OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Franklin (Maine)

Franklin és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 1.370 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Franklin tenia 1.370 habitants, 579 habitatges, i 389 famílies. La densitat de població era de 14,4 habitants/km².
Dels 579 habitatges en un 28,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,1% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 32,8% no eren unitats familiars. En el 26,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,6% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 29,6% entre 25 i 44, un 27,2% de 45 a 60 i un 14,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.070 $ i la renda mediana per família de 38.594 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.214 $ mentre que les dones 19.900 $. La renda per capita de la població era de 17.188 $. Entorn del 10,7% de les famílies i el 15,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Franklin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Franklin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Earwig i la bruixa

Earwig i la bruixa (originalment en japonès, アーヤと魔女; romanitzat com a Āya to Majo) és una pel·lícula de fantasia animada japonesa del 2020 dirigida per Gorō Miyazaki, basada en la novel·la homònima de Diana Wynne Jones. S'ha doblat i subtitulat al català; el 2021 es va incorporar per a l'edició en DVD i Blu-ray i l'any següent es va afegir a algunes plataformes en línia.
Coproducció entre l'Studio Ghibli, NHK i NHK Enterprises, Earwig i la bruixa es va estrenar mundialment el 18 d'octubre de 2020 al Festival Lumière, abans d'estrenar-se el 30 de desembre de 2020 a la Televisió General NHK; més tard, es va estrenar als cinemes del Japó amb la distribuïdora Toho el 27 d'agost de 2021. El repartiment de veu original inclou Shinobu Terajima, Etsushi Toyokawa, Gaku Hamada i Kokoro Hirasawa.

## Sinopsi

No a tots els orfes els agrada viure a l'orfenat de St. Morwald's, però l'Earwig ho adora. Té tot el que necessita per ser una noia feliç des del primer dia que es van obrir les portes del centre.

## Referències

* ↑ «Ghibli, Goro Miyazaki Make CG Anime of Earwig and the Witch Novel by Howl's Moving Castle's Diana Wynne Jones». Anime News Network, 03-06-2020 [Consulta: 3 juny 2020].
* ↑ Baseel, Casey «New Studio Ghibli anime coming this winter is first CG feature planned by Hayao Miyazaki». Japan Today, 05-06-2020 [Consulta: 7 juny 2020].
* ↑ «Studio Ghibli's CG-animated film revealed: 'Aya and the Witch'» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-06-18. [Consulta: 1r juliol 2020].
* 1 2 Earwig and the Witch a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Earwig i la Bruixa». Desdelsofà.cat. [Consulta: 9 agost 2022].
* ↑ «Aya et la sorcière – Manifestations» (en francès). Lumière Film Festival. Arxivat de l'original el 8 març 2022. [Consulta: 8 març 2022]. «ACHAT di 18 10h30»
* ↑ Goodfellow, Melanie. «First Look: Gorô Miyazaki's 'Earwig And The Witch' (exclusive)» (en anglès), 19-06-2020. Arxivat de l'original el 2020-07-09. [Consulta: 6 juliol 2020].
* ↑ «Ghibli's 1st CG Feature Earwig and the Witch Briefly Listed Cast, Staff, December 30 Debut (Updated)». Anime News Network, 11-11-2020 [Consulta: 11 novembre 2020].
* ↑ Takai, Shinichi. «スタジオジブリ最新作「アーヤと魔女」 の放送が12月30日(水)に決定しました - スタジオジブリ｜STUDIO GHIBLI». Arxivat de l'original el 2021-01-19. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «「アーヤと魔女」総合12/30放送決定! 注目のキャストも大発表 | NHKアニメワールド». Arxivat de l'original el 2021-11-02. [Consulta: 14 novembre 2020].
* ↑ Pineda, Rafael Antonio. «Earwig and the Witch Gets Theatrical Screenings With New Footage, Dolby Cinema in Japan on April 29», 11-02-2021. Arxivat de l'original el 11 febrer 2021. [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ «「アーヤと魔女」総合12/30放送決定! 注目のキャストも大発表 | NHKアニメワールド». Arxivat de l'original el 2021-11-02. [Consulta: 14 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Earwig i la bruixa - Lloc web oficial
# El Maset (Sant Quirze Safaja)

El Maset, o Can Maset, és una torre noucentista de Josep Puig i Cadafalch i una antiga masia del terme municipal de Sant Quirze Safaja (Moianès). Està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És al sud del poble de Sant Quirze Safaja, a prop de l'extrem sud-occidental del terme, a ran del límit amb Sant Feliu de Codines, a ponent del Coll de Poses i de la urbanització dels Pinars del Badó. És en el Serrat del Maset, al nord de la Feixa Perduda i a migdia del Cucut. S'hi accedeix des de la carretera C-59 en el costat de ponent del Coll de Poses, per un camí senyalitzat que en surt cap al nord.

## Història

L'edifici està situat al costat de l'antiga masia, on viuen els masovers. Aquest és un dels masos històrics amb més antiguitat i importància del terme. La torre d'estiueig va ser la primera que es va construir en el terme municipal, que més tard va adquirir el caràcter residencial.
Coneguda també com a "Casa Fargas", va ser construïda el 1919 per Josep Puig i Cadafalch per encàrrec de Mercè Fargas Raymat, mare de Ramon Trias Fargas, propietària de la finca. La finca va ser venuda pels hereus de la propietària original als actuals propietaris.

## Descripció

És un edifici aïllat de tipologia ciutat-jardí, de planta quadrada amb una torre acabada en punxa a l'extrem nord-oest. Consta de planta baixa, pis i golfes només al cos central. Els cossos laterals són de planta baixa i un pis amb galeria obert. A la dreta de la façana sobresurt una torre mirador coberta a quatre vessants. La teulada de la casa és a dues aigües. La façana és de composició simètrica, tot el cos superior presenta un ritme d'obertures d'arc rebaixat. A la dreta hi ha un edifici annex adossat, cobert a dues aigües i amb el carener sinuós.

## Ermita de la Mare de Déu del Roser del Maset

La Mare de Déu del Roser del Maset és la capella de la finca del Maset. És afegida al nord del cos principal de la masia, però exempta respecte de l'edifici principal.
És una capella petita, però relativament gran comparada amb altres capelles particulars de masos de la zona. D'una sola nau, sense absis, té l'altar en el costat nord. La porta d'entrada s'obre a llevant, i a ponent hi ha una petita sagristia.
En el costat meridional, el que queda unit al mas, hi ha un cor elevat només accessible des del mas, que queda separat de la nau per una treballada gelosia de fusta que lliga amb l'enteixinat que cobreix la nau. Tot està treballat dins de les línies de l'art modernista, com el mateix mas.
* Façana de la capella
* Altar de la capella
* Nau principal
* Enteixinat de la coberta de la nau
* Cor amb gelosia

## Referències

* 1 2 «Can Maset». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
* ↑ Puig i Cadafalch, Josep. Institut d'Estudis Catalans. Escrits d'arquitectura, art i política. Xavier Barral i Altet, 2003, pàg. 97. ISBN 8472837173.

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0.
# Els infants robats d'Anglaterra

Els infants robats d'Anglaterra (originalment en francès, Les Enfants volés d'Angleterre) és un documental francès de 2016 dirigit per Pierre Chassagnieux i Stéphanie Thomas i produït per Dream Way Productions per a France Télévisions. Reprèn un tema ja desenvolupat pel documental del 2013, Angleterre, le royaume des enfants perdus, d'Isabelle Cottenceau.
Aquest documental tracta sobre els casos d'adopció forçosa al Regne Unit que van resultar de la Llei d'infants de 1989, quan algunes parelles va veure com els retiraven per la força al seu fill adduint «probabilitat de maltractament», i podien rebre durant l'embaràs un correu de l'Autoritat Local d'Educació declarant-los inaptes per educar el seu fill. Tot i no tenir antecedents judicials, els pares podien perdre els seus drets i veure com es posava el seu progenitor en adopció.
La pel·lícula va rebre una menció en el Premi Média Enfance Majuscule de 2020 en la categoria de documental gravat a l'estranger. El 25 de gener de 2021 es va estrenar el doblatge en català al programa 60 minuts del canal 33.

## Referències

* ↑ Article de Monde del 14 de novembre de 2016
* ↑ Angleterre, le royaume des enfants perdus
* ↑ Regardez "Les enfants volés d'Angleterre", une enquête saisissante
* ↑ Télévision. Le scandale des enfants volés d’Angleterre
* ↑ «Prix Média Enfance Majuscule : le palmarès 2020» (en francès), 11-06-2020. [Consulta: 25 desembre 2021].
* ↑ «"Els infants robats d'Anglaterra" i "Una altra justícia", a "60 minuts"». CCMA, 22-01-2021. [Consulta: 25 desembre 2021].
# El Vilar (Castellbell i el Vilar)

El Vilar és un poble del municipi de Castellbell i el Vilar, a la comarca catalana del Bages. És situat a 239 m d'altitud, en un alt replà a l'esquerra del Llobregat, dins el gran meandre que forma el riu des del congost de Castellbell fins al de la Bauma de Castellbell, entre les rieres de Rellinars i de Merà.
Està comunicat per la carretera local BP-1273 amb el Borràs, poble amb el qual està gairebé unit, al sud, i amb la carretera de Rellinars (B-122). L'antic Camí Ral porta al poble del Burés, al nord-oest.
El petit poble del Vilar tenia 49 habitants censats el 2006. Celebra la festa major el 31 d'agost.
Al Vilar hi destaca l'església de Santa Maria, del segle xvii, amb un campanar de disseny romàntic. A l'est del poble hi ha el cementiri municipal.

## Història

El lloc del Vilar és conegut documentalment des del 1047. El seu topònim deriva segurament d'un vilar, agrupació de cases o territori poblat al voltant d'un gran mas d'explotació agrària, sorgit en aquest indret a la fi del segle ix o al següent; o, potser també, d'una antiga vil·la romana. A la segona meitat del segle xix, l'antiga església sufragània de Santa Maria del Vilar es va independitzar de Castellbell i el poble va adquirir importància a partir de l'obertura del ferrocarril de Barcelona a Saragossa el 1859, que va establir justament al Vilar l'estació dita de Monistrol, a l'indret que actualment no és més que un raval del Borràs. Des d'aleshores, al peu del turó i vora el riu, van sorgir les colònies tèxtils de la Bauma, el Borràs i el Burés que aprofitaven la força del riu per a les seves fàbriques. El 1961, la parròquia del Vilar fou transferida al Borràs.

## Celebracions

* 11 i 12 de maig: Els Resistents
* 29 de juny: Festival Vilart

## Referències

* ↑ «el Vilar». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Castellbell i el Vilar (Bages)». idescat.cat. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Santa Maria del Vilar. Castellbell i el Vilar». patrimonicultural.diba.cat. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ Ginesta, Salvador. La Comarca del Bages. L'Abadia de Montserrat, 1987, p. 92. ISBN 9788472028609.
* ↑ Pla Sentis, Carles «Les colònies tèxtils: la colònia de La Bauma. Un món i una vida que ja no tornaran.». Treballs Finals del Grau de Sociologia, Facultat d'Economia i Empresa, Universitat de Barcelona,, 01-07-2016.
# El mercader de Venècia (pel·lícula)

El mercader de Venècia (títol original en anglès The Merchant of Venice) és una pel·lícula basada en l'obra homònima de William Shakespeare, coproduïda entre els Estats Units, Itàlia, Luxemburg i el Regne Unit.
La pel·lícula s'estrenà el 4 de setembre del 2004 en el marc del Festival Internacional de Cinema de Venècia. Fou nominada com a millor pel·lícula de la Unió Europea als premis David di Donatello. També Sammy Sheldon fou nominada als premis BAFTA pel seu excel·lent vestuari.
L'argument de la pel·lícula està clarament basat en el de l'obra de teatre de Shakespeare, i la pel·lícula es rodà a la ciutat de Venècia i a Luxemburg.

## Argument

Aquesta nova versió, estrenada l'any 2004 al Regne Unit, és destinada a difusió cinematogràfica. Segueix de prop el text original que ha estat poc adaptat pel director Michael Radford. L'escena té lloc a la capital de la República de Venècia; Venècia i a Belmonte Calabro, on resideix Portia. El personatge de Bassanio, per tal de demanar la seva mà, ha de passar una prova imposada pel difunt pare de Porcia i reunir 3.000 ducats per finançar el seu viatge. Demana al seu amic, el venedor Antonio de prestar-los-hi. Tanmateix, com tots els vaixells d'aquest són a la mar, Antonio manlleva la suma a un usurer jueu, Shylock a canvi d'un contracte particular. Shylock, que detesta Antonio (que presta sense usura als seus amics i el maltracta constantment) li imposa una condició: en cas de no pagar, Shylock serà lliure d'extreure una lliura de carn d' Antonio. Antonio signa i comença la recerca de Bassanio. El film comença amb un text i un muntatge on es veu com la comunitat jueva és maltractada per la població cristiana de Venècia. L'un dels últims plans del film atreu igualment l'atenció pel fet que, com que ja no és jueu, Shylock és caçat per la seva pròpia comunitat i no és autoritzat a viure al gueto de Venècia.

## Repartiment

* Al Pacino: Shylock
* Jeremy Irons: Antonio
* Joseph Fiennes: Bassanio
* Lynn Collins: Portia
* Zuleikha Robinson: Jessica
* Kris Marshall: Gratiano
* Charlie Cox: Lorenzo

## Referències

* ↑ Títol en català de la pel·lícula a Ésadir
* ↑ «The New York Times > Movies > Movie Review | 'The Merchant of Venice': Putting a Still-Vexed Play in a Historical Context». [Consulta: 5 desembre 2018].
# Enric II de Reuss-Obergreiz

Enric II de Reuss-Obergreiz (en alemany Heinrich II. Reuß zu Obergreiz) va néixer a Dresden (Alemanya) el 4 de febrer de 1696 i va morir a Greiz el 17 de novembre de 1722. Era un noble alemany fill del comte Enric VI (1649-1697) i d'Enriqueta Amàlia de Friesen (1668-1732).

## Matrimoni i fills

El 22 d'octubre de 1715 es va casar a Dresden amb Carlota Sofia de Bothmer (1697-1748), filla de Joan Gaspar de Bothmer (1656-1732) i de Gisel·la Erdmuda de Hoym (1669-1741). Fruit d'aquest matrimoni en nasqueren:
* Enriqueta Erdmuda (1716-1719)
* Enric VIII (1718-1719)
* Enric IX (1718-1723)
* Enric X, nascut i mort el 1720.
* Enric XI (1722-1800), casat amb Conradina de Reuss-Kostritz (1719-1770).

## Enllaços externs

* awt.ancestrylibrary.com
# Emberá-Wounaan

Emberá-Wounaan és una comarca indígena de Panamà. Va ser creada en 1983 a partir de dos enclavaments situats en la Província de Darién, específicament dels districtes de Chepigana i Pinogana. La seva capital és Unión Chocó. La seva extensió és de 4383,5 km² i té una població de 9.269 habitants (2004), la majoria d'aquests pertanyen a les ètnies emberà i wounaans. La comarca es divideix en dos districtes i cinc corregimientos:
| Districte | Capital | Àrea (km²) | Població (2004) | Corregimientos |
| Cémaco | Unión Chocó | 3089,2 | 7.040 | 3 |
| Sambú | Puerto Indio | 1.294,3 | 2.229 | 2 |
# Erdeni Beg

Erdeni Beg (també Irdana Biy) fou kan de Kokand (1746-1770). Era fill d'Abd al-Karim Khan (el seu antecessor) o del germà i antecessor d'aquest Rahim Beg.
El 1759 el general xinès Chao Hoei, que perseguia al jungar, va despatxar un destacament de soldats per sotmetre als buruts (quirguisos). Foren entretinguts pel camí per Erdeni amb carn d'ovella i vi i quan van marxar va enviar a un oficial per presentar la seva submissió a l'emperador Kien Lung. Els altres begs aliats, Toktu Muhammed d'Andijan i Ilas Ping Li de Marghilan també van enviar missatgers amb tribut i el 1760 Toktu va anar a Pequín en persona portant regals a l'emperador.
El 1762 Erdeni va envair el país d'Ush que pertanyia a Adzi Biy, però el general dels xinesos li va ordenar retirar-se. El 1763 els xinesos van envair altre cop el territori dels buruts.
Erdeni va morir el 1770 i hauria estat succeït per Sulayman Beg, breument, i aquest per Xah Rukh III, que només va regnar tres mesos. No s'assenyala el seu parentiu amb Erdeni (possibles germans) i després va pujar al poder Narbuta Beg (Narbuta Khan).

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Erdini

Els erdini o erpeditani (llatí Erdinii o Erdini, grec Έρδινοι o Έρπεδιτανοι) foren un poble d'Irlanda esmentat en la Geographia de Claudi Ptolemeu com ocupants de la part occidental de l'illa, a la regió entre el comtat de Fermanagh i la badia de Donegal, prop dels vennicnii (que vivien al comtat de Donegal) i al nord dels nagnates (que vivien al Connacht).

## Referències

* ↑ T. F. O'Rahilly, Early Irish History and Mythology, Dublin Institute for Advanced Studies, 1946, p. 2
* ↑ Claudi Ptolemeu, Geographia 2.1
* ↑ Philip Freeman, Ireland and the Classical World, University of Texas Press, 2001, p. 75

## Bibliografia

* Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès), 1854.
# Ernst Loof

Ernst Loof va ser un pilot de curses automobilístiques alemany que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Ernst Loof va néixer el 4 de juliol del 1907 a Neindorf, Oschersleben, Saxònia-Anhalt, Alemanya i va morir el 3 de març del 1956 a Bonn, Alemanya.
Loof va ser un dels fundadors de l'escuderia Veritas que va disputar el campionat del món de la f1 en diverses temporades.

## A la F1

Va debutar a la setena cursa de la quarta temporada de la història del campionat del món de la Fórmula 1, la corresponent a l'any 1953, disputant el 2 d'agost el GP d'Alemanya al Circuit de Nürburgring.
Ernst Loof va participar en aquesta única cursa puntuable pel campionat de la F1, retirant-se als inicis de la prova i no assolí cap punt pel campionat de la F1.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1953 | Ernst Loof | Veritas Meteor | Veritas | ARG | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE Ret | SUI | ITA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Eschlikon

Eschlikon és un municipi del cantó de Turgòvia (Suïssa), situat al districte de Münchwilen.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Eschwiller

Eschwiller (en alsacià Eschwiller) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 183 habitants.
Forma part del cantó d'Ingwiller, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes de l'Alsace Bossue.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 181 | 186 | 176 | 178 | 184 | 183 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Anne-Marie Wies | |
# Escleractinis

Els escleractinis (Scleractinia) són un ordre d'antozous hexacoral·lis, exclusivament marins, proveïts d'esquelet dur i massiu, per la qual cosa es denominen coralls de pedra o coralls durs. Molts dels esculls de corall estan formats per escleractinis.
Moltes espècies fan colònies de corall en aigües tropicals somes; són els principals formadors d'escull coral·lins del món. Però també n'hi ha de solitaris que no fan esculls. D'altres viuen en aigües temperades o polars o per sota de la zona fòtica fins a 6.000 metres per sota de la superfície.

## Anatomia

Poden ser solitaris o colonials. La majoria tenen pòlips molt petits (1 a 3 mm) però alguns de solitaris poden fer 25 cm. Les colònies poden tenir una mida considerable amb un gran nombre de pòlips individuals.
En una colònia de escleractinis, la reproducció asexual repetida dels pòlips forma colònies interconnectades, també hi ha casos de fusió de colònies.
L'esquelet dels escleractinis és extern als pòlips i està compost de carbonat de calci en forma d'aragonita. Tanmateix un escleractini fòssil (Coelosimilia) no tenia aragonita a l'esquelet. L'estructura és lleugera i porosa no tan sòlida com la dels coralls rugosos.

## Classificació

Les primeres classificacions feien servir les característiques anatòmiques dels pòlips i després dels esquelets.
Amb l'arribada de les tècniques moleculars van aparèixer noves hipòtesis sobre la seva filogènia. Es van canviar els subordres. Es va considerar com un grup monofilètic però dividits en dos grups.

## Galeria

* Tubastrea, de Timor Est

## Referències

* ↑ Barnes, Robert D.. Invertebrate Zoology. Philadelphia, PA: Holt-Saunders International, 1982, p. 158–164. ISBN 0-03-056747-5.
* ↑ Ezaki, Yoichi «Paleozoic Scleractinia: progenitors or extinct experiments?». Palaeobiology. Paleontological Society, 24, 2, 1998, pàg. 227–234.
* ↑ Stolarski, Jaroslaw; Anders Meibom, Radoslaw Przenioslo and Maciej Mazur «A Cretaceous Scleractinian Coral with a Calcitic Skeleton». Science. American Association for the Advancement of Science [USA], 318, 5847, 05-10-2007, pàg. 92–94. DOI: 10.1126/science.1149237. PMID: 17916731 [Consulta: 11 octubre 2007].

## Enllaços externs

* Tree of Life - zoantharia
# Esclavitud del salari

El terme Esclavitud del salari fa referència a condicions de treball atàviques o degenerades, tal com eren usuals als estats industrials fins a la 2a meitat del segle xix i existeixen avui encara a molts nínxols socialment subdesenvolupats, nínxols sense drets de l'economia mundial.
L'esclavitud salarial està marcada per una estesa anarquia dels treballadors davant l'explotació arbitrària per part dels empresaris que disposen de tot el poder. Un indicador de l'esclavitud salarial és entre altres coses el nivell de les remuneracions, que en el cas de les despeses totals de la població activa només els permet de dur una vida al llindar de la pobresa. És típic també que els empleats rebin el seu salari en l'esclavitud salarial parcialment o fins i tot totalment en forma de productes naturals.
Es produeix un enduriment posterior quan els treballadors, allunyats dels assentaments humans, es veuen obligats a gastar més del guanyen en negocis del seu empresari per tal d'aconseguir queviures i altres coses d'ús quotidià i necessari, de mode i manera que, necessàriament, en absència d'altres possibilitats, es veuen abocats a endeutar-se de manera significativa, la qual cosa augmenta el seu grau de dependència (com va ocórrer durant els anys 1990 en les obres d'una carretera al nord de l'Índia i d'un túnel al remot Himàlaia).

## Bibliografia

* Friedrich Engels: La posició de la classe treballadora a Anglaterra. Segons la pròpia opinió i fonts autèntiques., editorial Dietz, Stuttgart 1892 (Editat de nou per Walter Kumpmann a DTV, Múnic 1987, ISBN 3423060123)
* Charles Reeve, Xuanwu Xi: Die Hölle auf Erden : Bürokratie, Zwangsarbeit und Business in China. Edition Nautilus, Hamburg 2001
* Michael Heinrich: Kritik der politischen Ökonomie. Eine Einführung. Arxivat 2006-06-15 a Wayback Machine. Editorial Schmetterling, 2004