El País (castellà)
# Jikes

Jikes és un compilador de Java de codi obert escrit en C ++. La versió original va ser desenvolupada per David L. "Dave" Shields and Philippe Charles en IBM, però ràpidament va ser transformada en un projecte de codi obert en el qual va participar una activa comunitat de desenvolupadors. Seguidament, es va transferir a SourceForge.
Jikes és molt més ràpid per compilar petits projectes que el propi compilador de Sun. Desafortunadament, no continua sent un projecte activament desenvolupat.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Jikes
# Joanna Bourke

Joanna Bourke (Blenheim, Nova Zelanda, 1963) és catedràtica d'Història del Birkbeck College, a la Universitat de Londres. Bourke, que es descriu a si mateixa com una «socialista feminista», ha tractat un ampli ventall de temes a les seves investigacions: la història de la classe obrera i el treball de les dones; les experiències dels homes i les dones durant la guerra; la història de les emocions, especialment de la por i l'odi, i la història de la violència sexual. Actualment, dirigeix una investigació sobre el dolor corporal al llarg dels darrers dos segles. Entre els seus llibres, estan traduïts La Segona Guerra Mundial: una història de les víctimes (Empúries, 2003; Paidós, 2002), Sed de sangre: historia íntima del combate cuerpo a cuerpo en las guerras del siglo XX (Crítica, 2008) i Los violadores: historia del estupro de 1860 a nuestros días (Crítica, 2009). Ha publicat també What it means to be human. Reflections from 1791 to the Present (Virago, 2011). El seu darrer llibre és Birkbeck: 200 Years of Radical Learning for Working People (Oxford University Press, 2022).

## Referències

* ↑ «Joanna Bourke». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Joan Aymamí Viadé

Joan Aymamí Viadé (Sabadell, 29 d'abril de 1950 - 24 de gener de 2022) fou un periodista especialitzat en els esports de motor i antic copilot de ral·lis català. Competí juntament amb Claudi Caba de 1974 a 1980. Col·laborà amb el Diari de Sabadell des de 1966 i a partir de 1982 ha estat corresponsal a Catalunya i redactor de ral·lis de la revista Auto-Hebdo. També fou col·laborador habitual del Mundo Deportivo. El 1987 retornà a les competicions, un altre cop amb Caba.

## Referències

* ↑ Redacció. «Mor Joan Aymamí, fotògraf referent del món del motor», 25-01-2022. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Paper, llapis, objectiu, pel·lícula…». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 285. ISBN 84-320-6249-9.
* ↑ «Joan Aymamí Viadé». A: Enciclopèdia de l'esport català. Gran Enciclopèdia Catalana [Consulta: 9 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Joan Aymamí Viadé - Lloc web oficial (castellà)
# Johann Jacob Löwe

Johann Jacob Löwe (Viena, 1629 (<31 de juliol de 1629) - Lüneburg, 1703) fou un compositor i organista alemany.
Va tenir la primera formació musical a la cort de Viena, on va ser molt influït per l'estil italià. Estudià amb Heinrich Schütz a Dresden i el 1655 fou nomenat director de cort a Brunsvic i Wolfenbüttel. El 1633, amb el suport de Schütz, desenvolupà el mateix càrrec a Zeitz i, finalment, des de 1682 fins a la seva mort, fou organista a Lünenburg.
Malgrat que en la seva qualitat de director musical escriví moltes òperes, començant amb Annelinde, aquestes no han arribat als nostres dies. Per contra, el seu nom va unit, a les moltes composicions vocals i a les obres instrumentals que produí.
És especialment significatiu com a compositor de les més antigues suites alemanyes conservades amb una simfonia introductòria basada en la sonata de cambra italiana, però d'altra manera disposada lliurement: Les seves Synfonien, Intraden, Gagliarden, Arien, Balletten, Courante i Sarabanden.

## Referències

* 1 2 3 Albus, Mechthild. «Löwe, Johann Jakob». A: Neue Deutsche Biographie (en alemany). 15, 1987, p. 83ss.
* ↑ «Löwe, Johann Jacob». A: Gran enciclopedia de la música clásica (en castellà). volum II. Madrid: Sarpe, 1980, p. 678. ISBN 84-7291-226-4.
# Johann Jakob Dorner el Jove

Johann Jakob Dorner el Jove (Múnic, 1775 - Múnic, 1852) va ser un pintor de paisatges bavaresos. Fill de Johann Jakob Dorner el Vell, va néixer a Munic i va ser instruït en art pel seu pare i per Mannlich. Després va estudiar les obres de Claude Lorrain i Karel Du Jardin.

## Biografia

Dorner va aprendre a dibuixar del seu pare i va crear primer aiguaforts. El 1803 va dibuixar dues litografies, Monuments commemoratius a Abbach i Saal, que es troben entre les primeres obres artístiques d'aquesta nova tècnica. El mateix any es va convertir en restaurador a l'Alten Pinakothek, la Hofgartengalerie, de la qual va ser nomenat inspector de galeries el 1808. A partir de 1820 va emmalaltir dels ulls i va ser sotmès a diverses operacions amb èxit. El 1824 va ser nomenat membre honorari de l'Acadèmia de Belles Arts de Munic.
La seva obra es divideix en tres períodes: fins a les operacions oculars, la dècada de 1820, amb un període que comença l'any 1829 que es caracteritza com a “decadència” i finalment un tercer “sense reflexos” després d'un ictus el 8 d'octubre de 1843.
Dorner va viatjar molt a Baviera, especialment a l'Alta Baviera, fent dibuixos intensius i creant aquarel·les que van servir de models per a les seves pintures de paisatge. En aquesta tècnica està influenciat pel cercle d'amics al voltant de Johann Georg von Dillis. Si bé els esbossos i els estudis ofereixen una impressió fresca de la natura, les pintures de paisatge de Dorner mostren la influència de la pintura holandesa del segle XVII encara més que al cercle de Dillis.
Johann Jakob Dorner el Jove pertany a la primera generació d'artistes paisatgistes de Munic, que té els seus representants més importants en Johann Georg Dillis […] i Wilhelm von Kobell […]. Els seus models a seguir són antics mestres holandesos Jacob van Ruisdael i Allart van Everdingen. En contrast amb la pintura de paisatge ideal lligada a la tradició després de Claude Lorrain, pretenien reproduir la natura de la manera més realista possible i també intentaven aconseguir la situació d'il·luminació més realista possible. Va viatjar per ell mateix per les regions pintoresques de Baviera, Suïssa i França. Les seves obres es distingeixen per la composició enèrgica i el gust en la seva execució. El 1803 va esdevenir restaurador i el 1808 inspector de la Galeria Reial de Munic, i posteriorment va ser elegit membre de les Acadèmies de Hanau, Viena, Berlín i Munic. Va morir a Munic.
Les següents obres seves es troben en col·leccions públiques:
* Berlín. Galeria. Un camí forestal. 1817.
* Cassel. Galeria. Dues cascades.
* Munic. Pinacoteca. Vista del Walchensee, a les muntanyes de l'Alta Baviera, cascada, amb un caçador, paisatge i molí prop de Pasing, i paisatge al Tirol durant una tempesta.

## Referències

* ↑ Werner Hauke, a: General Artist Lexicon.
Aquest article incorpora text d'una publicació que ara és de domini públic: Bryan, Michael (1886). "Dorner, Johann Jakob". a Graves, Robert Edmund (ed.). Bryan's Dictionary of Painters and Engravers (A–K). Vol. I (3rd ed.). Londres: George Bell & Sons.
# Jaume Barnola i Serra

Jaume Barnola i Serra és un empresari i polític català, establert a Guissona.

## Trajectòria

Llicenciat en Ciències Econòmiques i Empresarials per la UNED i per l'Escola d'Alts Estudis Mercantils de Barcelona, en la que el 1961-1962 va obtenir el premi al millor becari del Districte Universitari de Catalunya i Balears, i màster en direcció d'empreses per la Universitat de Navarra.
Ha fet cursos monogràfics sobre direcció d'empreses a l'IESE el 1972-1973 i ha viatjat durant molts anys per Llatinoamèrica, Europa, EUA i Brasil. També ha estat director de nombroses empreses. Fou elegit diputat per la província de Lleida a les eleccions generals espanyoles de 1979 per Centristes de Catalunya-UCD i fou vocal de la Comissió d'Economia, Comerç i Hisenda del Congrés dels Diputats. Després de l'ensulsiada de la UCD ingressà a Centro Democrático y Social (CDS) i després al Partit Popular, amb el qual fou escollit paer de Lleida a les eleccions municipals espanyoles de 1991. Un cop elegit regidor, abandonà el grup popular per integrar-se en el Grup Mixt fins al final del mandat, el 1995.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Sessió extraordinària de la Paeria de Lleida el dia 15 de juny de 1991 Arxivat 2014-01-18 a Wayback Machine.
* http://www.historiaelectoral.com/e1982cand.pdf

## Referències

* ↑ «Diccionari biogràfic de les terres de Lleida».
# Joan Magrinyà (advocat)

Joan Magrinyà (Reus, 1773 - segle XIX) va ser un advocat català i alcalde de Reus.
De família d'hisendats, va estudiar dret civil i eclesiàstic, i va ser regidor a l'ajuntament de Reus el 1806 i 1807. Durant la Guerra del francès, el 1811, davant la inhibició de les seves funcions d'alcalde de Josep Bages Oliva, va ser nomenat per aquest càrrec per l'autoritat francesa, però no el va voler acceptar al·legant una malaltia greu. Els francesos van nomenar llavors Pau Torroja.
Pel mes d'agost de 1814 el govern absolutista va destituir l'alcalde liberal Pere Anguera Magrinyà i va recuperar per l'ajuntament els que havien estat regidors abans de l'abril de 1808. Joan Magrinyà va ser nomenat alcalde, càrrec que va ocupar fins al desembre d'aquell any. Va organitzar una repressió sistemàtica contra tots els liberals. L'historiador reusenc Andreu de Bofarull diu que la persecució va ser "implacable". Va denunciar i enviar a l'exili una gran quantitat de famílies. A partir de 1815 es va dedicar a exercir d'advocat a Reus, i quan va arribar el Trienni liberal va desaparèixer de la ciutat.

## Referències

* ↑ "Actes municipals 1811-1812", 13-VIII-1811, p. 537.
* ↑ "Actes municipals 1813-1814", p. 637
* ↑ Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros días. Reus: Imp. de la V. e Hijo de Pedro Sabater, 1866, p. 228.
# Joan Magrinyà Sans

Joan Magrinyà Sans (Reus, segle xix - a l'exili, segle XX) va ser un advocat i dibuixant català.
Josep Olesti en fa una síntesi biogràfica: de família benestant, els seus pares eren joiers a Reus, va estudiar la carrera de Dret a la Universitat de Barcelona, on es va llicenciar cap al 1908. Instal·là un bufet a Reus i va exercir d'advocat fins al 1936. Era conegut sobretot per la seva facilitat pel dibuix i amb molta ironia feia caricatures de personatges reusencs. Va publicar a gairebé tota la premsa local les seves caricatures i dibuixos, on presentava humorísticament situacions d'actualitat. Va dibuixar sobretot per Les Circumstàncies on signava normalment Johnny, però també publicava al Diario de Reus, Foment, Avui, Color i El Heraldo de Reus. També publicava articles sobre dret laboral a algunes publicacions reusenques però sobretot al Diari de Vic, on hi tenia amics, cap els anys trenta del segle xx. Al seu despatx de Reus també es dedicava al dret laboral, i va ser membre dels jurats mixtos a la província de Tarragona. Mobilitzat el 1936, va anar amb grau de sergent al Front d'Aragó. A l'acabar la guerra civil, s'exilià i va morir en lloc i data desconeguda.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 411.
# Jaume Riba Sabaté

Jaume Riba Sabaté (La Massana, 1950) és un fotògraf i polític andorrà.

## Biografia

Nasqué a la Massana, net d'un avi republicà afusellat durant la guerra civil. La família, d'origen pallarès, s'havia refugiat a Andorra, i la seva mare s'hi va casar amb un andorrà de la Massana. Va tenir la seva primera càmera als 14 anys, i col·laborà amb Bonaventura Adellach en l'Atles toponímic d’Andorra. Es va formar com a enginyer civil a Tolosa de Llenguadoc i va completar els estudis a París i a Grenoble.
Entre 1994 i 1997 es va dedicar a la política, fent de conseller general d'Andorra, i posteriorment es va dedicar a l'oci nocturn, gestionant la sala Àmbit.

## Publicacions destacades

* Andorra paisatges oblidats (1987)
* Plenituds. Andorra (1991)
* Casa Rull de Sispony: Andorra. Iconologia i genealogia (1994) amb Josep Perich
* Cerca-temps (2003)
* Andorra (2005)
* Anhels (2014) amb Joan Peruga i Jordi Aleix i Camp

## Referències

* 1 2 Doral, Alba. «Jaume Riba. L'home i la terra». Diari d'Andorra, 12-11-2017. [Consulta: 31 gener 2023].
* ↑ admin. «JAUME RIBA SABATÉ – PHOTOGRAPHER EXTRAORDINAIRE * All PYRENEES · France, Spain, Andorra» (en anglès americà), 01-03-2017. [Consulta: 31 gener 2023].
* ↑ «Jaume Riba Sabaté — Consell General Principat d'Andorra». [Consulta: 31 gener 2023].
# Josep Joaquim Ribó i Palaudàries

Josep Joaquim Ribó i Palaudàries (Caldes de Montbui, Vallès Oriental, mitjan segle xix - Puerto Rico, gener de 1885) fou un publicista i historiador català.
Era fill del farmacèutic Felip Ribó i Sagristà (+1873) i Anna Palaudàries i Broquetas. Va començar molt jove a escriure en diaris barcelonesos, fundant dos setmanaris que tingueren força acceptació; El Examen (1868) i El Siglo XX. Durant el regnat d'Amadeu I es traslladà a Madrid, on fundà i dirigí durant alguns anys un diari polític, econòmic i literari, El Eco de la Pàtria. Primer milità, en el partit conservador, passant més tard al liberal constitucional, que inspirava Sagasta. Dintre del periodisme s'especialitzà en les qüestions històriques i internacionals.
El 1872 es traslladà a La Havana i serví com a voluntari durant la guerra de Cuba. Fruit d'aquesta campanya és la seva obra Historia de los voluntariós cubanos, que publicà al retornar a Madrid. a més, va escriure, La farsa social (Cartas a Emilio) (Barcelona, 1865); Retrato historico de Francisco II (Barcelona, 1867); un estudi biogràfic del poeta i ministre Víctor Balaguer; una novel·la de costums, A bordo del vapor <Guipúzcoa> (Madrid, 1872); un esbós històric sobre el tinent general Joaquim Jovellar, i una voluminosa Colección de tratados celebrados entre España y las demàs naciones desde 1801 hasta Amadeo I, publicada a Madrid el 1871.

## Referències

* ↑ «Expediente académico José Joaquín Ribó Palaudaries.ES.28079.AHN//UNIVERSIDADES,4649,Exp.13». PARES, Data incorrecta. [Consulta: 14 gener 2021].
* ↑ «Necrologia de Don Josè Joaquín Ribó». El Progreso (Nueva York). 1/1885, núm.13, 01-01-1885, pàg. 18.
* ↑ «.xml Josep Joaquim Ribó i Palaudàries». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ha fallecido en Caldas...». La Correspondencia de España. 29/7/1873, núm.5.720, 29-07-1873, pàg. 1.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 51, pàg. 354. (ISBN-84-239-4551-0)