OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lluís del Milà

Lluís del Milà (c.1500-c.1561), també conegut com a Lluís Milà, Luys Milán, Luys de Milán i Luis de Milán, va ser un escriptor, compositor i músic de la Cort de València. La seua importància històrica rau a ser el precursor de la música per a viola de mà i el primer compositor que va introduir instruccions verbals per marcar el tempo a les partitures.
La seua obra cabdal és el Libro de música de vihuela de mano intitulado El maestro (València, 1536), el primer recull de música instrumental publicat a la península Ibèrica. També va publicar el Libro de motes de damas y cavalleros, intitulado El juego de mandar (València, 1535) i el Libro intitulado El Cortesano (València, 1561), que versaven sobre temàtica extramusical.
La seua biografia és poc coneguda. Fill d'una família aristocràtica valenciana, sembla que va nàixer a Xàtiva i va passar la major part de sa vida professional al servei del Virrei de València Ferran d'Aragó, Duc de Calàbria, i de Germana de Foix, grans mecenes i protectors de les arts. Probablement va fer llargues estades a Portugal i Itàlia. A la mort dels seus protectors, el Duc de Calàbria i el rei Joan III de Portugal, va caure en l'oblit.
El Maestro va ser concebut com un manual per a la interpretació de la viola de mà, amb una part didàctica acompanyada d'un conjunt de tabulatures per a viola de mà i per a peces vocals. La compilació conté formes exclusivament instrumentals: les fantasies, tientos i pavanes, i peces per a veu i viola de mà: villancets (en castellà i portugués), romanços (en castellà) i sonets del Petrarca (en italià). Tècnicament es caracteritza per la combinació d'homofonia i polifonia, l'alternança de passatges lents i ràpids i un interés especial per explorar les possibilitats de l'instrument, sobretot en el terreny de la improvisació. Aquestes peculiaritats, a més de la seua gran qualitat, han atret l'atenció dels intèrprets i musicòlegs contemporanis.
El cortesano és una obra humorística bilingüe en valencià i castellà que recrea de manera fictícia l'ambient de la cort de Germana de Foix i del seu marit Ferran d'Aragó. L'obra reflectix la castellanització de la cort. En ella els criats parlen valencià i els cortesans castellà. Milà s'inspira en El cortesà de Baltasar de Castiglione.
L'actual conservatori municipal de Xàtiva s'anomena Lluís de Milà.

## Referències

* ↑ Griffiths, John «Semblanzas de compositores españoles, Nueva serie: Luis Milán (1490/1510-después de 1559)». Revista de la Fundación Juan March, 386, 2009, pàg. 2-7. Arxivat de l'original el 2021-03-18 [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ «Libro de mvsica de vihuela de mano : intitulado El maestro, el qual trahe el mesmo estilo y orden que vn maestro traheria con un discípulo principiante, mostrándole ordenadamente desde los principios toda cosa que podría ignorar, para entender la presente obra compuesto por don Luys Milán, dirigido al muy alto et muy poderoso et invictissimo prícipe don Juhan, por la gracia de Dios, rey de Portugal y de las yslas». Arxivat de l'original el 2023-09-23. [Consulta: 10 juny 2024].
# Mahamoudou Kéré

Mahamoudou Kéré (Ouagadougou, 2 de gener de 1982) és un exfutbolista de Burkina Faso de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Burkina Faso.
Pel que fa a clubs, destacà a R. Charleroi S.C. i Konyaspor.

## Referències

* ↑ Mahamoudou Kéré a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Konyaspor'a yeni yıldız geliyor ! | MEMLEKET- Günlük Yerli Gazete
* ↑ Kéré: « J'aimerais remporter un titre avec le Sporting de Charleroi » Arxivat 2008-05-21 a Wayback Machine.
* ↑ Mahamadou Kéré - Footgoal.net Arxivat 2009-09-24 a Wayback Machine.
# Malincourt

Malincourt és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 495 habitants. Limita al nord amb Walincourt-Selvigny, al nord-est amb Dehéries, a l'est amb Élincourt, al sud-est amb Serain, al sud amb Beaurevoir, al sud-oest amb Villers-Outréaux i al nord-oest amb Crèvecœur-sur-l'Escaut.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 589 | 604 | 555 | 506 | 527 | 496 | 495 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Marc Plateau | |
# Malinová

Malinová és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1339.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «História». [Consulta: 24 desembre 2021].
# Lofiocarpàcies

Lophiocarpaceae és una petita família de plantes amb flors. Conté dos gèneres, Lophiocarpus i Corbichonia, i unes 6 espècies que tenen la seva distribució al sud-oest d'Àfrica, incloent Madagascar. Aquesta família ha estat reconeguda per sistemes moderns de classificació incloent l'APG III de 2009. Anteriorment, els seus gèneres estaven dins les famílies Molluginaceae, Phytolaccaceae o Aizoaceae però s'ha vist que són un clade monofilètic.

## Descripció

Són plantes herbàcies anuals o perennes, o bé arbusts. Les fulles són simples, sense estípules. El fruit pot ser una càpsula o un aqueni. Les llavors del gènere Corbichonia presenten aril.

## Referències

* 1 2 3 Stevens, P. F. (2001 en endavant) Angiosperm Phylogeny Website Versió 9, juny 2008 . http://www.mobot.org/MOBOT/research/APweb/ Fecha de acceso: 10 de mayo de 2010.
* ↑ The Angiosperm Phylogeny Group III ("APG III", en orden alfabético: Brigitta Bremer, Kåre Bremer, Mark W. Chase, Michael F. Fay, James L. Reveal, Douglas E. Soltis, Pamela S. Soltis y Peter F. Stevens, además colaboraron Arne A. Anderberg, Michael J. Moore, Richard G. Olmstead, Paula J. Rudall, Kenneth J. Sytsma, David C. Tank, Kenneth Wurdack, Jenny Q.-Y. Xiang y Sue Zmarzty) «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG III.». Botanical Journal of the Linnean Society, 161, 2009, pàg. 105-121. Arxivat de l'original el 2017-05-25.
# Los Tarterons

Los Tarterons és un paratge del municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Mur, en terres del poble de Vilamolat de Mur.
Estan situats a ponent de Vilamolat de Mur, a migdia de la Sort de Nadal, a llevant de la Vinya de Miret i al nord dels Planells de Josep. Pel seu costat oriental circula el Camí de la Sort.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Los Taurs

Lestaurs (en francès Lestards) és un municipi francès del departament de la Corresa, a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 123 | 139 | 116 | 92 | 106 | 101 | 110 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Christophe Petit | UMP |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.
# Marco Antonio Ortega Cotano

Marco Antonio Ortega Cotano (Sevilla, 27 d'agost de 1976) és un futbolista andalús, que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria

Després de destacar al filial del Reial Betis i al Jerez, a l'estiu del 2002 recala al Ciudad de Murcia, amb qui puja a Segona Divisió. A la categoria d'argent hi disputa només dos partits, i a la temporada següent, la 04/05, fitxa pel Nàstic de Tarragona.
Amb el conjunt català hi qualla una bona temporada, però les dues posteriors hi serà suplent. El Nàstic hi puja a primera divisió el 2006 i el defensa sevillà apareix en 14 partits de la màxima categoria. L'estiu del 2007 recala al Granada 74 CF, que el cedeix a la SD Ponferradina al mercat d'hivern.
Posteriorment, la carrera de l'andalús prossegueix per equips més modestos, com l'Águilas CF i de nou el Jerez CF.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Láb

Láb és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Bratislava, a l'extrem occidental del país, prop de la frontera amb Àustria.
# Làzaros Voreadis

Làzaros Voreadis (en grec: Λάζαρος Βορεάδης) (Tessalònica, Grècia 1969) és un àrbitre grec, especialista en basquetbol.
Va néixer el 18 de juliol de 1960 a la ciutat de Tessalònica, població situada a la regió de Macedònia Central. Inicià la seva activitat com a àrbitre internacional de bàsquet durant la dècada del 2000, arribant a arbitrar la fina de la Copa Saporta l'any 2002 i el Campionat del Món júnior de 2003. Durant els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) fou l'encarregat de realitzar el Jurament Olímpic a la cerimònia inaugural dels Jocs en representació dels àrbitres.

## Referències

* ↑ VOREADIS, LAZAROS
# Mansfield (Missouri)

Mansfield és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 1.349 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mansfield tenia 1.349 habitants, 564 habitatges, i 354 famílies. La densitat de població era de 331,8 habitants per km².
Dels 564 habitatges en un 34,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47% hi vivien parelles casades, en un 12,1% dones solteres, i en un 37,1% no eren unitats familiars. En el 37,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 37,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,7% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 17,9% de 45 a 60 i un 17,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.875 $ i la renda mediana per família de 27.734 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.143 $ mentre que les dones 15.216 $. La renda per capita de la població era d'11.303 $. Entorn del 20,9% de les famílies i el 24,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mansfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mansfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Mansfield (Ohio)

Mansfield és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2008 tenia 49.579 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mansfield tenia 49.346 habitants, 20.182 habitatges, i 12.028 famílies. La densitat de població era de 637 habitants per km².
Dels 20.182 habitatges en un 27,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,5% hi vivien parelles casades, en un 15,2% dones solteres, i en un 40,4% no eren unitats familiars. En el 34,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 15,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.176 $ i la renda mediana per família de 37.541 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.861 $ mentre que les dones 21.951 $. La renda per capita de la població era de 17.726 $. Aproximadament el 13,2% de les famílies i el 16,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Fills il·lustres

* Ernest Douglas (1864-[...?])compositor.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mansfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mansfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Manuel Bonmatí de Cendra

Manuel Bonmatí de Cendra (Bonmatí, Amer, 3 de març de 1853 - Bonmatí, Amer, 6 d'agost de 1914) va ser un empresari i polític carlista espanyol, fundador de la colònia industrial Bonmatí, una de les més destacades de la comarca de la Selva per la seva posició privilegiada. En ella treballarien centenars d'obrers fins a la seva desaparició el 1978.

## Biografia

Manuel Bonmatí de Cendra va néixer el 1853 a la casa pairal de Bonmatí, que pertanyia al municipi d'Amer. Era fill de Juan Bonmatí i Masachs (1843-1876) i de Joaquina Cendra i Carreras (1828-1915). A causa de la mort prematura del seu pare en un accident en una mina de Sant Julià, Manuel va assumir, juntament amb la seva mare, la direcció de la casa i de la seva família de vuit germans. El 1885 es va casar amb Ramona Calderón de Centelles, de la qual va enviduar 14 anys després. El matrimoni va tenir dos fills: José María i Montserrat.
Havent heretat una quantiosa fortuna del seu pare, entre 1896 i 1903 va dur a terme el seu projecte de la nova colònia industrial Bonmatí, convertint uns terrenys silvestres situats prop del riu Ter en l'embrió d'un futur poble que portaria el seu nom. El 1896 va iniciar les obres del canal que conduiria l'aigua a les tres fàbriques i va beneir una petita capella. Els dos anys següents va aixecar la primera nau i el primer carrer de la colònia. En el lloc de l'anterior capella, el 1902 se'n va erigir una de més gran. També es deu a Manuel Bonmatí la construcció del pont sobre el riu Ter.
En la seva faceta política, Manuel Bonmatí va ocupar un lloc preeminent en els organismes del carlisme gironí. El 1903 va fundar a Girona el setmanari El Tradicionalista i va ser elegit diputat provincial. Després d'adherir-se a la Solidaritat Catalana, el 1907 va ser triat senador per la província de Girona. Posteriorment seria nomenat senador vitalici. Era el cap natural dels carlistes de la província de Girona, càrrec que li va ser atorgat després de manera oficial per les autoritats superiors de la Comunió Tradicionalista. A la mateixa ciutat va fundar el 1910 el diari tradicionalista El Norte, del que va ser propietari.
Per motius de salut, el 1911 va abandonar els seus càrrecs i la seva actuació pública. Va morir a la seva casa pairal el 1914 i va ser enterrat en el panteó familiar del nou cementiri que va fer construir a Bonmatí. El seu fill José María Bonmatí va assumir el negoci familiar. En el seu honor una plaça de l'antiga colònia de Bonmatí, avui municipi de Sant Julià del Llor i Bonmatí, porta el nom de «Plaça de Don Manuel». Va ser oncle del periodista Manuel Bonmatí i Romaguera.

## Referències

* 1 2 3 «Fiesta Mayor de Bonmatí». Los Sitios, 09-04-1975, pàg. 11.
* ↑ «Les singularitats de la colònia Bonmatí». Revista de Girona, 2013.
* ↑ «L'església de la colònia». Història de Bonmatí, 2013.
* ↑ «Esquela de Joaquina de Cendra y Carreras». El Norte, 06-02-1916, pàg. 1.
* 1 2 3 «Don Manuel Bonmatí de Cendra». Història de Bonmatí, 2013.
* ↑ «D. Manuel Bonmatí». El Correo Español, 10-08-1914, pàg. 2.
* ↑ «En la muerte del Jefe». El Norte, 12-08-1914, pàg. 1.

## Enllaços externs

* Fitxa de senador
# Manuel Bofarull i de Palau

Manuel Bofarull i de Palau (Mataró, 21 de desembre de 1851 - Madrid, 1929) fou un advocat i polític carlí català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Llicenciat en dret, des del 1880 treballà com a notari i també exercí de prestador. Es va afiliar a la Comunió Tradicionalista i el 1890 fundà i president del Centre Català de Madrid, on s'havia establert. A les eleccions generals espanyoles de 1907 fou elegit diputat pel districte de Vilademuls dins les llistes de Solidaritat Catalana. De 1910 a 1911 fou senador per la província de Girona.
Va morir l'any 1929 a Madrid, on exercia de notari i de cònsol de Turquia. Fou pare de Manuel de Bofarull i Romañà.

## Obres

* Tratado completo de derecho romano (1878)
* La codificación civil en España (1888)
* La libertad social y el poder público
* Apéndice al Código Civil español

## Referències

* ↑ Ferrer i Dalmau, Melchor. Historia del tradicionalismo español, Vol. XXIX. Editorial Católica Española S.A., 1960, p. 350.
* ↑ «Necrología: D. Manuel de Bofarull». La Lectura Dominical, 30-11-1929, pàg. 788.
* ↑ «Rodríguez y Frade». Revista ilustrada de banca, ferrocarriles, industria y seguros, 25-06-1915, pàg. 303.
* ↑ «Turquía». Guía oficial de España, 1919, pàg. 203.
* ↑ «Bofarull y Romañá (Manuel de)». Enciclopedia Universal Ilustrada Europeo-Americana, Suplement 1936-1939, I, 1944, pàg. 361.

## Enllaços externs

* «Manuel Bofarull i de Palau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
# Marcantonio Del Pifaro

Marcantonio Del Pifaro (segle XVI - segle XVI) va ser un músic i compositor italià del Renaixement, actiu a Bolonya al segle xvi.
Se sap molt poc sobre la seva vida, excepte el fet que va estar actiu a Bolonya i la publicació de les seves primeres composicions, format per tabulatures de llaüt i música frottola, data del 1546. Es tracta d'una col·lecció de saltarelli i chiarenzane, un dels darrers, el novè de la col·lecció, es va compondre utilitzant dos temes extrets de Batalla de Marignano de Clément Janequin.

## Referències

* ↑ Marcantonio del Pifaro, Intabolatura de lauto.
* ↑ Oscar Chilesotti, Note circa alcuni liutisti italiani della prima metà del cinquecento, pp. 61 e 233-241.
* ↑ José Sasportes, Storia della danza italiana, nota 78 a p. 32.
* ↑ Carmela Lombardi, Danza e buone maniere nella società dell'antico regime, pp. 87 e 91.
* ↑ Oscar Chilesotti, Note circa alcuni liutisti italiani della prima metà del cinquecento, pp. 233 e 234.

## Bibliografia

* Marcantonio del Pifaro, Intabolatura de lauto di Marcantorio del Pifaro bolognese de ogni sorta de balli novamente stampati et posti in luce, (italià) Libro I, Venezia, Antonio Gardane, 1546. URL consultat el 23 d'octubre de 2017.
* Oscar Chilesotti: Note circa alcuni liutisti italiani della prima metà del cinquecento (italià) a la revista musical italiana, vol. 9, Torí, Fratelli Bocca, 1902, pp. 61 i 233-241. Recuperat el 23 d'octubre de 2017.
* José Sasportes,: Storia della danza italiana dalle origini ai giorni nostri,(italià)Torí, EDT, 2011, ISBN 978-88-6040-752-8. Recuperat el 23 d'octubre de 2017.
* Carmela Lombardi: Danza e buone maniere nella società dell'antico regime, (italià)Roma, European Publishing, 1991. Consultat el 23 d'octubre de 2017.

## Enllaços externs

* Marcantonio del Pifaro, Intabulatura de Lauto (PDF) a IMSLP, Antonio Gardane, 1546. Recuperat el 23 d'octubre de 2017. Allotjat a International Music Score Library Project.
# Marie-Luise Jahn

Marie-Luise Jahn (Sandlack, Prússia, 28 de maig de 1918-22 de juny de 2010) va ser una metgessa i membre del grup de resistència antinazi La Rosa Blanca.
Jahn va néixer i va créixer en Sandlack, est de Prússia (avui anomenat Sędławki, i pertanyent a Polònia). Entre els anys 1934 i 1937 va assistir a una escola de Berlín i, el 1940, va començar els seus estudis de Química a la Universitat de Múnic. Allí Jahn va entaular una estreta amistat amb Hans Conrad Leipelt, membre de La Rosa Blanca. Després de l'arrest dels germans Hans i Sophie Scholl i de Christoph Probst, Jahn va continuar amb la publicació de pamflets i va recaptar diners per ajudar a la vídua de Kurt Huber, també membre de La Rosa Blanca. A l'octubre de 1943 va ser arrestada per la Gestapo i sentenciada a dotze anys de presó.
Després del seu alliberament va estudiar medicina a la Universitat de Tübingen i va exercir com a metgessa en Bad Tölz.
El 1987 va ser membre fundadora de la Fundació Rosa Blanca.

## Referències

* ↑ «Biografia (en alemany)». Arxivat de l'original el 2011-07-18. [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ «uni-protokolle.de (en alemany)». Arxivat de l'original el 2018-11-05. [Consulta: 14 març 2016].
# Luci Albini

Luci Albini (en llatí Lucius Albinius) va ser un dels primers tribuns del poble l'any 494 aC, després d'haver-se creat aquesta magistratura. Asconi en fa menció amb el nom de L. Albinius C. F. Paterculus.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 90.
# Línia RT2 (Rodalia de Tarragona)

Mapa sinòptic línia RT2 :
La línia RT2 de la Rodalia de Tarragona és un servei ferroviari de rodalia que forma part de Rodalies de Catalunya, és operat per Renfe Operadora i circula per les línies de ferrocarril d'ample ibèric propietat d'Adif. El servei connecta les estacions d'Port Aventura i l'Arboç.
La línia va entrar en servei el 20 de març del 2014 amb la creació del nucli de rodalia del Camp de Tarragona juntament amb la línia RT1, unint l'Arboç amb L'Hospitalet de l'Infant. El 13 de gener del 2020 el recorregut es va veure escurçat a Port Aventura deixant de donar servei a Salou i Cambrils pel tancament de la línia ferroviària de la costa entre L'Hospitalet de l'Infant i Port Aventura a causa de l'obertura de la variant del corredor mediterrani.
Estacions de la línia RT2 :
| Estació | Municipi |
| L'Arboç | L'Arboç |
| El Vendrell | El Vendrell |
| Sant Vicenç de Calders | El Vendrell |
| Torredembarra | Torredembarra |
| Altafulla-Tamarit | Altafulla |
| Tarragona | Tarragona |
| Port Aventura | Salou |

## Vegeu també

* Rodalia del Camp de Tarragona
* Xarxa ferroviària de Catalunya

## Referències

* ↑ Solé, Albert «Les Rodalies del camp de Tarragona es posaran en marxa el 20 de març». Diari ARA, 10-03-2014 [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «El Camp de Tarragona estrena rodalia». Sala de premsa - Generalitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya, 10-03-2014. Arxivat de l'original el 10 març 2014. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «El conseller Vila presenta els nous serveis de rodalia del Camp de Tarragona». Sala de premsa - Generalitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya, 07-03-2014. Arxivat de l'original el 7 març 2014. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «Horaris RT1-RT2 (2014)». Sala de premsa - Generalitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 21 juliol 2014. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «Un any sense tren a les estacions urbanes de Salou i Cambrils». transportpublic.org, 11-01-2021 [Consulta: 6 setembre 2022].