OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nou moscada de Califòrnia

La nou moscada de Califòrnia (Torreya californica) és una espècie de conífera de la família Taxaceae, endèmica de Califòrnia, presenta a la serralada Pacific Coast Ranges i als peus de Sierra Nevada. Malgrat el seu nom comú, no té cap relació amb el veritable arbre de la nou moscada (Myristica fragrans).
És un arbre de fulla persistent que fa 15–25 m d'alt. Les fulles són aciculars de 3–5 cm de llargada i 3 mm d'amplada; estan arranjades espiralment.

## Usos

Els amerindis consumien les seves llavors com aliment. Amb la fusta se'n feien arcs. La fusta substitueix la més cara de Torreya nucifera japonesa.

## Referències i enllaços externs

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 16 juny 2023].
* ↑ «Torreya californica». Natural Resources Conservation Service PLANTS Database. USDA.
* ↑ Wiggers, H. A. L. «Bericht über die Leistungen in der Pharmacognosle und Pharmacie». Canstatt's Jber. Fortschr. Pharm., 4, 1, 1855, pàg. 1–210 [Consulta: 3 gener 2014].
* {{{assessors}}} (2011). Torreya californica. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, 2013. UICN, edició 2013.2. Consultat el 4 gener 2014.
* Gymnosperm Database: Torreya californica
* Photos of foliage and mature seed cones and pollen cones and immature seed cones.
* Fairbairn, John. "A Survey of the best in Go Equipment", 1992. in Bozulich 2001—pp. 142–155.
# Nou mil

El nou mil és un nombre natural que s'escriu 9000 en el sistema de numeració àrab i MX en el romà. En el sistema binari és 10001100101000, en l'octal és 21450 i en l'hexadecimal és 2328. La seva factorització en nombres primers és 2³ × 3² × 5³.
Ocurrències del nombre nou mil:
# Francesc Artigues i Solà

Francesc Artigues i Solà (?-Santiago de Xile, 1950) va ser un home de negocis, propietari i immobiliari que va dur a terme una intensa activitat a Badalona, urbanitzador de l'actual barri d'Artigues.
A principis de la dècada de 1910 va portar a terme la urbanització d'uns terrenys que tenia al veïnat de Llefià, segons un projecte aprovat per l'Ajuntament de Badalona el 1912. Sembla que a més dels negocis immobiliaris, Artigues tenia una editorial i va establir intenses relacions comercials amb Xile, això portaria a denominar els carrers de dita urbanització amb topònims relacionats. La urbanització d'aquest promotor va causar la indignació d'alguns badalonins que van veure com s'hi col·locava un rètol que identificava el lloc com Población Artigas, com si no tingués res a veure amb Badalona. La urbanització, tanmateix, va acabar prosperant i va donar lloc al l'actual barri d'Artigues que ha conservat el nom del seu promotor. Per bé que en aquesta primera etapa va actuar en nom propi, a la següent dècada Artigues va fer-ho com a gerent de l'empresa Terrenos y Edificios a Plazos S.A. i va dur a terme la urbanització de l'antiga finca de la família Coll i Pujol a partir de 1924.

## Referències

* 1 2 Abras, Margarida; Carreras, Montserrat; Nieto, M. Dolors. Tots els carrers de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 2003, p. 16.
# Verinòpolis

Verinòpolis fou una ciutat de l'Àsia Menor a Galàcia.
Es pensa que fou la romana Evagina, nom deformat a Phubagina. Sota els romans d'Orient es va dir Verinòpolis en honor de Verina la sogra de l'emperador Zenó, nom que es va deformar a Uranòpolis. Fou seu d'un bisbat esmentat entre els segles VI i IX. Les seves ruïnes foren descobertes al sud-oest de Kehune al vilayat d'Ankara.
# Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1896 - 2 quilòmetres homes

Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1896 :
| Ciclisme en carretera |||
| Carretera individual | homes |
| Ciclisme en pista |||
| Velocitat | homes |
| 2 km | homes |
| 10 km | homes |
| 100 km | homes |
| 12 hores | homes |
| 1900> |||
La cursa de l'esprint masculina, sobre una distància de dos quilòmetres, fou una de les proves de ciclisme en pista que es disputà als Jocs Olímpics de 1896 el dia 11 d'abril de 1896. Constava de 6 voltes a la pista i hi prengueren part 4 ciclistes, un dels quals hagué d'abandonar per problemes mecànics.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Paul Masson | Stamatis Nikolópulos | Léon Flameng |

## Resultats

| Posició | Ciclista | Temps |
| | Paul Masson | 4' 58,2" |
| | Stamatis Nikolópulos | 5' 00,2" |
| | Léon Flameng | desconegut |
| - | Joseph Rosemeyer | DNF |
DNF: no finalitza la cursa

## Referències

* Lampros, S.P.; Polites, N.G.; De Coubertin, Pierre; Philemon, P.J.; & Anninos, C.. The Olympic Games: BC 776 – AD 1896. Athens: Charles Beck, 1897. (Consultable digitalment a The Olympic Games: BC 776 – AD 1896 Arxivat 2013-01-16 a Wayback Machine.)
* Mallon, Bill; & Widlund, Ture. The 1896 Olympic Games. Results for All Competitors in All Events, with Commentary. Jefferson: McFarland, 1998. ISBN 0-7864-0379-9. (Extracte consultable a The 1896 Olympic Games. Results for All Competitors in All Events, with Commentary Arxivat 2012-09-12 a Wayback Machine.)
* Smith, Michael Llewellyn. Olympics in Athens 1896. The Invention of the Modern Olympic Games. London: Profile Books, 2004. ISBN 1-86197-342-X.
# Cafès Unic

Cafès Unic és una empresa catalana fabricant de cafè, dirigida per Jordi Codina. L'empresa es va fundar el 1970 amb el nom de Cafès Unic (Unión de Industrias del Café). Es va fer servir aquest acrònim per poder posar-li el nom en català. L'empresa tenia la seu al barri barceloní de Poblenou. Amb el temps l'empresa es va especialitzar en la compra, torrat i envasat de cafè, amb un àmbit de distribució principalment català. El 2008 l'empresa va adquirir la també cafetera catalana Cafès Orfeo, mantenint la marca, fet que va permetre ampliar quota de mercat a Barcelona i a Girona. L'empresa també és propietària de la cadena de cafeteries Caracas i té una producció diària conjunta aproximada de 5.000 quilos de cafè. Cafès Caracas i Cafès Unic són dues empreses independents però propietat de la mateixa societat patrimonial. Conjuntament al juny de 2015 donen feina a 140 persones.

## Referències

* ↑ Saborit, S. «Unic compra la empresa gerundense Cafès Orfeo». Expansión [Consulta: 25 juny 2015].
* ↑ Planas, Jordi «45 anys fent cafè a Catalunya». diari Ara (secció Ara Emprenem), 21-06-2015, pàg. 42 [Consulta: 25 juny 2015].

## Enllaços externs

* Cafès Unic - Lloc web oficial
# Cèl·lules de Sertoli

Les cèl·lules de Sertoli funcionen com a cèl·lules de manteniment, subministrant suport metabòlic i estructural a les cèl·lules espermatogèniques en desenvolupament. Durant l'espermatogènesi les cèl·lules de Sertoli fagociten l'excés de citoplasma que desprenen les espermàtides. També influeix en el control de l'espermatogènesi i de l'espermiogènesi, ja que, sintetitza la proteïna ABP, la qual lliga els andrògens i n'augmenta la concentració a l'epiteli seminífer. La síntesi de l'ABP depèn de l'hormona fol·liculoestimulant (FSH). A més a més, sintetitza inhibina per a regular l'alliberament de la FSH i també estrògens.

## Enllaços externs

* Células de Sertoli. Medciclopedia
# Dana Loesch

Dana Loesch, de naixement Dana Eaton, (nascuda el 28 de setembre de 1978) és una comentarista política conservadora estatunidenca. És tertuliana de ràdio a TheBlaze, escriptora i portaveu de l'Associació Nacional del Rifle. Ha aparegut com a convidada en cadenes de televisió com ara Fox News, CNN, CBS, ABC i HBO. Ha estat redactora i editora de Breitbart News, un dels principals mitjans d'informació de l'extrema dreta estatunidenca.

## Obres

* 2014. Hands Off My Gun: Defeating the Plot to Disarm America, Center Street, ISBN 9781455584345
* 2016. Flyover Nation: You Can't Run a Country You've Never Been To, Sentinel, ISBN 9780399563881

## Referències

* ↑ Loesch, Dana. «Because it's an important issue» (en anglès). Mamalogues, 08-08-2008. Arxivat de l'original el 2008-08-09. [Consulta: 9 agost 2017].
* ↑ Loesch, Dana. «Another Year» (en anglès). Mamalogues, 28-09-2010. Arxivat de l'original el 2010-10-06. [Consulta: 9 agost 2017].
* ↑ «Patriot Dame: Dana Loesch, Tea Party co-founder and rising star of conservative talk radio, reporting for duty!» (en anglès). Riverfront Times, 24-02-2010. Arxivat de l'original el 2010-10-22. [Consulta: 9 agost 2017].

## Enllaços externs

* The Dana Show Arxivat 2015-02-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Daniel Díaz

Daniel Díaz és el nom dels següents personatges:
* Daniel Alberto Díaz ("Cata Díaz") (Catamarca, 1979), futbolista argentí
* Daniel Ricardo Díaz (Salta, 1989), ciclista argentí
* Daniel Díaz i Esculies (Sant Vicenç de Castellet), historiador català
* Daniel Díaz Fernández ("Dani Díaz") (Oviedo, 1973), futbolista espanyol
# Daniel E. Koshland, Jr.

Daniel E. Koshland, Jr. (Manhattan, 30 de març de 1920 - Walnut Creek, 23 de juliol de 2007) fou un bioquímic estatunidenc d'ètnia jueva. Reorganitzà l'estudi de la biologia a la Universitat de Califòrnia Berkeley, i va ser editor de la revistacientífica Science, des de 1985 a 1995. Va ser membre de la National Academy of Sciences.

## Referències

* ↑ Butler Koshland Fellowships: "Daniel E. Koshland, Sr. retrieved April 21, 2014
* ↑ Schekman R «The nine lives of Daniel E. Koshland, Jr. (1920 2007)». Proceedings of the National Academy of Sciences, 104, 37, 2007, pàg. 14551–2. DOI: 10.1073/pnas.0707644104. PMC: 1976236. PMID: 17720803.
# Crónica d'Aragón

Crónica d'Aragón és la traducció al castellà feta per Juan de Molina l'any 1524 de l'obra De Aragoniae Regibus et eorum rebus gestis libri V, de Lucio Marineo Sículo, publicada el 1509. L'obra és una crònica renaixentista dels reis d'Aragó escrita en 5 llibres. També és coneguda pel nom "Historia de los reyes de Aragón desde sus orígenes legendarios hasta Fernando el Católico". L'obra destaca en el seu llibre quart en el qual relata la geneologia dels Reis d'Aragó i Comtes de Barcelona i en detall l'origen heràldic dels escuts de la Corona d'Aragó.

## Bibliografia

* Gran Enciclopedia Aragonesa: Marineo Sículo, Lucio Arxivat 2012-03-05 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Juan de Molina
* De Aragoniae Regibus et eorum rebus gestis libri V
* Crónica de Aragón

## Enllaços externs

* Crónica d'Aragón: La historiografía humanista en los albores del siglo XVI Arxivat 2010-06-27 a Wayback Machine. (castellà)
* Crónica d'Aragón Arxivat 2009-02-13 a Wayback Machine. (castellà)
# Crónica de un desayuno

Crónica de un desayuno és una pel·lícula mexicana de 1999, dirigida per Benjamín Cann. La pel·lícula és protagonitzada per Bruno Bichir com el germà carismàtic Marcos i María Rojo com la mamà novament enamorada. Està basada en una obra de teatre de Jesús González Dávila.

## Sinopsi

La història es construeix a primeres hores (a matí) amb diversos personatges i múltiples problemes. Apareix en escena un travestí i un galant madur que usa perruquí i és fanàtic dels trens. Una parella a punt d'una tragèdia. Una família disfuncional que resideix a la Ciutat de Mèxic. El pare «Pedro» (José Alonso), torna amb la seva família «rara» després d'haver-los deixat i els seus fills Blanca (Fabiana Perzabal), Teo (Miguel Santana) i Marcos s'adonen que papà ha tornat i comencen a desenvolupar idees diferents (però similars) sobre el significat del retorn del seu pare. Blanca i Marcos estan molt molestos per això i Blanca arriba a proposar-li a Marcos que servei al seu pare, fins a cops si és que és necessari. Minuts després Blanca decideix abandonar la llar i després d'ordenar un taxi es retira de la seva casa abans que mamà desperti. Mentrestant, els veïns de la família estan ocupats en els seus propis embolics.

## Repartiment

* Odiseo Bichir ... Roberto
* Eduardo Palomo ... Juan
* José Alonso ... Pedro
* Luis de Icaza ... Voceador
* Miguel Santana ... Teo
* Bruno Bichir ... Marcos
* Angélica Aragón ... Estela
* Fabiana Perzabal ... Blanca
* Roberto Sosa ... Chavo Pelo Rojo
* Claudette Maillé ... Eugenia
* Adriana Roel ... Doña Lupe
* Héctor Bonilla ... Ernesto
* Arcelia Ramírez ... Yolanda
* María Rojo ... Luz María

## Premis
### Premi Ariel (2001)

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor Actor | Bruno Bichir | Nominat |
| Millor Coactuació Masculina | José Alonso | Guanyador |
| Millor Coactuación Femenina | Fabiana Perzábal | Nominada |
| Millor actriu de repartiment | Julieta Egurrola | Nominada |
| Millor Guió Adaptat | Sergio Smuckler | Guanyador |
| Millor edició | Benjamín Cann | Nominat |
| Millor so | Antonio Diego, Lena Esquenazi, Leonardo Heiblum | Nominat |
| Millor vestuari | Adriana Olivera Pontelín, Bertha Romero | Nominat |
| Millor maquillatge | Elvia Romero | Nominat |

## Referències

* ↑ El hombre que castró a un homosexual y otras 3 historias trágicas de la Ciudad de México, culturacolectiva.com, 26 de juliol de 2018
* ↑ Crónica de un desayuno a Cineteca Nacional
* ↑ La película mexicana 'Amores Perros', gran triunfadora de la 43 edición de los Premios Ariel, Europa Press, 30 de maig de 2001

## Enllaços externs

* Crónica de un desayuno a Vimeo
# Daniele Massaro

Daniele Massaro (Monza, Itàlia, 23 de maig de 1961) és un exfutbolista italià que disputà quinze partits amb la selecció italiana.

## Referències

* ↑ rsssf
# Danza de los negritos

La Danza de los negritos o també coneguda com Confraria de los negritos és una dansa folklòrica d'origen afroperuà que s'executa a la zona huanca en els departaments andins de Huancavelica i Apurímac. La dansa està lligada a les festivitats de Nadal i la Pasqua de reis.

## Origen

En l'època colonial, els patrons donaven llibertat als esclaus des del 24 de desembre fins al 6 de gener. Els dies eren aprofitats pels esclaus per a celebrar Nadal i visitar els pessebres que lluïen a les cases de les famílies més benestants. Arran de l'alliberament dels esclaus, la tradició continuà, però ara els afrodescendents ballaven i bevien en el transcurs del trajecte, i els amos de les cases els recompensaven amb menjar i beguda. En aquell moment s'hi afegeixen les torres humanes, i així es com es va institucionalitzar la danza de los negritos.
Amb el pas dels anys, van desaparéixer els afrodescents, sent reemplaçats pels mestissos i després pels blancs, que es van vestir amb màscares per imitar la pell dels creadors originals.

## La dansa

Els representants no tenen número fixe, però formen generalment dos files paral·leles, cadascuna encapçalada per dos negres anomenats caporals; també hi ha els personatges del turc, la dama i l'abanderat, que representa un blanc que branda una bandera de llibertat i el vell gentilhome també anomenat Corrochano.
Les confraries de negrets són ateses per un majordom que adora a Jesuset, els majordoms competeixen entre ells en atencions als seus dansaires i convidats. La figura té una existència històrica ja que en el passat els majordoms contractaven als negres perquè adoraren a Jesuset en les festes, que en desaparéixer foren substituïts per membres dels pobles originaris o per blancs.

## Referències

* 1 2 3 Brotons Navarro, Xavier. «Les torres humanes del Perú». A: Enciclopèdia Castellera. 5. Valls: Cossetània, 2019, p. 246. ISBN 978-84-9034-886-4.
* 1 2 3 «Folklore». A: Varios autores. Gran enciclopedia del Perú. Huánuco. Barcelona: Lexus, 1998. ISBN 9972-625-13-3.
# Dasyprocta variegata

Dasyprocta variegata és una espècie de mamífer rosegador de la família dels dasipròctids. Viu a Bolívia, el Brasil i el Perú. Els seus hàbitats naturals són els boscos madurs, pertorbats i secundaris, així com els jardins i les plantacions. Es tracta d'un animal diürn que es nodreix de fruit i núcules. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, variegata, significa ‘bigarrada’ en llatí.

## Referències

* ↑ Entrada «Dasyprocta» d'Animalia (en anglès).
# Crenicichla gaucho

Crenicichla gaucho és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Uruguai.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dedalses de Bitínia

Dedalses (en grec antic: Δοιδάλσης o Δύδαλσος) fou un rei de Bitínia que va governar a mitjan segle v aC. Va unificar tots els bitinis sota el seu lideratge, i és considerat el fundador de la dinastia.
L'historiador heracleu Mèmnon diu que el sobirà de Bitínia va prendre possessió d'Àstacos, la colònia megarea i més tard atenesa. No obstant això, no es coneix gairebé res del seu regnat.
El va succeir el seu fill Boteires.

## Enllaços externs

* Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès), 1854.
* «Doidalses 1». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* Bithynia (anglès)
* Encyclopedia of the Peoples of Africa and the Middle East per Facts On File, Incorporated, Editor: Infobase Publishing, 2009 ISBN 143812676X ISBN 9781438126760
# Diana (fresc)

Diana és un fresc provinent de la de Vil·la d'Ariadna, trobat durant les excavacions arqueològiques de l'antiga ciutat d'Estàbia (l'actual Castellammare di Stabia) i conservat al Museu Arqueològic Nacional de Nàpols.

## Història i descripció

Decoració d'un panell d'una paret en un cubiculum de la Vil·la d'Ariadna, al mateix on també hi havia els frescos de Flora, Medea i Leda, la pintura de Diana data del segle i i es va trobar arran de les excavacions arqueològiques promogudes pel Dinastia dels Borbons l'any 1759, per treure a la llum els vestigis de l'antiga ciutat romana d'Estàbia. En aquell moment, el fresc es va separar de la seva ubicació original, passant a formar part de la col·lecció d'art reial, i posteriorment traslladat al Museu Arqueològic Nacional de Nàpols, en una sala on es conserven nombroses pintures de les vil·les d'Estàbia.
Del tercer estil pompeià, el fresc té un fons blau sobre el qual destaca Diana, mentre estira l'arc. La deessa està representada en tres quarts, mentre que el rostre és de perfil, lleugerament inclinat, com per observar l'acció que s'està duent a terme. Tot i tenir clares referències a la pintura hel·lenística, el fresc s'assembla més a les representacions d'Àrtemis que es van fer sobre ceràmica cap a finals del segle v aC, és a dir, amb una cara dolça i un cos gairebé desprovit de moviment; la roba està de fet immòbil i l'únic moviment ve donat pel peu esquerre lleugerament aixecat.

## Referències

* 1 2 3 VV.AA.. In Stabiano - Cultura e archeologia da Stabiae (en italià). Castellammare di Stabia: Longobardi Editore, 2006.

## Vegeu també

* Excavacions arqueològiques d'Estàbia

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de la comuna de Castellammare di Stabia» (en italià).
# Departament de l'Alt Paraguai

El departament de l'Alt Paraguai és una subdivisió administrativa del nord-est del Paraguai. La seva capital és la ciutat de Fuerte Olimpo.
Segons dades del 2002, té una població de 21.345 habitants. La seva superfície total és de 82.349 km².

## Enllaços externs

* Punts de desenvolupament agropecuari a l'Alt Paraguai Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Departament de Valle

El departament de Valle és un dels 18 departaments en què es divideix Hondures. Rep el seu nom en honor de José Cecilio del Valle.

## Història

El territori que compon aquest departament, en la primera Divisió Política Territorial de 1825, pertanyia part al departament de Comayagua i part a Choluteca. En 1869 en crear-se el departament de la Paz, part li va pertànyer a la Paz i part a Choluteca. Aquest territori va ser assignat per crear un nou Departament amb el nom de "Victoria" el 15 de juliol de 1872 sent president de la República Céleo Arias; no obstant això menys de dos anys després, el 29 d'abril de 1874 el govern de torn el va suprimir.
Aquesta dissolució li va costar la perduda del territori que ocupa el municipi de Pespire que es va incorporar a Choluteca en 1879.
La creació definitiva de Valle va ser l'11 de juliol de 1893 sent president constitucional el General Domingo Vásquez.

## Divisió administrativa
### Municipis

* Alianza
* Amapala
* Aramecina
* Caridad
* Goascorán
* Langue
* Nacaome
* San Francisco de Coray
* San Lorenzo
# David Otero Martín

David Otero Martín (Madrid, 17 d'abril de 1980) fou un guitarrista del grup musical El Canto del Loco, i des de la separació del grup se'l coneix com el Pescao. En David és el cosí del vocalista del grup, en Dani Martín. De jove va viure a la zona madrilenya d'Arturo Soria. Va estudiar dret i Gestió Aeronàutica durant un temps, però ho va deixar per dedicar-se a la música. La seva afició per la guitarra prové de la rivalitat amb el seu germà, que sempre presumia de fer les coses millor que ell. Així que en David va decidir que amb la guitarra el seu germà mai el superaria. Es considera un autodidacte respecte l'aprenentatge a l'hora de tocar, ja que diu que és la millor forma de no dependre d'un professor. Va començar a tocar la guitarra elèctrica del seu veí. En aquell moment es va adonar de la seva afició per la música. En David aprenia observant a la gent que tocava a un parc del seu barri. Les seves primers influències musicals van ser: Green Day, Nirvana i Metallica. En David no només és el guitarrista del grup, sinó que també compon algunes de les cançons ja sigui fent la música o la lletra. A cada disc de El Canto del Loco podem trobar una cançó cantada pel David com per exemple: El agricultor, Super Heroe, Otra vez, El pescao o Todo lo hago mal. El 7 de setembre de 2010 David Otero llançà el seu primer àlbum en solitari anomenat Nada-Lógico amb el nom artístic de El Pescao, amb 20 mil còpies venudes a Espanya.

## Discografia
### Amb El Canto del Loco

* El Canto del Loco
* A Contracorriente
* Estados de Ánimo
* Zapatillas
* Hombres G El Canto del Loco estadio Vicente Calderón 6 de julio 2005
* Pequeños Grandes Directos
* ECDL Episodio 1
* Arriba el telón
* Personas
* De personas a personas
* Por mí y por todos mis compañeros...
* Radio la colifata presenta:El Canto del Loco

### En solitari com "El Pescao"

* Nada-Lógico (2010)
* Un viaje nada-lógico (reedició) (2011)
* ¡Ciao Pescao! (EP) (2012)
* Ultramar (2014)

## Filmografia

* El Canto del Loco: Personas (La película) (2009): ell mateix.

## Referències

* 1 2 Otero, David; Dani Martín, Chema Ruiz (2007). "Arriba el telón", 64. Album notes for Arriba el telón. Sony BMG Music Entertaintment, S.L..
* ↑ «Nada Lógico» (en castellà). LaHiguera, 07-09-2010. Arxivat de l'original el 2012-01-03. [Consulta: 13 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Lloc oficial d'El Pescao (projecte de David Otero)