OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pimelodus argenteus

Pimelodus argenteus és una espècie de peix de la família dels pimelòdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paranà a l'Argentina.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lundberg, J.G. i M.W. Littmann 2003. Pimelodidae (Long-whiskered catfishes). p. 432-446. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Platymantis hazelae

Platymantis hazelae és una espècie de granota que viu a les Filipines.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Diesmos, A., Alcala, A., Brown, R., Afuang, L., Dolino, C., Gee, G., Hampson, K., Diesmos, M.L., Mallari, A., Ong, P., Paguntalan, L., Pedregosa, M., Ubaldo, D. & Gutierrez, B. 2004. Platymantis hazelae. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Placido da Silveira

Placido Da Sylveira (Casillas de Còria, (Extremadura), [...?] - [...?], 8 de març, 1736), fou un compositor espanyol.
Fill de Bento da Sylveira, i Simoa de Moraes. Va professar l'institut de l'Ordre Militar de Christo al Reial Thomar el 5 d'abril de 1683. Silveira fou molt expert en contrapunt i en Cerimònies Eclesiàstiques.
Va compondre un Processionale ex Missali, ac Breviario Romano a S. Pio V. raeformatis decerptum. Conimbrica ex Art Regali Collegio. 1721. 4. Hymnos Salms i Motets a diferents veus.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 56, pàg. 270. (ISBN-84-239-4556-1)
# Pous de gel (Lleida)

Els Pous de gel és una obra de Lleida (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta de pous destinats a l'emmagatzematge de l'aigua que havia d'abastir tota la ciutat, tal com són presents a altres pobles de Segrià. Estan situats al vessant de Magdalena, executats en pedra, es troben en bon estat de conservació.

## Referències

* ↑ «Pous de gel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].
# Presidents de Friül-Venècia Júlia

Els presidents de la regió de Friül-Venècia Júlia han estat:
| Període | President | Partit |
| 1964 - 1973 | Alfredo Berzanti | DC |
| 1973 - 1984 | Antonio Comelli | DC |
| 1984 - 1991 | Adriano Biasutti | DC |
| 1992 - 1993 | Vinicio Turello | DC |
| 1993 - 1994 | Pietro Fontanini | LN |
| 1994 | Renzo Travanut | PDS |
| 1994 - 1995 | Alessandra Guerra | LN |
| 1995 - 1996 | Sergio Cecotti | LN |
| 1996 - 1998 | Giancarlo Cruder | PPI |
| 1998 - 2001 | Roberto Antonione | FI |
| 2001 - 2003 | Renzo Tondo | FI |
| 2003 - 2008 | Riccardo Illy | Independent |
| 2008 - 2013 | Renzo Tondo | PdL |
| 2013 - 2018 | Debora Serracchiani | PD |
| 2018 - | Massimiliano Fedriga | LN |

## Bibliografia

* Tommaso Cerno L'ingorgo: Friuli-Venezia Giulia: da Berzanti a Biasutti da Cecotti e Tondo all'era di Illy: padri, padrini e padroni della Regione autonoma Ribis, Udine 2008
# President en funcions dels Estats Units

El president o presidenta en funcions dels Estats Units és una persona que actua temporalment com a president quan el president no pot exercir les seves funcions, però continua en el càrrec. La posició va ser creada per la 25a Esmena a la Constitució dels Estats Units.
El president o presidenta en funcions té tots els poders i deures presidencials durant el temps del seu mandat, però no es converteix en el president. El termini d'aquest mandat dura fins que el President declara per escrit que recupera la disponibilitat per exercir el càrrec. Un aspecte derivat d'aquesta situació, quan qui assumeix la presidència temporalment ocupava la vicepresidència, és que durant aquest temps deixa d'exercir la presidència del Senat, que al seu torn tindrà una presidència en funcions.
Fins ara hi ha hagut tres presidents en funcions, tots ells vicepresidents. George H. W. Bush esdevingué més tard president.
* El vicepresident George H. W. Bush va actuar per al president Ronald Reagan, quan estava sotmès a un procediment de colonoscòpia el 13 de juliol de 1985.
* El vicepresident Dick Cheney va actuar dues vegades per al president George W. Bush, quan també estava sotmès a un procediment de colonoscòpia, el 29 de juny de 2002 i el 21 de juliol de 2007.
* La vicepresidenta Kamala Harris va actuar en nom del president Joe Biden, quan estava sotmès a un procediment de colonoscòpia el 19 de novembre de 2021. Es va convertir en la primera dona de la història dels Estats Units en tenir poders presidencials.

## Referències

* ↑ Feerick, John D. «Presidential Succession and Inability: Before and After the Twenty-Fifth Amendment» (en anglès). Fordham Law Review. Fordham University School of Law, 79, 3, 2011.
* 1 2 3 Neale, Thomas H. «Presidential Disability Under the TwentyFifth Amendment: Constitutional Provisions and Perspectives for Congress» (pdf) (en anglès). Congressional Research Service (CRS) Reports, 05-11-2018. [Consulta: 20 novembre 2021].
* ↑ Pengelly, Martin «Kamala Harris takes on presidential role – briefly – as Biden has colonoscopy» (en anglès). the Guardian, 19-11-2021 [Consulta: 20 novembre 2021].
* ↑ Sullivan, Kate «For 85 minutes, Kamala Harris became the first woman with presidential power» (en anglès). CNN, 19-11-2021 [Consulta: 20 novembre 2021].
* ↑ Sanllehí, Aina «Kamala Harris, la primera presidenta dels Estats Units durant 85 minuts». El Nacional.cat, 19-11-2021 [Consulta: 20 novembre 2021].
# Premi Volney

El premi Volney (fr. prix Volney) és un premi atorgat per l'Institut de France a proposta de l'Académie des inscriptions et belles-lettres per un treball de filologia comparada o de lingüística per "récompenser les plus importants travaux du monde savant international" ("recompensar els treballs científics més importants internacionalment") en aquests camps.
El premi va ser dotat per Constantin Volney el 1803 i consistia en principi en 1200 francs d'or.
Entre els guanyadors del premi hi ha Meillet, Guillaume, Wartburg (premi al Französisches Etymologisches Wörterbuch), Tesnière, Benveniste, Cohen, Martinet o, més recentment, Gilbert Lazard o Claude Hagège. I és el major premi que l'Institut de França pot donar a un filòleg.
Quan es va fundar s'atorgava anualment, però va passar a tenir una periodicitat variable després de la Segona Guerra Mundial. A partir de 2016, es dona en forma de medalla, una medalla anomenada "medalla Volney".

## Referències

* ↑ Hordé Tristan, Désirat Claude, Auroux Sylvain. La question de l'histoire de la langue et du comparatisme. In: Histoire Épistémologie Langage, tome 4, fascicule 1, 1982. Les idéologues et les sciences du langage. pp. 73-81.
* ↑ Joan Leopold (Ed.) 1999. The Prix Volney: Its History and Significance for the Development of Linguistic Research. Vol.1a p.83. Kluwer Academic Publishers.
* ↑ "La plus haute distinction que l'Institut de France puisse décerner à un philologue", segons l'Académie royale de langue et de littérature françaises de Bèlgica: https://www.arllfb.be/composition/membres/boisacq.html
* ↑ https://www.aibl.fr/prix-et-fondations/
* ↑ https://www.aibl.fr/IMG/pdf/Tableaux_des_Prix_Medailles_et_Subventions_en_2020.pdf Arxivat 2020-10-17 a Wayback Machine..
# El Pandemonium

* Pel que fa a la pel·lícula cinematogràfica, vegeu Pandemònium.
El Pandemonium: revista de higiene social, ciencias, artes, literatura, va ser un setmanari que va sortir a Reus l'any 1901.
En van sortir 26 números. El primer el 4 de maig i l'últim el 26 d'octubre de 1901. Fundat per Antoni Marca, tenia com a administrador i redactor en cap Cristóbal Litrán. Volia ser un periòdic de discussió d'idees, i al primer número explicava que "el Pandemonium, que titulamos así por la variedad, la amplitud, la diversidad de los criterios que en el han de verse expuestos, sería á manera de un prisma en cuyas facetas se reflejaran todas las ideas, todos los matices del pensamiento libre y vario".
El nivell de la publicació era molt bo, i tractava tota mena de temes. Hi col·laboraven diversos intel·lectuals reusencs, com els pedagogs Agustí Sardà i Josep Mercadé, el doctor Codina i Castellví, el periodista F. Cubells Florentí, l'escriptor Ricard Pallejà, el polític Josep Recasens i Mercadé, l'escriptor Pere A. Savé, el periodista i polític Josep Güell i Mercader, el poeta Ramon Fàbregas i Trilles i quasi tots els components del Grup modernista de Reus. L'historiador i periodista reusenc Gras i Elies diu que hi van col·laborar també "los grandes maestros" com ara el doctor Rodríguez Méndez, rector de la Universitat de Barcelona, Antonio Sánchez Pérez, Juan Ortega i Rubio, catedràtic de la Universitat Central, Apel·les Mestres, el doctor Thulié, president de la Societat d'Antropologia de París, i fins i tot Emile Zola. Gras i Elies diu també que un reusenc il·lustrat, de qui no en pot dir el nom, finançava la publicació, que va acabar quan va deixar de donar-li recolzament econòmic.
L'impressor era Eduard Navàs. Els textos eren en català i castellà i sortia els dissabtes. Les dimensions varien, però normalment feia 27 cm. La capçalera era tipogràfica, i al damunt portava un fris. Es conserva la col·lecció completa a la Biblioteca Central Xavier Amorós, i 25 números a la biblioteca del Centre de Lectura.

## Referències

* ↑ «A los lectores». El Pandemonium, 1, 4-V-1901, pàg. 1.
* ↑ Gras i Elies, Francesc. Els periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 53-54.
* ↑ «El Pandemonium». Catàleg Argus. [Consulta: 25-XII-2026].
* ↑ «El Pandemonium». CCUC. [Consulta: 25-XII-2016].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Santa Caterina del Vernet

Santa Caterina del Vernet és la capella del convent actual de les Germanes Filles de la Caritat de Perpinyà, del barri del Vernet, de la ciutat de Perpinyà, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
És al sector nord de Perpinyà, al barri del vernet. És en el número 1 bis del Camí de Torremilà, al costat mateix de l'església de Sant Cristòfol.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «113 - Perpinyà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 186. Santa Caterina». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.

## Referències

* ↑ Santa Caterina, dins del convent al qual pertany, en els ortofotomapes de l'IGN
# Pardal collgroc

El pardal collgroc o pardal roquer golagroc (Gymnoris xanthocollis) és una espècie d'ocell de la família dels passèrids (Passeridae) que habita zones de camp obert, arbres o ciutats d'Àsia meridional, al sud-est de Turquia i d'Iraq, l'Iran, nord-est de la Península Aràbiga, Afganistan, Pakistan i l'Índia.

## Referències

* ↑ «Pardal collgroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
* ↑ Fitxa del pardal roquer golagroc a Birdguides Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine. Rev. 11/1/2013 (anglès)
# Pa d'all

El pa d'all consisteix típicament en pa cobert amb all i oli d'oliva. S'usa sovint com a acompanyament simple per a la pasta i d'altres plats italians. S'acostuma a torrar o enfornar.

## Història

El pa d'all va ser desenvolupat als anys 1970 per Cole's Quality Foods a Michigan. Amb els anys, s'ha discutit si el pa d'all és una variant de la bruschetta o si és una creació dels Estats Units (torrada texana).

## Característiques

És freqüent elaborar-ho amb pans com ara les baguets o el pa italià, tallat a llesques cap a la base però deixant la peça sense acabar de trencar. El pa es ruixa aleshores amb oli d'oliva, i s'afegeix all picat o en pols entre les llesques. A continuació es cou en un forn. Alternativament, pot tallar-se en llesques separades i cobrir-se amb oli o mantega individualment.
Una variant moderna de la recepta inclou cobrir el pa d'all amb diverses varietats de formatge, sovint mozzarella, cheddar o feta. També pot afegir-se una capa fina de parmesà acabat de ratllar.

## Referències

* ↑ «Cole's - Home of the Original Frozen Garlic Bread» (en anglès). Arxivat de l'original el 2008-04-30. [Consulta: 20 novembre 2014].
* ↑ «The Food Timeline: history notes-bread» (en anglès).

## Enllaços externs

* Cooking For Engineers: Parmesan Garlic Bread (anglès)
# Santa Cecilia

* Per a altres significats, vegeu «Santa Cecilia del Alcor».
* No s'ha de confondre amb Santa Cecília (desambiguació).
Santa Cecilia és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la Comarca del Arlanza.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 146 | 139 | 125 | 118 |
# Santiago del Collado

Santiago del Collado és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita a l'oest amb La Aldehuela i Hoyorredondo, al nord amb Piedrahíta, a l'est amb Navaescurial i al sud amb San Juan de Gredos.

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Santiago de la Riva i Ruiz

Santiago de la Riva i Ruiz (Barcelona, 17 de novembre de 1883 - Madrid, 14 de desembre de 1955) fou un dirigent esportiu català de començament de segle xx.
Va ser president del RCD Espanyol en tres etapes diferents (1912-13, 1924-25 i 1930-31). Era membre d'una llarga família lligada a l'espanyolisme. Els seus germans Genaro de la Riva i Victorià de la Riva, també van ser presidents.
Durant el seu primer mandat, gràcies al seu vicepresident Josep Ciudad, el club va obtenir el títol de "Reial", concedit pel rei Alfons XIII. En el seu segon mandat s'inaugurà la tribuna de l'Estadi de Sarrià.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fitxa de Santiago de la Riva». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ «Se cumplen cien años del título de Real para el Espanyol». La Vanguardia, 15-04-2012. [Consulta: 9 abril 2021].
# Santa Maria de Claret

«Santa Maria de Claret» té aquests significats:
* Santa Maria de Claret o Mare de Déu de l'Esperança de Claret, església parroquial romànica del poble de Claret al terme municipal de Tremp (Pallars Jussà)
* Santa Maria de Claret (Bages)
* Santa Maria de Claret (Torà)
# Santa Maria de Coberta

Santa Maria de Coberta era una capella del terme comunal de Sureda, a la comarca del Rosselló, Catalunya Nord.
Estava situada al sud del poble de Sureda, a la vora d'un còrrec. Han desaparegut recentment a causa de l'erosió. Era esmentada des del 1264.

## Bibliografia

* Ponsich, Pere. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Sureda. Santa Maria de Coberta». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.
# Sclerophrys asmarae

Sclerophrys asmarae és una espècie de gripau de la família Bufonidae. Es troba a l'Altiplà d'Etiòpia, en ambdues bandes de la Gran Vall del Rift; la població occidental s'estén cap al nord fins a Eritrea. Els seus hàbitats són prades montanes, i potser també la sabana àrida a elevacions menors. És una espècie comuna impactada per la destrucció de l'hàbitat, que probablement no és un risc per la seva extinció. Està amenaçada principalment pels establiments humans i l'agricultura; tanmateix, en adaptar-se fàcilment, la Unió Internacional per la Conservació de la Natura considera que es troba en risc mínim. Fins 2016 era classificat en el gènere dels Amietophrynus.

## Taxonomia

L'any 1982 es va descobrir el gripau Asmara d'Etiòpia pels zoòlegs Tandy, Bogart, Largen, i Feener que el varen anomenar Amietophrynus asmarae. És una de les dues úniques espècies bisexuals conegudes en gripaus. Té un cariotip de 2n=40. Sembla estar relacionat estretament a l'Amietophrynus kerinyagae i al gripau comú africà (Amietophrynus regularis) que son espècies diploides. Les sèries d'aquestes tres espècies se superposen i degut al seu nombre de cromosomes el Sclerophrys asmarae deu haver evolucionat des d'una o l'altre d'aquestes espècies. A les tres espècies son evidents unes lleugeres diferencies en el raucar i en determinats mecanismes d'aillament en la reproducció. Les hibridacions posteriors son restringides per les preferències en l'altitud en el medi

## Estatus

El gripau asmara es veu amenaçat principalment per la colonització humana i l'agricultura. Tot i això, sembla una espècie amb possibilitats d'adaptació al deteriorament del seu hàbitat, que es pot alimentar a les zones amb gespa. Degut a la lentitud en la destrucció de l'hàbitat i que aquesta espècie es comuna en algunes localitzacions, la Unió Internacional per la Conservació de la Natura ha qualificat l'estatus de conservació amb la mínima preocupació.

## Referències

* 1 2 3 4 IUCN SSC Amphibian Specialist Group «Amietophrynus asmarae». IUCN Red List of Threatened Species. UICN, 2013, 2013, pàg. e.T54578A18382800. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2013-2.RLTS.T54578A18382800.en.
* ↑ Frost, Darrel R. «Amietophrynus asmarae (Tandy, Bogart, Largen, and Feener, 1982)». Amphibian Species of the World: an Online Reference. Version 6.0. American Museum of Natural History, 2015. [Consulta: 25 octubre 2015].
* ↑ Ohler, Annemarie; Dubois, Alain «The identity of the South African toad Sclerophrys capensis Tschudi, 1838 (Amphibia, Anura)» (en anglès). PeerJ, 4, 11-01-2016, pàg. e1553. DOI: 10.7717/peerj.1553. ISSN: 2167-8359. PMC: PMC4715445. PMID: 26788431.
* ↑ «Variation and Evolution in Bufo kerinyagae Keith and B. regularis Reuse and B. asmarae Tandy et al., (Anura, Bufonidae)». Monitore Zoologico Italiano. Supplemento, 20, 1, 2013, pàg. 211–267. DOI: 10.1080/03749444.1985.10736699.
# Salts al Campionat del Món de natació de 1986

La competició de salts al Campionat del Món de natació de 1986 es realitzà al Centre de Natació M-86 de la ciutat de Madrid (Espanya).

## Proves

Es realitzaren quatre proves, separades en competició masculina i competició femenina:
* trampolí 3 m
* plataforma 10 m

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Event | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| trampolí 3 m. | Greg Louganis (USA) | 750.06 | Tan Liangde (CHN) | 692.28 | Li Hongping (CHN) | 642.06 |
| plataforma 10 m. | Greg Louganis (USA) | 668.58 | Li Kongzheng (CHN) | 624.33 | Bruce Kimball (USA) | 599.91 |

### Categoria femenina

| Event | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| trampolí 3 m. | Gao Min (CHN) | 582.90 | Li Yihua (CHN) | 549.42 | Marina Babkova (URS) | 525.21 |
| plataforma 10 m. | Chen Lin (CHN) | 449.67 | Lu Wei (CHN) | 422.25 | Wendy Wyland (USA) | 412.47 |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | R.P. de la Xina | 2 | 4 | 1 | 7 |
| 2 | Estats Units | 2 | 0 | 2 | 4 |
| 3 | Unió Soviètica | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 4 | 4 | 4 | 12 |
# Saturnino Esteban Miguel de Collantes

Saturnino Esteban Miguel y Collantes (Madrid, 6 de setembre de 1847 - 1937) fou un periodista i polític espanyol, ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts durant el regnat d'Alfons XIII.

## Biografia

Va iniciar la seva carrera política en el Partit Conservador com a diputat pel districte d'Inca (Illes Balears) a les eleccions generals espanyoles de 1876, sent escollit entre 1879 i 1884 per la circumscripció de Palència passant en 1889 a ser senador per Madrid càrrec que va ocupar fins a 1894 que va ser nomenat senador vitalici. El 1927 va tornar al Congrés com a diputat en qualitat de "representant per dret propi". Va ser ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts entre el 4 de gener i el 25 d'octubre de 1915 en un govern presidit per Eduardo Dato e Iradier. El rei Alfons XII li va concedir el títol de Comte d'Esteban Collantes el 1884.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
* Biografia a xtec.es
Càrrecs públics :
| Precedit per: Francisco Bergamín García | Ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts 1915 | Succeït per: Rafael Andrade Navarrete |