OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elisabet de Baviera (reina dels belgues)

Elisabet de Baviera, reina dels belgues (Possenhofen Baviera 1876 - Brussel·les 1965). Duquessa a Baviera amb el rang d'altesa reial era filla del duc Carles Teodor de Baviera i de la infanta Maria Josepa de Portugal. Per via paterna era neta del duc Maximilià de Baviera i de la princesa Lluïsa de Baviera. Pertanyia a una branca menor de l'antiquíssima casa reial dels Wittelshbach. Per via materna era neta del rei Miquel I de Portugal i de la princesa Adelaida de Löwenstein-Wertheim-Rosenberg.
L'any 1900 es va casar amb el príncep hereu de Bèlgica, el futur rei Albert I de Bèlgica amb qui va tenir tres fills:
* Leopold III de Bèlgica, rei dels belgues, nat el 1901 i mort el 1983 a Brussel·les. Es casà en primeres núpcies amb la princesa Àstrid de Suècia i en segons núpcies amb Maria Liliana Baels
* Carles de Bèlgica nat el 1903 i mort el 1983 a Brussel·les. Es casà amb la Jacqueline Peyrebrune.
* Maria Josep de Bèlgica nascuda el 1906 a Brussel·les i morta el 2001 a Ginebra. Es casà amb el rei Humbert II d'Itàlia.
La reina va prendre cert protagonisme després de la Segona Guerra Mundial, ja que inicià un seguit de viatges a països comunistes, com ara Rússia, Xina o Polònia, per la qual cosa fou coneguda amb el nom de la reina roja.
Amant de l'art i de la cultura, fou patrona d'un gran nombre d'associacions culturals i literàries de Bèlgica. Sabé transmetre la passió per la música als seus fills, molt especialment a la reina Maria Josep que instaurà un premi musical dedicat al piano.
La reina morí l'any 1965 i és enterrada en el Panteó Reial del Palau de Laken
# Els amors de l'Anaïs

Els amors de l'Anaïs (originalment en francès, Les Amours d'Anaïs) és una pel·lícula francesa del 2021 dirigida per Charline Bourgeois-Tacquet. La pel·lícula es va rodar a París i Bretanya, sobretot a la platja de Mez an aod à Beg léguer a Lannion, a la Policlínica de Trégor, al castell de Kerduel a Pleumeur-Bodou i a l'estació de Guingamp.
El 4 de març de 2022 es va estrenar el doblatge i la versió subtitulada en català, distribuïda per Movie Films.

## Sinopsi

La jove Anaïs té una relació que no acaba de rutllar i aleshores coneix en Daniel, un home madur que de seguida s'enamora d'ella. Però ell viu amb l'Émilie, una escriptora que fascina l'Anaïs per la seva seguretat. Uns fets inesperats l'obligaran a reconsiderar la seva manera d'entendre la vida.

## Repartiment

* Anaïs Demoustier: Anaïs
* Valeria Bruni Tedeschi: Emilie
* Denis Podalydès: Daniel Moreau-Babin (DMB)
* Christophe Montenez: Raoul, l'exnòvio de l'Anaïs
* Xavier Guelfi: Balthazar, el germà de l'Anaïs
* Anne Canovas: la mare de l'Anaïs
* Bruno Todeschini: el pare de l'Anaïs
* Grégoire Oestermann: el director de tesi de l'Anaïs
* Marie-Armelle Deguy: la propietària de l'apartament de l'Anaïs
* Seong-Young Kim: el turista coreà
* Estelle Cheon: la turista coreana
* Annie Mercier: Odile, la propietària del castell
* Jean-Charles Clichet: Yoann, el manetes el castell

## Referències

* ↑ Voir sur actu.fr.
* 1 2 «'Els amors de l'Anaïs' i 'Curvy Crew', primeres estrenes en català del mes de març». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ «Els amors de l'Anaïs». Cinema en Català. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ Voir sur allocine.fr.

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Els amos del temps

Els amos del temps (títol original en francès: Les maîtres du temps) és una pel·lícula francesa d'animació realitzada per René Laloux amb dibuixos de Jean Giraud, conegut com a Moebius. Va ser estrenada l'any 1982 i està inspirada en la novel·la de ciència-ficció L'Orphelin de Perdide de Stefan Wul. Se la considera com una space opera plena de misteri i poesia.

## Argument

Mentre ajuden a un príncep i un amic a fugir, Jaffar, rep un missatge desesperat d'un amic seu i el seu fill que estan sent atacats per Hornet, una espècie d'insectes-aus. Fugen d'aquests animals amb un vehicle a tota velocitat intentant arribar als Dolongues, una espècie de bosc a on hi trobaran refugi. Però just quan hi estan arribant, el vehicle s'estavella, el pare queda mal ferit, però el fill pot fugir i refugiar-se. El nen, el petit Piel, només té un transmissor amb el qual pot comunicar-se amb Jaffar, tot i que es pensa que és un amic seu que l'ajuda a sortir-se'n tot sol enimig dels Dolongues. Jaffar canvia la trajectòria de la nau per poder arribar a rescatar al petit infant.

## Fitxa tècnica

* Títol original: Les maîtres du temps
* Realització: René Laloux
* Escenaris: Jean-Patrick Manchette, Moebius (Jean Giraud) i René Laloux
* Efectes especials: Sándor Reisenbüchler
* Música: Jean-Pierre Bourtayre, Pierre Tardy, Christian Zanesi
* Producció: Telecip, TF1, S.S.R. (Gènove), S.W.F. (Baden-Baden), W.D.R. (Colònia).
* País d'origen: França i Hongria (estudi Pannonia)
* Durada: 1h 18min
* Data de creació: 24 de març de 1982 a França
* Primera difusió hertziana: 31 de desembre de 1984 a TF1
* Estrena a Catalunya: 8 de juliol de 1985 al cinema moderno de Barcelona

## Doblatge al català

La revista juvenil Cavall Fort, mitjançant l'entitat Associació Cultural Cavall Fort, va traduir i doblar Els amos del temps al català, juntament amb quaranta pel·lícules més. Aquesta activitat es dugué a terme des de l'any 1977 fins al 2006.

## Enllaços externs

* Pàgina de la pel·lícula a l'IMDb
# Els anys llum

Els anys llum (títol original en francès: Les Années lumière) és una pel·lícula del 1981 dirigida per Alain Tanner. Explica la història d'un jove que coneix un vell que diu que els ocells li van ensenyar a volar i que està construint una màquina voladora. Està basat en una novel·la de Daniel Odier. Ha estat doblada al català.

## Argument

Jonah és un jove cambrer de 25 anys que treballa en un bar d'Irlanda, on coneix Poliakov, un vell estrany. Li deixa un llibre. Poc després, Jonas deixa la seva feina i va a unir-se a Poliakov que viu en un garatge de cotxes abandonat. Jonas es sotmetrà a una mena de ritu d'iniciació per tal de descobrir el secret del vell.

## Repartiment

* Trevor Howard com a Yoshka Poliakeff
* Mick Ford com a Jonah
* Bernice Stegers com a Betty
* Henri Virlojeux com a advocat
* Gerard Mannix Flynn com a noi borratxo (com a Mannix Flynn)
* Don Foley com a propietari del cafè
* Gabrielle Keenan com noia a Village Dance
* John Murphy com a home al bar
* Jerry O'Brien com a propietari del bar
* Joe Pilkington com a Thomas
* Louis Samier com a camioner
* Odile Schmitt com a ballarina
* Vincent Smith com a policia

## Producció

Encara que va ser filmada en anglès i rodada a Irlanda, va ser realitzat per un director suís i produït per companyies de França i Suïssa. La pel·lícula va guanyar el Gran Premi al 34è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Referències

* ↑ Les Années lumière a unifrance.org
* ↑ Els anys llum a esadir.cat
* ↑ «Festival de Cannes: Light Years Away». festival-cannes.com. [Consulta: 31 maig 2009].

## Enllaços externs

* Els anys llum a YouTube
# Enric Genover i Codina

Enric Genover i Codina (Sant Privat d'en Bas, 1891- Olot, 3 d'agost de 1976) fou un metge, regidor per la Lliga Catalana de la ciutat d'Olot (1934 -1936) i membre de la Falange Espanyola a Olot.

## Biografia
### Inicis

Fill de Joaquim Genover, metge de Sant Privat d'en Bas, i Teresa Codina, pubilla del mas La Codina de la mateixa població. Tingué tres germans Jaume, que estudià dret i s'acabà convertint en notari, Lluïsa i Benet, que s'acabà convertint, també, en metge de Sant Privat.
Va estudiar als Escolapis de la ciutat d'Olot, on es va treure el batxillerat l'any 1903. Seguidament, estudià medicina a la Universitat de Barcelona. En acabar la carrera tornà a Olot, on es va casar amb Irene Monroset, natural de Gerri de la Sal. Amb ella tingué un fill, Enric, que també estudià medicina, i una filla. El seu domicili estava situat al carrer Mulleres número 32 d'Olot.
En l'àmbit mèdic, Enric Genover va exercir com a interí a l'Hospital de Sant Jaume, i més endavant com a cirurgià general.
Era un home culte, segons la bibliotecària d'Olot Maria Pilar Herp, fou dels usuaris de la Biblioteca Popular d'Olot que més llibres demanà a la Biblioteca de Catalunya, sobretot relacionats amb medicina i ciència. A més, practicà el cant coral, participant en múltiples actes religiosos i culturals de la ciutat.

### Vida política

El 1934 es va unir a la candidatura que presentà la Lliga Catalana i elements tradicionalistes de la ciutat d'Olot, amb la denominació de “Coalició de defensa ciutadana”. Aquesta candidatura va resultar escollida, però d'entrada Enric Genover no fou elegit regidor. No fou fins a l'octubre d'aquell mateix any que, arran de la destitució de diversos membres del consistori de la ciutat, que ell va poder prendre el càrrec.
En esclatar la Guerra Civil, segons dades aportades per l'historiador Jordi Pujiula, Genover abandonà la ciutat per incorporar-se al bàndol nacional.
En acabar la guerra, fou nomenat Delegat Local de Sanitat de les FET i de les JONS i també vocal del Col·legi Oficial de Metges de Girona. En aquest període va tenir un conflicte amb el Dr. Joaquim Danés, que fou denunciat per ell i depurat de l'Hospital de Sant Jaume, per haver permès que confisquessin el material mèdic de Genover durant la guerra.

## Referències

* ↑ Joan Vilanova, "La instauració de la pràctica de l'anestesia a Olot", Annals del Patronat d'Estudis Històrics d'Olot i Comarca, p. 205-234
* ↑ Laura Canalias, "La biblioteca popular d'Olot. Una herència cultural", Annals del Patronat d'Estudis Històrics d'Olot i Comarca, 24, 2013, p. 203-218
* ↑ Jordi Pujiula, "La Sanitat a Olot durant la guerra civil", Gimbernat, 28 (1997), p. 211-224
# Enric Gelpí i Vintró

Enric Gelpí i Vintró (Barcelona, 1936 – Cànoves i Samalús, 2011) és reconegut per les seves escultures d'aus nocturnes, pels seus calendaris il·lustrats i pels seus llibres Mossèn Ramon Garriga i Boixader, l'Ermità de Samalús (1993) i La pregària dels animals (2000). També es coneix Enric Gelpí com a l'Ermità de Salamús II.
Pràcticament autodidacte, el 1960 es presentà a l'Ateneu Barcelonès. El 1970 es traslladà a viure a Samalús, on des del 1992 tingué a casa seva una exposició permanent de la seva obra escultòrica. Va fer diverses exposicions a Barcelona i va participar en mostres col·lectives a Montecarlo i Sardenya. Home actiu de la cultura catalana, dedicà una gran part de la seva vida a la política com a regidor de Cultura de l'Ajuntament de Cànoves i Samalús, durant la primera legislatura dels ajuntaments democràtics.
Amb expressivitat i esquematització de les formes, ha conreat especialment l'escultura animalística i molt concretament la dels ocells nocturns. Són molt coneguts els calendaris que edità des del 1970 fins a la seva mort, il·lustrats amb dibuixos d'animals dels Països Catalans, amb una tirada de fins a setze mil exemplars. El 1993 publicà Mossèn Ramon Garriga i Boixader, l'ermità de Samalús, mestre en gai saber i l'any 2000 escriví i il·lustrà La pregària dels animals. L'artista compta amb diverses escultures en llocs emblemàtics, como el mateix Samalús, on erigí l'homenatge a Mossèn Garriga Boixader, l'Ermità de Samalús I, un Sant Martí a l'església de Falset, les icones de l'església de Baqueira-Beret, a Tàrrega i a Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Enric Gelpí i Vintró». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* 40 anys del calendari de l'Ermità de Samalús
* «Enric Gelpí i Vintró». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Estadi José Zorrilla

L'Estadi Municipal José Zorrilla, està situat a la ciutat de Valladolid, capital de Castella i Lleó, a Espanya. És la seu habitual del Reial Valladolid.
El Nou Estadi José Zorrilla, es va construir amb el pretext de ser una de les seus de la Copa del Món 1982, disputant-se en ell diversos partits de la primera fase. Va ser successor de l'Antic Estadi José Zorrilla, situat al centre de la ciutat, amb una capacitat de poc més de 15.000 espectadors, que va ser seu del Reial Valladolid des de 1942, havent-se quedat obsolet, incòmode i indigne per a la categoria del club.
El 20 de febrer de 1982, el Real Valladolid va rebre a l'Athletic Club al nou estadi, dues setmanes després que es disputés l'últim partit al vell José Zorrilla.
En la final de la Copa del Rei, disputada a l'abril de 1982 entre el Reial Madrid i el Sporting de Gijón, va fer un dia de moltíssim fred, el que va valer a la premsa madrilenya per a batejar l'estadi com "l'estadi de la pulmonia". Això va ser degut al fet que el tancament de l'estadi no es va produir fins a 1986, amb la incorporació de la Graderia Nord.
# Estadi José Zorrilla (1940)

L'Estadi Municipal José Zorrilla va ser un estadi de futbol de la ciutat de Valladolid. Fou anomenat Estadio Municipal fins al 1951, quan se li afegí "José Zorrilla".
Va ser l'estadi del Reial Valladolid entre 1940 i 1982. El primer partit va ser el 3 de novembre de 1940 amb el resultat de 4-1 sobre l'Arenas Club de Getxo. Tenia una capacitat per a 10.000 espectadors. Va ser reemplaçat per l'estadi Nuevo José Zorrilla el 1982, però el Real Valladolid B, continuà fent-lo servir fins al 1984. Fou demolit el 1987.

## Referències

* ↑ Estadis d'Espanya (castellà)
* 1 2 3 El añorado viejo estadio Zorrilla, El Norte de Castilla (08/11/2015)
# Estadi Jules Deschaseaux

L'Estadi Jules Deschaseaux (Stade Jules Deschaseaux) és un estadi de futbol de la ciutat de Le Havre, França.
Fou obert el 1932 amb el nom Stade Municipal du Havre i fou la seu d'un partit de la Copa del Món de 1938.
Fou la seu del club Le Havre AC fins al 2012, any en què l'estadi fou reemplaçat per l'Stade Océane. Aquest estadi passà a ser la seu de la secció de rugbi del club.

## Referències

* ↑ «Czechoslovakia - Netherlands». lehavrephoto.canalblog.com. Le Havre Photo. [Consulta: 3 febrer 2014].
# Esplegares

Esplegares és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 98 | 63 | 58 | 54 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Ermessenda de Cardona

Ermessenda de Cardona (c.1071-1095) era filla del vescomte Ramon Folc I de Cardona i d'Ermessenda de Cabrera. El seu pare Ramon Folc I morí en 1086, durant la defensa del castell de Maldà. Es casà amb Deodat de Claramunt, senyor de Tamarit i vescomte de Tarragona. Des de 1082, almenys, el seu germà era captiu, motiu pel qual el títol de vescomte de Cardona va passar del seu pare Ramon Folc a l'oncle d'Ermessenda, Folc II de Cardona, qui fou també bisbe de Barcelona. Fou precisament aquest qui, durant el seu mandat, inicià el procediment per acomplir el testament de Ramon Folc I, qui sempre havia considerat al seu net Bernat Amat de Claramunt, fill d'Ermessenda, com el seu successor legítim.
El matrimoni Ermessenda-Deodat tingué quatre fills:
* Bernat Amat I, (1082-1151) vescomte de Cardona.
* Ramon Folc (1096-1104).
* Pere Deodat (1096).
* Deodat de Tamarit (1108-1139)
Ermessenda de Cardona desapareix de les fonts catalanes en 1095, deixant vidu el seu marit. Aquest contragué novament matrimoni ben aviat car se'ns documenta maridat amb una dona anomenada Beatriu (1095-1119).

## Referències

* ↑ «Ermessenda de Cardona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ RODRÍGUEZ BERNAL, Francesc «"Folc II, vescomte de Cardona, bisbe electe d'Urgell i bisbe de Barcelona (c. 1040-1099)». Paratge, 24, 2011, pàg. 253-269.
* ↑ Francesc RODRÍGUEZ BERNAL, Los Cardona. Família, poder y patrimonio en Cataluña (siglos X-XIII), Tesis de doctorado, Poitiers, 2004, pp. 26 i ss.
* ↑ «Ermessenda de Cardona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Estació de Besòs Mar

Mapa Metro Línia 4 :
Besòs Mar és una estació de la L4 del Metro de Barcelona situada sota el carrer d'Alfons el Magnànim al districte de Sant Martí de Barcelona.
L'estació va entrar en servei el 1982 amb el nom de Mina. Però el 1985 amb la prolongació de la L4 fins a Pep Ventura va adoptar el nom actual.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Trinitat Nova | El Maresme-Fòrum | | Besòs | La Pau |

## Accessos

* Carrer d'Alfons el Magnànim

## Projectes

El "Pacte nacional per a les infraestructures" i el Pla Director d'Infraestructures 2009-2018 de l'Autoritat del Transport Metropolità (ATM) preveu l'ampliació de la línia 8 del metro de Barcelona fins al Parc del Besòs passant per aquesta estació.

## Referències

* ↑ «PDI de la regió metropolitana de Barcelona 2009-2018: Programa AX (ampliació de xarxa)» (PDF). Autoritat del Transport Metropolità, 2009. Arxivat de l'original el 2014-02-21. [Consulta: 21 setembre 2010].
* ↑ PDI 2009-2018, pàg. 167.
* ↑ «Perllongament de la línia Llobregat-Anoia dels FGC. TRAM: Plaça Espanya-Francesc Macià-Glòries-Besòs. Estudi de demanda» (PDF). Generalitat de Catalunya, 01-03-2004. [Consulta: 24 agost 2011].

## Vegeu també

* Metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Ernest Mühlen

Ernest Mühlen (Ettelbruck, 8 de juny de 1926 - ?, 19 de març de 2014) va ser un polític, economista i periodista financer luxemburguès, militant del Partit Popular Social Cristià. Ell va guanyar un lloc en el consell comunal de la ciutat de Luxemburg el 1973. Fou ministre del govern amb Pierre Werner, a principis de 1980, abans d'asseure's al Parlament Europeu com un dels sis diputats de Luxemburg des de 1984 fins a 1989. Mühlen va continuar a la Cambra de diputats (1989-1991), i representant a Luxemburg al Banc Europeu de Reconstrucció i Desenvolupament (1991-1996).

## Referències

* ↑ «L'ancien ministre Ernest Mülhen est mort» (en francès). L'essentiel, 20-03-2014 [Consulta: 20 març 2014].
* ↑ Your MEPs: Ernest Mühlen Arxivat 2014-03-31 a Wayback Machine..
# Estàtua de la Dona Treballadora

La dona treballadora és una estàtua creada per a commemorar el treball fet per la gent del poble en el món de la indústria tèxtil.
Està situada al municipi de Vilafranca, en la comarca dels Ports. L'estàtua es troba més concretament en l'avinguda del Llosar, enfront de l'Ajuntament. Està allí situada, ja que és un lloc cèntric i visible per a tot el món. Està feta de bronze. El creador va ser José Manuel Garcia Cerveró l'estiu de l'any 2009.
Representa la tasca exercida per tots els treballadors en la indústria tèxtil. Com Vilafranca és i ha estat una localitat industrial, sempre ha estat present aquest treball, amb les diferents fàbriques que han hi hagut en el pas de la història, com la "Marie Claire". Cada any es reuneix la gent del poble allí, el dia de la dona per manifestar-se

## Referències

* ↑ www.ygosearch.com, Amitabh Shukla-. «Ajuntament de Vilafranca » Tourist Info». Arxivat de l'original el 2017-07-06. [Consulta: 16 abril 2019].
# Legió I Flavia Gallicana Constantia

La Legió I Flavia Gallicana Constantia (Legió I Flàvia Gal·la «digna de confiança») va ser una legió romana que només es menciona a la Notitia Dignitatum. Diu que era una de les legions que estava estacionada a la Gàl·lia. No es coneix cap fet d'aquesta legió.
El nom que porta suggereix que podria haver estat reclutada per l'emperador Constanci II a mitjans del segle iv. No s'ha de confondre amb la Legió I Flavia Constantia, que estava estacionada a l'est de l'Imperi.

## Referències

* ↑ Lendering, Jona. «Legio I Flavia Gallicana Constantia». Livius.org. [Consulta: 23 octubre 2022].
# Legió I Flavia Constantia

La Legió I Flavia Constantia (Legió I Flàvia «digna de confiança») va ser una legió romana que només es menciona a la Notitia Dignitatum. Diu que era una de les legions que estava estacionada a l'est. No es coneix cap fet d'aquesta legió.
Pel nom que porta podria haver estat reclutada per l'emperador Constanci II a mitjans del segle iv.

## Referències

* ↑ Lendering, Jona. «Legio I Flavia Constantia». Livius.org. [Consulta: 23 octubre 2022].
# Les Masies de Nargó

Les Masies de Nargó és un nucli de població del municipi de Coll de Nargó, a l'Alt Urgell. Actualment té 32 habitants, i a la població s'hi pot trobar la capella de Sant Miquel d'estil romànic. El nucli es troba a 3 quilòmetres del poble de Coll de Nargó.
Davant del nucli, a l'altra banda de la vall del riu Sallent, passa una branca del Camí de Sant Jaume del Segre. Era molt transitat abans de la conquesta cristiana de Balaguer.
En aquest tram esmentat es troba l'antiga església de Sant Jaume de Cases, dessacralitzada, de propietat privada i funcionant com a paller i prop la semideruída masia de Cases.

## Referències

* ↑ GGCC, Coll de Nargó: Les Masies de Nargó.
* ↑ «Sant Jaume de Cases». Romànic de Coll de Nargó. [Consulta: 27 octubre 2022].
# Lepa sela lepo gore

Lepa sela lepo gore (en alfabet ciríl·lic: Лепа села лепо горе, traducció literal: Els pobles bonics cremen bonicament, internacionalment coneguda en anglès com Pretty Village, Pretty Flame) és una pel·lícula iugoslava de 1996 dirigida per Srđan Dragojević.
Considerat un clàssic modern del cinema serbi, el drama bèl·lic passa comptes a la guerra de Bòsnia mitjançant l'humor negre que presideix la història de dos vells amics –l'un serbi i l'altre bosnià- que es retroben confrontats en la fratricida conflagració bèl·lica a l'haver escollit bàndols oposats.

## Argument

La trama, inspirada en fets reals que van tenir lloc als inicis de la guerra de Bòsnia, tracta sobre una petita milícia de bosnians serbis que queda acorralada a l'interior d'un túnel, la sortida del qual és vigilada per militars bosnians que exigeixen la seva rendició incondicional.
Mitjançant flashbacks que mostren la vida de cada un dels soldats servis atrapats al túnel, la pel·lícula descriu la quotidiana i feliç vida de l'ex-Iugoslàvia alhora que intenta explicar els motius pels quals antic amics i veïns s'acaben enemistant entre ells.

## Enllaços externs

* Anàlisi de la pel·lícula per Igor Krstic a "The Celluloid Tinderbox" (E-Book) (anglès)
# Lepageïta

La lepageïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor d'Yvon Le Page (nascut el 7 d'octubre de 1943), cristal·lògraf del National Research Council of Canada, a Ottawa (Canadà). Va desenvolupar el programari MISSYM que va tenir un paper important en la solució correcta d'estructures minerals complexes, com ara la mateixa lepageïta.

## Característiques

La lepageïta és un antimonur de fórmula química Mn$^{2+}$₃(Fe$^{3+}$₇Fe$^{2+}$₄)O₃[Sb$^{3+}$₅As$^{3+}$₈O$_{34}$]. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema triclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba depositat a les col·leccions del museu mineralògic de la Universitat de Varsòvia, amb el número de catàleg: mmwr iv7926.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina del mont Szklana, a Gmina Ząbkowice Śląskie, dins el comtat de Ząbkowice Śląskie (Voivodat de Baixa Silèsia, Polònia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Lepageite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 juliol 2021].
# Exeter (desambiguació)

«Exeter» té aquests significats:
* Toponímia:
** Exeter, ciutat anglesa del comtat de Devon
** Exeter (Califòrnia), localitat estatunidenca
** Exeter (Illinois), localitat estatunidenca
** Exeter (Maine), localitat estatunidenca
** Exeter (Missouri), localitat estatunidenca
** Exeter (Nebraska), localitat estatunidenca
** Exeter (Nou Hampshire), localitat estatunidenca
** Exeter (Pennsilvània), localitat estatunidenca
** Exeter (Rhode Island), localitat estatunidenca
** Exeter (Wisconsin), localitat estatunidenca a l'estat de Wisconsin
** Exeter (Ontario), localitat de la província canadenca d'Ontario
* Organitzacions:
** Exeter Chiefs, club anglès de rugbi a 15 d'Exeter
** Universitat d'Exeter, universitat anglesa a Exeter