OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas Massoni

El Mas Massoni o Mas Pepó és una masia de Palamós (Baix Empordà). La torre del mas és una obra declarada bé cultural d'interès nacional mentre que el mas en el seu conjunt forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
La torre de Can Pepó és en un promontori proper al camí Vell de la Fosca, adossada al mur de llevant de la masia. És una construcció de planta rectangular i arribà a una alçada d'11,30 metres. El gruix de les parets oscil·la entre 0,64 i 0,90 metres. Actualment presenta una coberta a dues vessants. Consta de 3 pisos dividits per volta de canó rebaixada. Els dos primers comuniquen amb la cas i al tercer s'hi accedeix per una trapa. La cara nord, adossada a la masia, conserva quatre espitlleres i dues finestres. Al costat Est presenta diverses espitlleres i una finestra amb espitllera sota l'ampit. A la part Oest hi ha les portes d'accés, una finestra i dues espitlleres horitzontals encarades a l'entrada. La façana mostra una finestra i diverses espitlleres. El parament és de pedra irregular, però els angles són fets amb carreus ben escairats. La torre, que inicialment devia estar isolada, així ho indiquen les espitlleres interiors, té una situació estratègica privilegiada, ja que servia de punt d'enllaç entre totes les torres de la rodalia (Mas Agustí, Mas del Vent, Mas de la Pietat, Mas Juny, la Torre Ribes i el castell de Sant Esteve). Temps enrere la porta devia estar a 3,90 del sòl i no es comunicava amb la masia. Actualment tant la masia com la torre estan abandonats i mig enrunats i caldria procedir a la restauració.
El mas de Can Pepó és una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El mas de Can Pepó, orientat a migdia, està situat sobre un promontori, prop del camí vell de La Fosca. L'edifici presenta diversos volums sobreposats en distintes èpoques. La façana té adossada, a la dreta, la torre de defensa. La porta d'accés és rectangular i emmarcada en pedra. Les diferents finestres estan construïdes amb pedra o bé rajola cuita. A l'interior les habitacions que conserven la coberta tenen la volta d'encanyissat o pedra. La coberta està molt malmesa i en algunes parts esfondrada. L'edifici actual de la masia és una mica posterior a la torre, ja que aquesta presenta espitlleres adossades al mur de la casa, però segurament hi hagué una construcció anterior, ja que en una de les llindes d'una porta interior mostra la data de 1578. El portal d'entrada ens el situa l'any 1731, que fou el moment en què es feu la gran construcció. Actualment el mas està abandonat i el seu deteriorament és progressiu, per la qual cosa és imprescindible dur a terme la restauració.

## Notes

* 1 2 «Torre del Mas Pepó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
* 1 2 3 4 «Mas de Can Pepó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Saurina d'Entença i de Montcada

Saurina d'Entença i de Montcada (segle XIII - 1325) va ser una noble del llinatge dels Entença, filla del comte Berenguer V d'Entença i de Galbors de Montcada. Està documentada la seva estada, juntament amb la seva mare, al castell de Móra, propietat dels Entença. Es casà en segones núpcies amb l'almirall Roger de Llúria el 1291. Vídua el 1305, volgué (1306) que el seu parent Gombau d'Entença, procurador general de València, fos tutor dels seus fills.
Per afers relatius al seu fill Rogeró, anà a la cort pontifícia el 1319. Pledejà amb els homes de Penàguila per raó dels termes del castell de Seta el 1323, i també sobre termes, amb Ponç Guillem de Vilafranca el 1324. Les possessions del castell li foren reconegudes pel rei Jaume el Just l'any 1325 i també la vall de Seta, Calp, Altea, el Puig, la vall de Travadell, i diverses cases i heretats a Gandia, Dénia, etc. Va fundar el monestir de clarisses de Xàtiva i va disposar l'edificació d'un monestir de menoresses també a Xàtiva, on volia que l'enterraren.

## Referències

* ↑ «Saurina d'Entença i de Montcada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Vetxerlei

Vetxerlei (en rus: Вечерлей) és un poble de la República de Mordòvia, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 404 habitants, pertany al municipi de Kirjemani.

## Referències

* ↑ И. К. Инжеватов. Топонимический словарь Мордовской АССР. Мордовское книжное издательство, 1987.
# Riu Tone

El riu Tone (利根川, Tonegawa) és un riu de la regió de Kantō al Japó. Té 322 km de llargària (el segon més llarg a japó després del Shinano) i té una conca hidrogràfica de 16840 km² (la major al Japó). De vegades la gent l'anomena Bando Taro (坂東太郎, Bandō Tarō); Bandō és una manera obsoleta de referir-se a la regió de Kanto, i Tarō és un nom popularment donat als primogènits).
De vegades se'l considera un dels tres gran rius del Japó (els altres dos són, el Yoshino a Shikoku i el Chikugo a Kyūshū).

## Geografia

El riu neix al Mont Ōminakami (大水上山), el qual marca la frontera entre les prefectures de Gunma and Niigata. Reciveix aigua de diversos afluents i desemboca en l'oceà Pacífic a Choshi, una ciutat de la Prefectura de Chiba. El Riu Edo es bifurca d'aquest i va a desembocar a la Badia de Tòquio.
Els majors afluents són l'Agatsuma, el Watarase, el Kinu, l'Omoi, i el Kokai

## Història

El riu era conegut per la seva natura incontrolable i també perquè el seu transcurs canviava cada vegada que hi havia inundacions. Per això és difícil de conèixer l'antic transcurs.
El riu originalment desembocava en la Badia de Tòquio, i afluents con el Watarase i Kinu tenien sistemes fluvials independents. Per a poder transportar aigua i controlar les inundacions, una àmplia construcció es va iniciar en el segle 17 quan la regió de Kanto va esdevenir el centre polític del Japó. La ruta del riu, es va determinar durant el període Meiji. La seva vasta conca és, per tant, en gran manera artificial.

## Usos

El riu va ser important per al transport fins a l'aparició del ferrocarril al segle xix. No es feia servir només per a transportar els productes locals com la salsa de soja de Choshi, sinó també productes de la regió de Tohoku, amb la finalitat d'estalviar temps i evitar riscos en el mar obert.
Avui el riu té diverses preses que subministren aigua a més de 30 milions d'habitants de l'àrea metropolitana de Tòquio.
Ràfting i Kayak:
Minakami Onsen, a la prefectura de Gunma, és on neix Riu Tone i durant el període quan la neu es fon en primavera, abril - juny, el riu ofereix ràpids de grau 4 (d'acord amb l'Escala Internacional de Dificultat del Riu) al llarg d'un tram de 12 quilòmetres. El riu ofereix alguns dels millors llocs per a practicar ràfting i caiac del Japó i va ser l'amfitrió de la copa del món de ràfting durant la primavera de 2007.

## Contaminació

Des del segle xix, la qualitat de les aigües del riu s'ha vist afectada per la contaminació produïda per la Mina de coure d'Ashio (足尾鉱毒事件, Ashio Kōdoku Jiken). La mina amb els seus abocaments producte de la metal·lúrgia extractiva del coure va contaminar el riu Watarase i el seu corrent principal, el Tone. Encara que el govern de Meiji va reprimir les protestes dels habitants, es van començar obres per a reforçar el curs inferior del Tone i protegir Tòquio. El curs actual del riu Tone és el resultat d'aquestes obres. L'afluència de verí es va perllongar fins a l'últim quart del segle xx.

## Referències

* ↑ «Riu Tone». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# UTC+04:51

UTC+04:51 era una zona horària d'UTC amb 4 hores i 51 minuts d'avançament respecte de l'UTC. Es va utilitzar a la zona de Bombai fins a l'any 1955 quan es va passar al UTC+05:30, temps estàndard oficial a l'Índia.

## Referències

* ↑ «L'hora a Índia ara - Time.is». [Consulta: 22 juliol 2018].
# Nicholas Katzenbach

Nicholas Katzenbach (Filadèlfia, 17 de gener de 1922 - Skillman, 8 de maig de 2012) fou un polític i advocat estatunidenc que serví com a fiscal general dels Estats Units durant l'administració del president Lyndon B. Johnson.

## Referències

* ↑ «New Attorney General; Nicholas deBelleville Katzenbach». The New York Times, 21-10-1965 [Consulta: 21 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Oral History Interviews with Nicholas Katzenbach, from the Lyndon Baines Johnson Library
* Artículo en español del diario "El País", 26 de mayo de 2012, "Nicholas Katzenbach, crucial político en la sombra"
* Aparicions a C-SPAN
* “Eyes on the Prize; Interview with Nicholas deB. Katzenbach; Interview with Nicholas Katzenbach,” 1985-12-10, American Archive of Public Broadcasting
# Mas Milà (Olivella)

Mas Milà és un edifici d'Olivella (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una masia amb diferents cossos units. El central sobresurt de la resta i té dos pisos amb una galeria amb arcs rebaixats a sobre. A un costat té una construcció de grans dimensions amb planta baixa i pis; té la porta d'entrada d'arc de mig punt adovellat i la resta d'obertures són rectangulars. A l'altre costat, hi ha un cos més petit. La masia ha sofert notables modificacions al llarg del temps però conserva al seu interior uns arc ogivals que podrien ser del segle xvi.

## Història

Fou una antiga masia vinatera coneguda antigament com la Crivellera. Està documentada des de l'any 1497, quan era propietat d'Antoni Milà, la nissaga del qual va arribar fins al 1975. Actualment és un restaurant.

## Referències

* 1 2 «Mas Milà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Saussure

Saussure és el nom dels següents personatges:
* Horace-Bénédict de Saussure (1740–1799), mete i alpinista suís
* Nicolas-Théodore de Saussure (1767–1845), químic, fill d'Horace-Bénédict, i germà d'Albertine
* Albertine Necker de Saussure (1766–1841), escriptora suïssa i educadora
* Henri Louis Frédéric de Saussure (1829–1905), mineralogista i entomòleg suís, pare de Ferdinand, Léopold i René.
* Ferdinand de Saussure (1857–1913), lingüista suís, germà de Léopold i René
* Léopold de Saussure (1866–1925), sinòleg i astrònom
* René de Saussure (1868–1943), esperantista suís
* Hermine de Saussure (1901–1984), especialista en Jean-Jacques Rousseau filla de Léopold i mare de Delphine Seyrig
* Éric de Saussure (1925–2007), artista suís i membre de Taizé
* Henry William de Saussure (1763–1839), advocat nord-americà, President de la U.S. Mint
* William F. De Saussure (1792–1870), Senador dels Estats Units per Carolina del Sud
# Resolució 717 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 717 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 16 d'octubre de 1991 després d'assenyalar un informe del Secretari General Javier Pérez de Cuéllar i reafirmar la resolució 668 (1990), el Consell va decidir establir la Missió Preparatòria de les Nacions Unides a Cambodja (UNAMIC) immediatament després de la signatura d'acords per a una solució política a Cambodja.
La UNAMIC consistirà en el desplegament de 1.504 persones per ajudar els partits cambodjans a mantenir un alto el foc fins que es desplegui l'Autoritat Transitòria de les Nacions Unides a Cambodja. La resolució va demanar la cooperació del Consell Nacional Suprem de Cambodja i totes les parts amb la Missió sobre l'aplicació dels acords en la situació política, acollint favorablement la decisió del copresident de la Conferència de París de tornar a convocar-lo en una data pròxima per signar els acords.
Finalment, la resolució 717 exigia al secretari general que presentés un informe sobre l'evolució de la situació abans del 15 de novembre de 1991.

## Referències

* ↑ Fleitz, Frederick H. Peacekeeping fiascoes of the 1990s: causes, solutions, and U.S. interests. Greenwood Publishing Group, 2002, p. 194. ISBN 978-0-275-97367-4.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Foghorn Leghorn

Foghorn J. Leghorn és un gall de dibuixos animats dels estudis Warner Bros que apareix a les sèries de curts d'animació Looney Tunes i Merrie Melodies. Va debutar el 1946 en un curtmetratge protagonitzat per Henery Hawk anomenat Walky Talky Hawky. La nemesi de Foghorn Leghorn és el gos Barnyard Dawg o George P. Dog amb qui va coprotagonitzar la majoria de curtmetratges. Altre personatge amb qui sol aparèixer és Henery Hawk. Durant l'edat daurada de l'animació americana, el període 1946-1963 es van fer 28 films amb Foghorn Leghorn, tots dirigits pel seu creador Robert McKimson. En castellà pren el nom de Gallo Claudio.
En la versió original de les caricatures té la veu de l'actor Mel Blanc, amb una veu inspirada en el personatge de senator Claghorn, un polític fictici del sud dels Estats Units que apareixia amb freqüència en el programa de ràdio de Fred Allen. La veu de senator Claghorn era interpretada pel comediant Kenny Delmar. Foghorn Leghorn fa servir moltes frases de Claghorn.

## Referències

* ↑ Maltin, Leonard; Beck, Jerry. Of mice and magic: a history of american animated cartoons (en anglès). edició eixamplada. Nova York: Plume book, 1987, p. 258-259. ISBN 978-0-452-25993-5.
* ↑ Beck, Jerry. Looney tunes and merrie melodies: a complete illustrated guide to the Warner Bros. Cartoons. Nova York: Holt, 1989, p. 170. ISBN 978-0-8050-0894-4.
* ↑ «Barnyard Dawg vs Foghorn Leghorn DeviantArt» (en anglès). DeviantArt, 23-02-2023. [Consulta: 8 octubre 2023].
* ↑ Gitlin, Martin; Wos, Joseph. A Celebration of Animation: The 100 Greatest Cartoon Characters in Television History (en anglès). Lanham: Rowman & Littlefield, 2018-03-15, p. 170. ISBN 978-1-63076-279-7.
* ↑ Lee, Dave. «Voice Evolution of Foghorn Leghorn» (en anglès). Cartoon Evolution. [Consulta: 8 octubre 2023].
# Ulpi Marcel (jurista)

Ulpi Marcel (en llatí Ulpius Marcellus) va ser un jurista romà.
Juli Capitolí diu que era un dels consellers de l'emperador Antoní Pius, junt amb Salvi Valent, Javolè i d'altres. Va deixar algunes cites jurídiques d'una de les quals consten els cònsols de l'any, Quint Servili Pudent i Luci Fufidi Pol·lió, que ho van ser el 166. També va deixar diverses obres alguns fragments de les quals s'han conservat. Hi ha constància de 159 citacions d'aquest jurista fetes per juristes posteriors, especialment Juli Paule, Ulpià i Modestí.
En el regnat de Còmmode hi va haver un governador de Britànnia amb el mateix nom, Ulpius Marcellus, però segurament era un personatge diferent, potser el seu fill.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 939.
# Retaule de Sant Pere de Púbol

El Retaule de Sant Pere de Púbol és un retaule obra de Bernat Martorell realitzada pels volts de 1437. Procedent de l'església parroquial de Sant Pere de Púbol, que havia estat la capella del castell, constitueix una de les peces més remarcables del gòtic català. Actualment s'exposa al Saló del Tron del Museu d'Art de Girona juntament amb altres peces retaulístiques destacables de l'època com el Retaule de Sant Miquel de Cruïlles de Lluís Borrassà.
En la taula central apareixen els comitents de l'obra: Bernat de Corbera, la seva esposa Margarida de Campllong i el seu fill Francesc als peus de sant Pere, al qual és dedicat aquest retaule.

## Contracte

Des de l'any 1368 el castell de Púbol i la jurisdicció del poble estava en mans dels Campllong, una poderosa família empordanesa de notaris i funcionaris reials que abans d'acabar el segle xiv va afegir als seus dominis, pel matrimoni entre Jaume de Campllong i Margarida Colteller, filla i hereva del metge reial Guillem Colteller, la baronia d'Esponellà. Tot i que l'autèntic promotor del retaule de Púbol va ser Bernat de Corbera, cal valorar la iniciativa de la seva muller, Margarida de Campllong, avesada al mecenatge i a la promoció artística pròpies dels grans llinatges del segle xv. Per citar algunes de les empreses patrocinades pels Corbera s'ha de remarcar, el 1347, el sufragament de les columnes del baldaquí de la catedral de Girona o, anys més tard, la contractació del pintor Honorat Borrassà. El zenit d'aquesta activitat promotora arribà amb l'encàrrec del gran retaule de Sant Pere de Púbol, una obra monumental i ambiciosa, símbol de poder i de legitimació dels seus comitents, que apareixen representats a la taula central.

## Estructura

La part més destacable del contracte estableix les condicions del que Bernat Martorell havia de representar-hi. Sovint per a certs programes o representacions artístiques calia el guiatge de persones familiaritzades amb els cicles iconogràfics. Cal citar l'assessorament d'un personatge d'ofici avui encara desconegut, Jaume Canyelles, molt possiblement un religiós. Aquest va prendre un paper important en l'elecció de l'esquema de l'obra junt amb Bernat de Corbera. Entre altres coses, es va estipular que el cicle hagiogràfic de Sant Pere es representés repartit en les sis taules que formen els carrers laterals del retaule:
Carrer esquerre:
* Escena de la Vocació
* Lliurament de les claus
* Judici davant Neró
Carrer dret:
* Alliberament de la presó Mamertina de Roma
* Quo vadis
* Caiguda de Simó el Mag
* Crucifixió de Pere

## Exposicions

* Exposición de Primitivos Mediterráneos, Barcelona 1952.
* San Pablo en el arte español, Madrid 1964.
* Exposición de Arte Sacro Antiguo, Girona 1965.
* Ruta Monumental del Bajo Ampurdán, la Bisbal 1970.

## Bibliografia

* Molina i Figueras, Joan. Bernat Martorell i la tardor del gòtic català. El context artístic del retaule de Púbol., 2003. ISBN 84-393-6058-4.
# North Beach (Florida)

North Beach és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 243 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, North Beach tenia 243 habitants, 93 habitatges, i 86 famílies. La densitat de població era de 30,4 habitants/km².
Dels 93 habitatges en un 32,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 84,9% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 6,5% no eren unitats familiars. En el 6,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,66.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23% tenia menys de 18 anys, un 1,2% entre 18 i 24, un 16,9% entre 25 i 44, un 38,7% de 45 a 60 i un 20,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 50 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 70.417 $ i la renda mediana per família de 70.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 43.750 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 79.269 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- North Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- North Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Serralada de Mérida

La serralada de Mérida (en castellà cordillera de Mérida) és la serralada de més alçada de Veneçuela, el cim més alt de la qual és el pic Bolívar, amb 4.978 m. Junt amb la serrania de Perijá forma el ramal veneçolà de la serralada dels Andes. La serralada de Mérida està composta per diverses serralades secundàries, sent les més conegudes sierra Nevada de Mérida i la serra La Culata, ambdues localitzades a la zona mitjana de la serralada, dins l'estat Mérida.
La serralada es troba a la part occidental de Veneçuela, als estats d'Apure, Barinas, Lara, Mérida, Táchira i Trujillo, tenint el seu inici en la depressió del Táchira, a la frontera entre Colòmbia i Veneçuela i estenent-se uns 425 quilòmetres fins a la depressió de Barquisimeto-Carora.

## Cims principals

Els principals cims de la serralada són:
* Pic Bolívar. 4.981 m
* Pic Humboldt. 4.925 m
* Pic La Concha. 4.922 m
* Pic Bonpland. 4.893 m
* Pic Espejo. 4.765 m
* Pic Piedras Blancas. 4.737 m
* Pic El Toro. 4.727 m
* Pic Mucuñuque. 4.610 m
* Pic el Aguila. 4.260 m
* Pic el Llano. 4.240 m

## Referències

* ↑ Cordillera de Merida a peakbagger.com

## Bibliografia

* Enrique La Marca: Origen y Evolución Geológica de la Cordillera de Mérida (Andes Venezolanos)
# Vescomtat de Zuberoa

El vescomtat de Zuberoa o Soule fou una jurisdicció feudal de Gascunya, a França, centrada en Maule-Lextarre. El 1122 el rei Alfons el Bataller d'Aragó va construir el castell de Mauléon, que va esdevenir el centre del vescomtat.
El vescomtat va sorgir per divisió de les terres de Fort I Aner vescomte de Lavedan. Al morir va repartir els seus dominis entre els seus dos fills: Garcia, que fou comte de Lavedan, i Guillem I que es va titular inicialment vescomte de Lavedan i després de Zuberoa o Soule. La successió fou sempre regular de pares a fills menys a la mort del vescomte Suger, el qual només tenia una filla, Navarra, vescomtessa de Lavedan segurament per matrimoni amb el vescomte Ramon (1095-?), però que va morir vers el 1125, i la successió va passar al germà de Suger, Guillem, el 1142. El vescomte Gasió fou el pare d'almenys dos fills i una filla, i el segon fill, Bernat, va rebre la senyoria del castell de Mauléon vers el 1122, iniciant una línia que continua de pare a fill amb Bernat II (1142-1170), Guerau (1170-1209), Bernat III (1209-?) i Guerau (?-1307, va morir el 1308). Guerau va tenir un fill, Azemar, que fou senyor de Lez (mort el 1273).
El 1234 el vescomte Ramon Guillem IV es va reconèixer feudatari de Navarra. El 1257 els reis anglesos van reclamar els seus drets com a ducs d'Aquitània. El castell de Mauléon fou assetjat i conquerit el 1307 després d'una llarga resistència i el vescomte Auger va haver de renunciar als seus drets en favor de la corona anglesa que va instal·lar un castellà capità que va governar la comarca, fins que el 1449 fou conquerida pels Foix, i amb ells va passar a la corona navarresa i a la de França el 1589.

## Llista de vescomtes

* Fort I Aner c. 976-1022
* Guillem I 1022-1040
* Ramon Guillem I 1040-1083
* Guillem Ramon I 1083-1085
* Gasió, dit de Mauléon 1085-1129
* Suger 1129-1142
* Guillem II 1142-?
* Ramon Guillem II ?-1200
* Ramon Guillem III 1200-?
* Ramon Guillem IV ?-1237
* Ramon Guillem V 1237-?
* Auger ?-1307
* Conquerit pels anglesos 1306/1307
* A la corona d'Anglaterra (com a part d'Aquitània) 1307-1449
* a Foix, Navarra i França

## Referències

* ↑ «Vescomtat de Zuberoa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.