OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lendas

Lendas (grec: Λέντας) és un petit poblet a la costa sud de Creta, a uns 75 quilòmetres al sud de Càndia. Pertany al municipi d'Agioi Deka (grec: Άγιοι Δέκα).

## Origen del nom

El nom possiblement deriva de la paraula grega Λέοντας ('lleó'), que es referiria al cap en forma de lleó que protegeix la petita badia. Aquest cap està documentat en mapes medievals com cap Liontas (grec: Ακρ. Λιώντας).

## Clima

Pertany a una zona amb un clima excepcional a l'illa de Creta, que és mediterrani. Lendas queda a la zona climàtica del nord d'Àfrica i, per tant, gaudeix d'un nombre significativament major de dies de sol i altes temperatures durant l'estiu. Probablement, la millor època per visitar Lendas és la primavera i la tardor.

## Història

Lendas té un ric passat i hi ha proves que ja havia estat habitat durant el neolític i l'època minoica primerenca (3r mil·lenni aC). Lendas és també conegut per ser el lloc de Lebena o Levin, un dels dos ports de Gortina (Gortys), que es va convertir en la ciutat més important de Creta, després de la caiguda de Cnossos. En el període clàssic tardà (a partir del 4t segle aC) Gortina va establir un santuari d'Asclepi al port. Durant el terrible terratrèmol del 46 aC Lendas va ser destruït i reconstruït posteriorment. Gortina, més tard, va ser la capital de la província durant l'època romana, que també comprenia la Cirenaica (antiga Líbia).
En els primers períodes romà d'Orient i cristià, una petita població hi va créixer i s'hi va erigir una basílica. La petita església romana d'Orient de Sant Joan va ser construïda al segle xiv. La investigació arqueològica del lloc es va iniciar després de la primera visita del capità anglès H. Spratt, a mitjans del segle xix. Les excavacions, les va dur a terme l'Escola Arqueològica Italiana d'Atenes el 1900, 1910 i 1912-13, i van proporcionar proves del santuari i altres edificis. Des de llavors, no havia tingut lloc l'excavació a l'antiga ciutat fins als darrers anys, les investigacions del Servei Arqueològic grec ha tret a la llum restes de la població minoica i tombes.
Actualment a Lendas hi ha el jaciment arqueològic del santuari d'Asclepi (grec: Ασκληπειός) i l'església romana d'Orient de Sant Joan. Es creu que durant l'ocupació romana Levin es va convertir en un sanatori on venien a rebre tractament malalts romans rics, principalment d'Àfrica del Nord. El tractament consistia en una dieta amb aigua mineral d'una font prop d'un antic temple d'Asclepi, que es creia que tenia propietats terapèutiques, i fruita local. Lendas avui és una popular destinació turística, i durant l'any s'hi fan activitats de ramaderia.
# Llac Txagan

El Llac Txagan (o Llac Balapan), Kazakhstan, és un llac creat per la prova nuclear Txagan llançat el 15 de gener de 1965, part de les explosions nuclears per a l'Economia Nacional. La seva aigua prové del riu Txagan. Sovint es fa referència com a "Llac Atòmic," el volum del llac del cràter és d'aproximadament 100.000 m³ i el llac segueix sent radioactiu, tot i que ha decaigut fins al punt on la gent pot nedar-hi. Cap al sud, la vora del cràter reté les aigües d'un segon embassament.

## Vegeu també

* Sedan (prova nuclear) – Una detonació estatunidenca va crear el cràter.
* Canal Pechora–Kama
* Els llacs de cràter generalment són formats per causes volcàniques.

## Referències

* On the Soviet program for peaceful uses of nuclear weapons
* On the Soviet nuclear program

## Enllaços externs

* Russia Today documentary that visits the lake at around the 1 minute mark.
# Llac Umbozero

El llac Umbozero (en rus, Умбозеро) és un gran llac d'aigua dolça de Rússia, situat a l'óblast de Murmansk, entre el massís de les muntanyes Khibiny, a l'oest, i les tundres de Lovozero a l'est.
Té una superfície de 422 km² i una profunditat mitjana de 15 m, amb un màxim de 115 m. El llac roman congelat d'octubre a juny. Té 44 quilòmetres de llarg i 10 km d'ample.
El llac dona nom a la umbita i a la umbozerita, dos minerals de la classe dels silicats que van ser descoberts a la vall del riu Vuonnemiok i al mont Karnasurt, respectivament, indrets propers al llac.

## Referències

* ↑ «Umbite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 agost 2016].
* ↑ «Umbozerite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 15 agost 2016].
# Llamp (desambiguació)

«Llamp» té aquests significats:
* Meteorologia:
** Llamp es produeix normalment durant les tempestes
* Literatura
** El Llamp per a la revista de la dècada de 1920.
** El Llamp (editorial) relacionada amb la primera, però que pervisqué fins a la dècada de 1980.
Viccionari
# Leptopelis christyi

Leptopelis christyi és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu al Camerun, República Democràtica del Congo, el Gabon, Tanzània, Uganda i, possiblement també, a Burundi, República Centreafricana, República del Congo, Kenya, Ruanda i Sudan.

## Referències

* Schiøtz, A., Drewes, R. & Howell, K. 2004. Leptopelis christyi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 d'abril del 2008.
# Llei de Hofstadter

La llei de Hofstadter és una màxima autoreferencial sobre el temps en processos de recerca i desenvolupament científics i tecnològics, inventada per Douglas Hofstadter i inclosa dins de l'obra Gödel, Escher, Bach, guanyadora del Premi Pulitzer l'any 1980.
| « | Et portarà més temps del que penses, fins i tot si tens en compte la llei de Hofstadter. | » |
| — Douglas Hofstadter, Gödel, Escher, Bach |||
La llei és una declaració pel que fa a la dificultat d'estimar amb precisió el temps que es triga a completar les tasques de certa complexitat substancial. Se cita sovint entre programadors informàtics, especialment en les discussions sobre les tècniques per a millorar la productivitat, com ara The Mythical Man-Month o programació extrema. La naturalesa recursiva de la llei és un reflex de l'experiència universal de la dificultat experimentada en l'estimació de tasques complexes malgrat tots els esforços, fins i tot sabent que la tasca és complexa.
La llei es va introduir inicialment en el marc d'una discussió dels programes d'ordinadors que juguen als escacs. Els jugadors d'alt nivell es continuaven barallant amb les màquines de tu a tu, tot i que les màquines eren més potents que els jugadors en anàlisi recursiva. La intuïció és que els jugadors són capaços de centrar-se en les posicions particulars en lloc de seguir cada possible línia de joc fins al final.
Hofstadter va escriure:
"En els primers dies d'escacs per ordinador, la gent solia estimar que es necessitaria deu anys fins que un equip (o programa) arribés a ser campió del món. Però, després de passar deu anys, semblava que el dia que un ordinador es convertiria en campió del món era encara a més de deu anys de distància".

## Referències

* 1 2 Gödel, Escher, Bach: An Eternal Golden Braid. 20th anniversary ed., 1999, p. 152. ISBN 0-465-02656-7
* ↑ Waters, Donald J.; Comissió de Preservació i accés. Tecnologies Electròniques i de conservació. Comissió de Preservació i accés, 1992 [Consulta: 8 juny 2011].
* ↑ «Les proves i tribulacions d'un industrial cottage». InfoWorld. InfoWorld Media Group, Inc, 5, 03-10-1983, p. 16 [Consulta: 8 juny 2011].
* ↑ Rawson, Hugh. Lleis no escrites: Les Regles no oficials de la vida com pronunciada per Murphy i altres savis. vendes de llibres, 2002, p. 115 [Consulta: 8 juny 2011].
# Les Bassetes (Font-rabiosa)

Les Bassetes és un estany situat a 1.918,1 m alt del terme comunal de Font-rabiosa, a la comarca del Capcir, de la Catalunya del Nord. Està situat a prop de l'extrem nord-occidental del terme de Font-rabiosa,. Bona part de l'any és un extens aiguamoll, cosa que justifica el nom amb què es coneix el lloc. És el més baix dels estanys de la conca on s'origina el Galba, a llevant de tots ells (Estany de la Portella, Estany de la Portella d'Orlú, Estanyols de la Portella, i Estanyols del Solà de la Portella).

## Referències

* ↑ Les Bassetes en els ortofotomapes de l'IGN
# Luci Cossini el jove

Luci Cossini el jove (en llatí Lucius Cossinius) va ser un cavaller romà del segle i aC. Era fill de Luci Cossini i formava part de la família dels Cossini, procedents de Tibur.
Va ser amic de Ciceró, Àtic i Marc Terenci Varró. Ciceró diu que va morir l'any 45 aC i manifesta la pena que va sentir per la seva pèrdua.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/880?rgn=pages;view=image;q1=CossiniusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 865. ]
# Tapioles

Tapioles és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 270 | 258 | 233 | 216 |
# Múscul recte posterior menor del cap

El múscul recte posterior menor del cap (musculus rectus capitis posterior minor) sorgeix des d'un estret tendó provinent del tubercle de l'arc posterior de l'atles, s'eixampla mentre puja i s'insereix en la zona medial de la línia nucal inferior de l'os occipital i en la superfície del forat magne; també s'adhereix a la duramàter.
Col·labora amb el múscul recte posterior major del cap i els oblics menor del cap i major del cap, reforçant la seva acció. Hi ha connectors de teixit connectiu en la juntura entre l'atles i l'os occipital, entre aquest múscul (el recte posterior menor del cap) i la duramàter. Recentment, s'han descobert connexions similars en el teixit del múscul recte posterior major del cap. La disposició perpendicular d'aquestes fibres serveixen per restringir el moviment de la medul·la espinal cap a la duramàter. S'ha observat que el lligament nucal és continu amb la part posterior de la duramàter de l'espina dorsal i la porció lateral de l'os occipital.
Les estructures anatòmiques innervades pels nervis cervicals de la C1 a C3 són potencialment productores de mals de cap. Entre elles, hi ha les articulacions dels tres segments cervicals superiors, la duramàter i l'espina dorsal. Les connexions entre la duramàter i els teixits musculars i connectius tant de l'espina cervical superior com de l'os occipital podrien respondre anatòmica i fisiològicament el perquè del mal de cap cervicogènic. Això pot ser útil en el futur per millor l'eficàcia en els tractaments per a aquest tipus de migranyes.

## Referències

* 1 2 3 4 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 31 gener 2014].
* ↑ Anatomical Connection Between the Rectus Capitis Posterior Major and the Dura Mater. Scali F, Marsili ES, Pontell ME. "Anatomical connection between the rectus capitis" a journals.lww.com.
* ↑ Gary D. Hack, Peter Ratiu, John P. Kerr, Gwendolyn F. Dunn, Mi Young Toh «Visualization of the Muscle-Dural Bridge in the Visible Human Female Data Set». The Visible Human Project, National Library of Medicine.
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Imatges

* Animació on s'observa la posició del múscul recte posterior menor del cap (destacat en vermell).
* Vista lateral del crani. El recte posterior menor del cap destaca en vermell.
* Os occipital. Superfície exterior.

## Vegeu també

* Múscul recte posterior major del cap
* Múscul recte lateral del cap
* Múscul recte anterior del cap

## Enllaços externs

* LUC rpmn
* PTCentral Arxivat 2005-08-04 a Wayback Machine.
# Nikolai Kardaixov

Nikolai Semiónovitx Kardaixov, rus: Николай Семёнович Кардашёв (Moscou, 25 d'abril de 1932 - 3 d'agost de 2019), va ser un astrofísic rus, i el subdirector de l'Institut d'Investigació Espacial de l'Acadèmia de Ciències de Rússia. Es va graduar a la Universitat Estatal de Moscou el 1955, desenvolupant la seva activitat científica a l'Institut Astronòmic Sternberg (Moscou). Va ser alumne de Ióssif Xklovski, i va finalitzar el seu doctorat el 1962.
El 1963 Kardaixov va examinar un quàsar, CTA-102, el primer esforç soviètic en la recerca d'intel·ligència extraterrestre (SETI). En aquest treball, va elaborar la idea que algunes civilitzacions galàctiques estarien a milions o bilions d'anys al davant nostre, i va desenvolupar una escala que mesura el grau d'evolució tecnològica d'una civilització: l'Escala de Kardaixov.
Kardaixov va arribar a ser un membre associat de l'Acadèmia Soviètica de les Ciències, Divisió de Física General i Astronomia el 12 de desembre de 1976. Es va convertir en un membre permanent de l'Acadèmia Russa de les Ciències el 12 de març de 1994.

## Vegeu també

* Escala de Kardaixov
* Equació de Drake
* SETI
* Singularitat tecnològica
* Consum i recursos energètics a nivell mundial
# Henri Rouart

Stanislas-Henri Rouart, més conegut simplement com a Henri Rouart (París, 1833 - París, 2 de gener de 1912), va ser un enginyer, industrial, inventor, pintor i col·leccionista d'art francès.
Era amic d'Edgar Degas, qui havia estat company d'estudis al Liceu Louis-le-Grand de París i al costat del qual va participar en la guerra francoprussiana de 1870, on va ser capità d'artilleria. Va entrar en contacte amb els pintors del grup impressionista i va participar en set de les vuit exposicions impressionistes organitzades pel grup. Prèviament, entre 1868 i 1872, havia exposat al Saló de París, l'exposició oficial anual de l'Académie des Beaux-Arts. Va ser essencialment un paisatgista, influït per la manera dels pintors de l'Escola de Barbizon, en particular Jean-François Millet i Camille Corot, de qui va rebre ensenyament. Va produir sobretot aquarel·les.
Enginyer de professió, va treballar els camps de la mecànica, la refrigeració i la metal·lúrgia. Va produir diversos invents, com un sistema de transmissió pneumàtica de trameses postals, un mètode de fabricació de gel artificial o un motor amb aletes exteriors que permetien la refrigeració.
A més d'intervenir com a pintor, Rouart també va ser important per a l'impressionisme en la seva qualitat de col·leccionista, ja que les seves compres de quadres ajudaven econòmicament els seus companys. A la seva mort, es va subhastar la seva col·lecció particular, en la qual es trobaven, a més d'obres impressionistes, teles del Greco, Goya o Poussin
Rouart va viure entre París i la localitat de La Queue-en-Brie, de la que va ser elegit alcalde el 22 de febrer de 1881. Durant el seu mandat va posar en marxa una societat de socorros mutus per a la prestació d'atenció mèdica als qui no poguessin pagar-la.
El seu fill Ernest Rouart es va casar el 1900 amb Julie Manet, filla de la pintora impressionista Berthe Morisot i d'Eugène Manet, germà del pintor Édouard Manet.

## Referències

* ↑ Knoedler Library: French Sales to 1929 (en anglès). M. Knoedler & Co.

## Bibliografia

* Walther, Ingo F. «Glosario del impresionismo». A: El impresionismo (en castellà). Colònia: Taschen, 2006, p. 693. ISBN 9783822850527.
* «Henri Rouart, un esprit universel» (en francès). Ayuntamiento de La-Queue-en-Brie, 2004. Arxivat de l'original el 2008-11-19. [Consulta: 12 setembre 2010].
# Henri Rochereau

Henri Rochereau (Chantonnay, França 1908 - París 1999) fou un polític francès que va ser ministre al seu país així com membre de la Comissió Europea entre 1962 i 1970.

## Biografia

Va néixer el 25 de març de 1908 a la població de Chantonnay, situada al departament de Vendée. Va estudiar dret a la Sorbona de París.
Morí el 25 de gener de 1999 a la seva residència de París.

## Activitat política

Sense afiliació política, l'any 1946 fou escollit senador per la Vendée, escó que va mantenir fins al 1959. El maig d'aquell any fou nomenat Ministre d'Agricultura pel Primer Ministre de França Michel Debré, càrrec que ocupà fins a l'agost de 1961.
El gener de 1962, en la formació de la Comissió Hallstein 2, fou nomenat Comissari Europeu de Desenvolupament, càrrec que també ocupà en la Comissió Rey fins al juny de l'any 1970.
# Henrik Olesen

Henrik Olesen (Esbjerg, 1967) és un artista plàstic danès que treballa a Berlín. Ha exposat a Nova York, Suècia, i Àustria. Va estudiar a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Dinamarca de 1989 a 1996.
Projecte 94, al Museu d'Art Modern de Nova York, inaugurada a principis de 2011, va ser la primera exposició individual d'Olesen als EUA. En ella, segons va afirmar Valery Oișteanu a The Brooklyn Rail, "Olesen demostra la criminalització de l'homosexualitat, el passat i el present, a través de l'apropiació dels materials originals i els canvis contextuals".

## Referències

* ↑ «Art in America: Henrik Olesen».
* ↑ «Projects 94: Henrik Olesen».
* ↑ «New Museum: Henrik Olesen». Arxivat de l'original el 2012-10-02.
* ↑ «Malmo Konsthall: Henrik Olesen». Arxivat de l'original el 2017-04-25. [Consulta: 6 juny 2016].
* ↑ «Secession Building: Henrik Olesen». Arxivat de l'original el 2018-08-19. [Consulta: 6 juny 2016].
* ↑ Oisteanu, Valery «PROJECTS 94: HENRIK OLESEN». The Brooklyn Rail, 01-04-2011.

## Enllaços externs

* Secession Building: Henrik Olesen Arxivat 2018-08-19 a Wayback Machine.
* Artnet: Henrik Olesen
* Ludlow 38: Henrik Olesen
# Henchir El Menafa

Henchir El Menafa és un fortí amb qualificació de jaciment arqueològic de la governació de Médenine, delegació de Ben Guerdane, prop de la vila de Chahbania, a uns 20 km al sud-est de Médenine, en una zona amb nombrosos henchir.
# Heura Gaya i Escué

Heura Gaya i Escué (Juneda, 1987) és una cantant i intèrpret de gralla catalana. El seu treball està inspirat per la recuperació de la tradició musical, que s'escola tant en els temes de nova creació com en la tria de peces alienes.

## Trajectòria

Ha treballat en projectes diversos com el grup de polifonia Tornaveus de Jaume Aiats, el trio de música festiva Morena, la Cobla Catalana dels Sons Essencials, i amb artistes com Xavier Baró, Meritxell Gené i Meritxell Cucurella-Jorba. El 2016 va publicar el llibre Introspeccions, 168 pàgines de música i textos que presenta quatre obres que duen la música per a gralla a nous terrenys personals.
L'any 2022, Gaya va posar veu a una òpera de butxaca de polifonies tradicionals titulada La balada d'en Solé Sugranyes, escrita per Jaume Aiats, sobre Oriol Solé Sugranyes que ressegueix els tres darrers anys de la vida del militant anarquista assassinat a trets per la Guàrdia Civil el 1976 després de fugar-se de la presó de Segòvia.

## Discografia

* Gaya (Microcopi, 2019)

## Referències

* ↑ «Heura Gaya aparta temporalment la gralla i dona protagonisme a la seva veu en el primer disc que publica». 324.cat, 29-03-2019. [Consulta: 24 setembre 2021].
* ↑ Mur, Gerard. «Heura Gaya, el folk ve de Ponent». Núvol, 14-03-2019. [Consulta: 24 setembre 2021].
* ↑ «Heura Gaya presenta el seu primer disc en solitari, aquest diumenge al Fortí de Cala d'Or». Ara, 22-08-2019. [Consulta: 24 setembre 2021].
* ↑ Martí Fabra, Jordi. «Sons de la Mediterrània : Gralla en expansió». Enderrock.cat, 27-04-2016. [Consulta: 24 setembre 2021].
* ↑ «Heura Gaya posa veu a una òpera de butxaca sobre el militant anarquista Oriol Solé Sugranyes | Notícies». Som Garrigues, 28-07-2022. [Consulta: 4 agost 2022].
* ↑ «Heura Gaya presenta 'Gaya', el seu primer disc en solitari», 27-02-2019. [Consulta: 24 setembre 2021].
# Hermínia da Cruz Fortes

Hermínia da Cruz Fortes, més coneguda com a Hermínia d'Antónia de Sal, (17 de setembre de 1941 - 7 de febrer de 2010) era una cantant de Cap Verd.

## Biografia

Era cosina de Cesária Évora, filla d'António da Rocha Évora i Antónia da Cruz Fortes. Va néixer a l'illa de São Vicente, va perdre la seva mare quan tenia dotze anys, i després va viure amb la seva tia a l'illa de Sal. Va tornar a la seva illa nativa als 33 anys, i va tenir l'oportunitat de guanyar-se la vida cantant, enregistrant diverses cançons morna als estudis de Rádio Clube do Mindelo.
També havia treballat en actuacions especials amb la seva cosina Cesária a l'Hotel de Porto Grande, que era el més gran en la ciutat de Mindelo. Tot i que va començar quan era una nena, Hermínia d'Antónia no va enregistrar un àlbum fins als 53 anys, i ho va fer amb el músic Vasco Martins.
Després d'enregistrar el seu àlbum, va començar actuant a Bèlgica, Costa d'Ivori, Espanya, França, els Països Baixos, Itàlia, Portugal i el Senegal.
Va ser considerada un dels intèrprets més grans de música de l'arxipèlag. Hermínia da Cruz Fortes va morir d'una malaltia llarga als 68 anys. Hermínia va presentar només el seu àlbum Coraçon, que va ser arranjat per Voginha.

## Referències

* ↑ «Caderno de Recenseamento». Municipality and Island of Sal, 2008.
* ↑ «Morreu cantora cabo-verdiana Hermínia d'Antónia de Sal» (en portuguès). Panapress, 08-02-2010. Arxivat de l'original el 2 de juny 2010. [Consulta: 9 juliol 2022].
* ↑ «Hermínia d'Antónia de Sal no Festival das Músicas do Mundo em Sines» (en portuguès). Sarron Teatro, 01-07-2008.
* ↑ «Cabo Verde: Morreu Hermínia d'Antónia de Sal, prima de Cesária Évora» (en portuguès). SAPO CV. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 18 juliol 2016].
# Hibridoma

En biotecnologia es coneix per hibridoma a aquelles cèl·lules que han estat manipulades per tal de crear un híbrid que permeti la producció de proteïnes en grans quantitats, sovint anticossos. L'híbrid està format per material genètic d'una cèl·lula "immortal" (una cèl·lula cancerosa) i el material d'una altra cèl·lula, sovint d'origen no humà, que codifica la producció de la proteïna que es vol reproduir industrialment. Per tal de crear anticossos monoclonals que serveixin com a fàrmacs, s'extreuen limfòcits B de la melsa d'un animal (generalment un ratolí de laboratori) que ha estat sensibilitzat per a la creació d'un anticòs concret.
Aquest material és fusionat amb cèl·lules tumorals de mieloma, que poden créixer indefinidament en un cultiu adient (un mieloma és un càncer dels linfòcits B). La fusió es realitza fent que les membranes de les cèl·lules siguin més permeables, amb polietilenglicol o en presència del virus Sendai. Les cèl·lules híbrides fusionades (hibridomes), essent cancerígenes, es multipliquen ràpida i indefinidament, produint grans quantitats de l'anticòs desitjat. Cal però que siguin seleccionades i posteriorment clonades per dil·lució, per tal d'afinar en l'obtenció d'aquell clon que produeix l'anticòs amb major afinitat pel lligand sobre el que es pretén actuar. Sovint un medi amb Interleucina-6, com el briclone, resulta essencial per a la realització amb èxit d'aquesta pas. En qualsevol cas la selecció es realitza en un medi selectiu a partir d'un hibridoma primari.

## Enllaços externs

* Informació sobre hibridomes Arxivat 2008-06-01 a Wayback Machine. (anglès)

## Referències

* ↑ Hibridoma a l'Enciclopèdia Catalana
* ↑ «Informació sobre hibridomes del National Cancer Institute dels Estats Units». Arxivat de l'original el 2008-06-01. [Consulta: 30 maig 2008].
* ↑ Mètode de cultiu selectiu Arxivat 2008-07-05 a Wayback Machine.(anglès)
# Hiperequi d'Alexandria

Hiperequi (en llatí Hyperechius, en grec Ὑπερέχιος) fou un escriptor i gramàtic grec d'Alexandria a Egipte que va viure en temps de l'emperador Marcià (450-457) i que va escriure alguns llibres sobre temes gramaticals que són esmentats a Suides:
* Τέχνη γραμματική
* Περὶ ὀνομάτων;
* Περὶ ῥήματος καὶ ὀρθογραφίας.
Fou desterrat per Lleó I el Traci, successor de Marcià.

## Referències

* ↑ 2.Hyperechius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 539
# Hutchinson

«Hutchinson» té aquests significats:

## Toponímia

* Hutchinson (Kansas)
* Hutchinson (Minnesota)
* South Hutchinson, població dels Estats Units a l'estat de Kansas
* Hutchinson Island South, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida.

## Biografies

* Cassidy Hutchinson (1996) assistent de Mark Meadows, cap de gabinet de Donald Trump
* George Evelyn Hutchinson (Cambridge, 1903 – Londres, 1991), zoòleg, botànic i ecòleg anglès
* Sam Hutchinson (1989), futbolista professional anglès que va jugar pel Chelsea