OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Far del Cap de Cavalleria

El Far del Cap de Cavalleria és un far al Cap de Cavalleria a la costa nord de Menorca, a Santa Teresa, es Mercadal.
És un dels quatre fars projectats per Antonio López i Montalvo dels que només en resten en servei el des Penjats a Eivissa i aquest.

## Dades tècniques

* Abast nominal 22 milles nàutiques.
* Altura sobre nivell del mar 94 metres.
* Aparença lluminosa Grup de 2 llampades blanques cada 10 segons.
* Aparença diürna Torre i casa blanques, 15 metres.

## Història

És un dels fars més antics de Menorca, ja que va començar a construir-se l'any 1854 i va ser acabat l'1 de març de 1858 per ajudar els navegants a no sofrir naufragis per culpa de la tramuntana. Malgrat la millora en la seguretat de la navegació que va suposar la seva posada en funcionament, això no va fer que es deixessin de produir naufragis, fet que va motivar la construcció dels fars de Favàritx i el de Punta Nati.
Va ser el darrer far de totes les Illes Balears que va funcionar amb sistema de vapor de petroli a pressió. L'any 1988 va començar a funcionar amb llum elèctric de 1.500 W i avui funciona amb el l'energia solar que repleguen les plaques que hi ha en el far.

## Situació

El far està envoltat per cases blanques i al seu voltant hi ha la pedrera d'on es van extreure els blocs per poder construir els edificis del voltant.
Des del far del Cap de Cavalleria es pot observar un gran paisatge, fins i tot es poden arribar a veure els turons del municipi des Mercadal. El terreny que envolta el far està compost per material paleozoics i mesozoics que són característics de la tramuntana de Menorca. Les espècies predominants són el lliri de mar i el card marí.
Molt prop del far del Cap de Cavalleria hi ha l'Ecomuseu del Cap de Cavalleria. És una institució museística que rep tots els visitants de l'àrea de Cavalleria. A l'ecomuseu hi ha una sala d'exposició on s'informa a la gent sobre el patrimoni cultural i natural del territori. La informació donada és mitjançant muntatges audiovisuals, maquetes, escenaris i exhibicions dels materials arqueològics trobats a la zona.

## Enllaços externs

* http://www.balearsculturaltour.org/itinerario.php?codcss=1_2&cod=30&id=26&id1=261&idioma=ca
* Web sobre els fars de Balears Arxivat 2011-06-24 a Wayback Machine.
# Fernández (lutier)

Fernández fou un lutier, suposadament català, del segle xviii.
D'aquest constructor tan sols coneixem un violí datat el 1764. L'estructura de l'instrument ens mostra un sistema de construcció anacrònic, el de les antigues "vihuelas", aplicat al violí. La tapa és molt bombada i la barra harmònica està tallada a la mateixa tapa. Els riscles estan encastats a la tapa i fons. El disseny i les mides són molt personals i no s'ajusten als models de l'època.

## Bibliografia

* Els nostres luthiers : escultors del so. Exposició del 8 de maig al 7 de juliol de 1996, Capella de Santa Àgata, Museu de la Música.. Barcelona: Museu de la Música de Barcelona, 1996. ISBN 8476097883 [Consulta: 22 maig 2013].

## Enllaços externs

* Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Violí de Fernández al Museu de la Música
# Farrukhnagar

Farrukhnagar (panjabi ਫ਼ਰੁਖ਼ਨਗਰ, hindi फ़रुख़नगर) fou un antic estat tributari protegit amb capital a Farrukhnagar, una ciutat avui al districte de Gurgaon a Haryana a 28° 27′ N, 76° 49′ E﻿ / ﻿28.45°N,76.82°E﻿ / 28.45; 76.82 que consta al cens del 2001 amb una població de 9.520 habitants, sent capital d'un block de desenvolupament.

## Història del principat

El territori fou concedit a Fawjdar Khan Baloch vers el 1715, per l'emperador mogol Farrikhsiyar, com a governador. Fawjdar va rebre el govern de Rohtak el 1732 i en honor de l'emperador va fundar una nova ciutat que va anomenar Farrukhnagar; hauria rebut el títol de nawab el 1734 amb el títol de Dalel Khan. El 1738 va rebre també el govern del territori d'Hissar a la mort del seu nawab Shahdad Khan. El país vivia del negoci de la sal una explotació que després va deixar de ser rendible a l'inici del segle XX i fou cancel·lada el 1923.
A la seva mort, Fawjdar Khan va llegar al seu fill nawab Kamgar Khan, un domini important format pels districtes d'Hissar i Rohtak, i part de Gurgaon i altres territoris que tot seguit foren annexionats pels sobirans sikhs phulkians de Jind i Patiala. Hissar i els territoris al nord van ser assaltats en aquests temps repetidament pels sikhs tot i els esforços dels bhattis i les forces imperials. Kamgar Khan va conservar probablement la totalitat de Rohtak i Gurgaon fins a la seva mort el 1760. Posteriorment el seu successor, el fill Musa Khan, va perdre part del territori. Vers 1756 l'emperador Alamgir va cedir als seus parents Bahadur Khan i Tadj Muhammad Khan Baloch, un jagir del qual la ciutat principal Sharafabad fou rebatejada Bahadurgarh; poc temps després Farrukhnagar va caure en mans dels jats de Suraj Mal de Bharatpur (vers 1760) però Musa la va recuperar (vers 1771) uns anys després de la mort del cap jat (1763).
El 1857 el nawab governant Ahmed Ali Khan es va unir a la rebel·lió nacional junt als nawabs de Rewari, de Jhajjar (Abdur Rahman Khan), i de Bahadurgarh (Raja Nahar Singh), als caps bhattis d'Hissar i de Sirsa, i a la tribu dels meos. El seu territori fou confiscat el 1858 i annexionat al territori britànic, i ell mateix penjat.

## Domini britànic

Farrukhnagar va ser elevada a municipalitat el 1867. El 1901 tenia una població de 6.136 habitants.

## Llocs interessants

* Sheesh Mahal, palau del nawab
* Fortalesa de Farrukhnagar
* Jama Masjid (mesquita del Divendres)
* Baoli Ghaus Ali Shah, un baoli o dipòsit d'aigua escalonat cap avall, baoli conegut també com d'Ali Gosh Khan
* Sethani Ki Chhatri, cenotafi
* Sita-Ram Mandir, temple hindú
* Diversos havelis
* Capella de Budho Mata a Mubarakpur, a 5 km
* Estació de tren de Farrukhnagar
* Sultanpur National Park a la carretera de Gurgaon, principalment per ocells migratoris

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Farrukhnagar
# Fernando Lúcio da Costa

Fernando Lúcio da Costa, conegut com a Fernandão, (Goiânia, 18 de març de 1978 - Aruanã, 7 de juny de 2014) fou un futbolista brasiler de les dècades de 1990 i 2000.

## Trajectòria

Després de jugar al Goiás de la seva ciutat natal marxa a França a l'Olympique de Marsella i cedit al Toulouse. Retornà al Brasil on defensà els colors de l'Internacional, on més tard en fou entrenador. Ajudà el club a guanyar la Copa Libertadores. També jugà a l'Al Gharafa i al São Paulo. Fou un cop internacional amb la selecció del Brasil.
El 7 de juny de 2014 va morir en un accident d'helicòpter a Aruanã, Brasil.

## Palmarès

* Copa Centro-Oeste: 2000, 2001
* Campionat goiano: 1996, 1997, 1998, 1999, 2000
* Campionat gaúcho: 2005, 2008
* Copa Libertadores de América: 2006
* Campionat del Món de Clubs de futbol: 2006
* Recopa Sudamericana: 2007

## Referències

* 1 2 3 4 «Fernandão» (en portuguès). Futpédia. Arxivat de l'original el 10 de març 2009. [Consulta: 22 juny 2009].
* ↑ «Inter deve ter dupla campeã mundial no comando técnico». Diari Lance. [Consulta: 20 maig 2014].
* ↑ «Fernandão é demitido do comando técnico do Internacional». Terra. [Consulta: 20 maig 2014].
* ↑ Bonn, Kyle. «Former Internacional striker Fernandão dies in helicopter crash». NBC Sports, 07-06-2014. [Consulta: 7 juny 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-07-24 a Wayback Machine. (portuguès)
# Flammenwerfer 35

El Flammenwerfer 35, o FmW 35 (de l'alemany llançaflames) era un llançaflames d'un sol usuari, utilitzat durant la Segona Guerra Mundial per les forces de la Wehrmacht i l'exèrcit alemany en conjunt.
Pesava 35,8 kg, i podia carregar 11,8 litres de combustible Flammöl 19, que era una mescla de petroli i quitrà, el qual podia ser projectat a uns 25 metres, amb un màxim de 30 metres. El combustible s'iniciava amb una torxa d'hidrogen, amb una flamarada continua de 10 segons. El dispositiu de foc s'activava al mateix moment amb la Selbstschlussventil que estava situada dins d'una canonada protectora. El Flammenwerfer 35 va ser produït fins a 1941, quan va ser reemplaçat per la versió més lleugera i millorada, el Flammenwerfer 41 va començar a reemplaçar-lo.

## Referències

* ↑ «Portable Flame Thrower - Cartridge (Firearms) - Magazine (Firearms)». Scribd.com. [Consulta: 3 abril 2019].
* ↑ Bishop, Chris. The Encyclopedia of Weapons of World War II, 1998, p. 265.
* ↑ «Flammenwerfer». Arxivat de l'original el 2011-03-23. [Consulta: 13 maig 2011].

## Referències externes

* http://www.firstworldwar.com/weaponry/flamethrowers.htm

## Vegeu també

* Flammenwerfer 41
* Einstossflammenwerfer 46
# Finestra de teulada

Una finestra de teulada, finestra teuladera o finestra rampant és una obertura practicada a una teulada.

## Finestra de teulada

Una finestra de teulada és una finestra d'almenys 0,8 m2 perforada sobre una teulada.
Es distingeix:
* Finestra de teulada sense coberta: contrabastiment de teulada, ull de bou, finestra complementària per a vidriera, finestra-balcó o finestra balconera
* Finestra de teulada amb coberta: claraboia, chien-assis (claraboia de teulades amb pendent).

## Contraquadre de teulada

El contrabastiment de teulada és un bastiment envidrat tenint el mateix pendent que la teulada al qual és fixat.
És una finestra perforada en una teulada (directament integrada o sobre un bastiment de l'estructura (fr. costière) el bastiment de la qual, de fusta o metàl·lica d'una sola peça, s'obre per rotació (bastiment oscil·lant), per rotació o projecció panoràmica o totes dues coses alhora (fr. châssis à tabatière).
L'obertura es pot fer per un cordó, un pom, una barra de manobra o una canya telescòpica
Una vàlvula de ventilació va sovint integrada a la barra de manobra per a renovar l'aire, amb la finestra tancada.

## Tabatière

La tabatière o châssís à tabatière és un bastiment de teulada que té el mateix pendent que la teulada a la qual va fixat, compost d'una finestra perforada en una teulada el bastiment de la qual, de fusta o metàl·lica d'una sola peça que s'obre com la tapadora d'una tabaquera o tabatière en francès.
A l'origen, no es tracta d'una finestra ans d'una simple obertura rectangular per a donar del dia a una golfa i tancada per un batent envidrat. La vertadera tabatière s'obre per « projecció panoràmica », l'eix de rotació essent situat a la part alta de l'obertura; l'« obertura per rotació » designa més específicament la tabatière original l'eix de rotació de la qual se situa aproximadament al mig del batent.

## Galeria

* Diferents obertures de teulat
* Pou de llum en cúpula
* Flamenca en un teulat de teules romanes al Nord de la Meuse a França
* Châssis à tabatière de tipus Velux, l'eix de rotació del qual no se situa a la part superior del batent

## Vegeu també

* Imposta
* Finestró
* Llucana
* Ull de bou
* Tub de llum
* Trapa
* Òcul
* Vidriera

## Notes i referències

* ↑ Définition dictionnaire DicoBat
* ↑ «Fenêtre de toit projection Panoramique Classique confort GHL 3076 U04 134x98 Uw: 1,4W/(m2,K) Classique». Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 17 agost 2012].
# Felipe Guillermo del Baño Fernández

Felipe Guillermo del Baño Fernández (València, 4 de maig de 1967) és un advocat i polític valencià, diputat a les Corts Valencianes en la VI i VIII legislatures.

## Biografia

És llicenciat en dret i màster en Gestió Cultural. De 1996 a 2003 ha estat assessor del President de la Generalitat Valenciana i fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 2003. Ha estat assessor de la Direcció General de Teatres de la Generalitat Valenciana i secretari de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de les Corts Valencianes.
Fou escollit regidor de l'ajuntament de Sant Antoni de Benaixeve a les eleccions municipals espanyoles de 2007 i 2011. El setembre de 2014 deixà el càrrec per substituir a les Corts l'exconseller Juan Gabriel Cotino Ferrer.
El 2023 va ser triat pel nou govern del PP a la Generalitat per ser Comissionat per a la Lluita contra la Violència sobre la Dona, depenent de la conselleria de Serveis Socials, Igualtat i Habitatge dirigida per Susana Camarero.

## Referències

* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine., VI Legislatura
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine., VIII legislatura
* ↑ M.M. «El Consell nombra a Jorge Bellver y Felipe del Baño para el segundo escalón» (en castellà), 28-07-2023. [Consulta: 5 octubre 2023].
# Florian Maurice

Florian Maurice (Sainte-Foy-lès-Lyon, 20 de gener de 1974) és un exfutbolista professional francès, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Format al planter de l'Olympique Lyonnais, la temporada 91/92 puja al primer equip, però no debutaria a la Ligue 1 fins a l'agost de 1992. Va reeixir a la campanya 94/95, en la qual va marcar 15 gols. A la següent, en marca 18 i participa, amb França, a l'Europeu sub-21 i als Jocs Olímpics d'Atlanta.
L'agost de 1996 hi debuta amb la selecció absoluta francesa, comandada per Aimé Jacquet. Tota aquesta progressió es talla quan a la temporada 96/97 sofreix un trencament del tendó d'Aquil·les, que el manté apartat dels terrenys de joc durant mesos. L'estiu de 1997 marxa al Paris Saint-Germain FC, amb qui guanya, a l'any següent, la Copa de França i la Copa de la Lliga. Només hi milita una temporada al club parisenc, marcant onze gols.
L'estiu de 1998 fitxa per l'Olympique de Marsella. A la seua primera temporada hi marca 14 gols i ajuda el seu equip a arribar a la final de la Copa de la UEFA, que perdent davant la Parma italiana. Els següents anys sofreix xicotetes lesions que afecten el seu rendiment al club marsellès. El novembre de 1999 juga el seu darrer encontre amb França, una victòria davant Croàcia per 3 a 0. El davanter marca un dels gols.
La temporada 01/02 marxa al Celta de Vigo de la primera divisió espanyola, on no té massa fortuna. De nou a França, hi recala al SC Bastia. L'estiu del 2004 s'incorpora al recent ascendit FC Istres, amb qui juga final el gener de 2005. Al setembre d'eixe any s'hi retira, després d'haver disputat 10 partits amb el LB Chateauroux, de la Ligue 2.

## Referències

* 1 2 (francès) Guirec Gombert, Florian Maurice: une reconversion réussie, le Figaro, 30 juny 2008.
* ↑ Perfil a leballonrond.fr

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Florian Lejeune

Florian Lejeune (París, França, 20 de maig de 1991) és un futbolista francès que juga com a defensa al Rayo Vallecano de la Primera Divisió d'Espanya, cedit pel Deportivo Alavés.

## Biografia

Lejeune va néixer a París i va començar la seva carrera futbolística el juliol de 1998 al Centre de Formació de París, un club esportiu juvenil dissenyat per atendre només als jugadors de futbol menors de 19 anys; després d'uns anys jugant en categories juvenils, el 2008 signa pel RCO Agde, de la quarta categoria francesa. El 2009 va fitxar pel FC Istres, de la Ligue 2.
El 7 de juliol de 2011 el diari francès L'Équipe va confirmar que havia arribat a un acord amb el Vila-real CF per signar un contracte per quatre anys per un preu de 1 000 000 €, el qual va signar el contracte després de la conclusió de la seva participació en la Copa Mundial de Futbol Sub-20 de 2011; el club el va fer jugar al Vila-real CF B durant els primers 7 partits i va debutar a la Primera Divisió d'Espanya el 6 de gener de 2011 contra el RCD Espanyol.
El 2013 va ser cedit al Stade Brestois 29 de la Ligue 1 durant una temporada, el 2014 va quedar lliure i va ser fitxat pel Girona FC de la Segona Divisió d'Espanya.
El juliol de 2016, després de dues enormes campanyes en el Girona, entre les quals va sumar més de 80 partits, va passar a la Primera Divisió d'Espanya, en fitxar per la SD Eibar.
El 4 de juliol de 2017 va fitxar pel Newcastle United FC fins al 2022. Després de temporades en el conjunt anglès, l'11 de setembre de 2020 va tornar al futbol espanyol per jugar cedit al Deportivo Alabès. Una vegada aquesta va finalitzar, va romandre en el club de Vitòria signant per tres anys.

## Referències

* 1 2 «Florian Lejeune: Overview». Premier League.
* ↑ Un millón de euros por Lejeuna
* ↑ «Copa del Mundo 2011 Sub-20». Arxivat de l'original el 2014-07-19. [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-07-24. [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ Cesión al Brest
* ↑ Florian nuevo fichaje del Girona
* ↑ «El defensa Lejeune, aterriza en el Deportivo Alavés». Deportivo Alavés, 11-09-2020. [Consulta: 11 setembre 2020].
* ↑ «Lejeune se queda en el Alavés». Mundo Deportivo, 22-07-2021. [Consulta: 22 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Perfil a Transfermarkt
# Florian Cazenave

Florian Cazenave (30 de desembre de 1989, Tarba, França) és un jugador de rugbi francès, jugant mig de melé. Des de 2008, va jugar amb l'equip de la Unió Esportiva Arlequins de Perpinyà. També sap de les seleccions amb l'equip de França sub-18 i menors de 19 anys.
# Font dels Capellans (Castellvell de Bellera)

La Font dels Capellans és una font del terme municipal de Sarroca de Bellera (antic terme ribagorçà de Benés, del Pallars Jussà, dins del territori del poble de Castellvell de Bellera.
Està situada a 1.487 m d'altitud, al sud de Castellvell de Bellera, al vessant sud-oest del Tossal del Portell. Queda al nord del Tossal de Batllo.

## Referències

* ↑ «font dels Capellans». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ «Institut Cartogràfic de Catalunya».
# Fra Alberigo

Alberigo Manfredi, conegut com a Fra Alberigo (mort vers 1307) fou un noble i frare italià de Faenza del segle xiii. La seva família, de la facció dels güelfs, fou exiliada de Faenza el 1274 per la seva família rival: els Accarisi. Els Manfredi van tornar el 1280, amb l'ajuda del traïdor Tabaldello del Zambrasi. Va unir-se a l'orde monàstic dominicà dels Cavallers de Santa Maria (Frati Gaudenti).
Fra Alberigo apareix a la Divina Comèdia de Dante Alighieri. El poeta el troba condemnat al tercer anell del novè cercle de l'Infern, on es castiguen els traïdors als hostes. Aquesta situació és deguda al fet que l'any 1285 Alberigo va fer matar el seu cosí i el seu fill durant un banquet a casa seva on els havia convidat. L'ordre d'Alberigo de fer portar la fruita era el senyal per tirar endavant l'assassinat, i per això a la Comèdia dantesca Fra Alberigo explica que està pagant a l'Infern unes figues que demanà durant un banquet.
# Folia daliniana

La Folia daliniana és una composició d'en Xavier Montsalvatge que va escriure al 1995.
Dura uns 15 minuts i està instrumentada per a quartet de vent solista, orquestra de corda i percussió. Montsalvatge, que la va subtitular Sinfonietta, va explicar que al mateix temps que va voler "donar una preponderància essencial als instruments de vent-fusta reunits al començament de la partitura i al final, intervenint abans, successivament (...) com veritables solistes, accentuant a més el virtuosisme, el conjunt de corda, subratllat per una percussió reduïda, completa, sense perdre el seu caràcter acompanyant, l'estructura marcadament simfònica de la composició". Tot això també va escriure una versió per a quintet, amb un piano en lloc de l'acompanyament orquestral.
El títol de la composició és un joc de paraules entre el gènere barroc de la folia i la "follia" dels quadres d'en Salvador Dalí, homenatgant lúdicament tots dos. Ha sigut descrita com "música rítmicament alerta amb una coloració excitant i un munt d'exposició per als instruments solistes", i parlant del 85è aniversari d'en Montsalvatge dos anys després José Luis García del Busto va destacar que "per damunt de la lucidesa, l'equilibri i la bellesa que emanen de la partitura, es adverteix en aquesta última música d'en Montsalvatge un esperit admirable, asombrosament juvenil."
Va ser estrenada el 27 de juliol del 1995 al Festival de Cadaqués per l'Orquestra de Cadaqués sota la direcció d'en Neville Marriner. Al 1997 Montsalvatge va rebre el Premi Nacional de Música de Catalunya per la Folia daliniana.

## Discografia

* Versió orquestral
** Filharmònica de Gran Canària sota la direcció d'en Adrian Leaper (ASV, 1999)
** Perspectives Ensemble sota la direcció d'en Ángel Gil-Ordóñez (Naxos, 2013)
** Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya sota la direcció de Lawrence Foser (Catalunya Música, 2013)
* Versió de cambra
** Solistes de l'Orquestra de Cadaqués (Tritó, 1999)

## Referències

* ↑ Article sobre Montsalvatge a Historiadelasinfonia.es
* ↑ Crítica d'en Juan Carlos Moreno a Ritmo, gener del 2014
* ↑ Crítica d'en Goran Försling a Musicweb International, juny del 2014
* ↑ José Luis García del Busto: Montsalvatge, fidel a si mateix. ABC, 7 de març del 1997
* ↑ Fitxa de la Folia daliniana a Montsalvatgecompositor.com
* ↑ Fitxa de la Folia daliniana a Edicions Tritó
# Figueruela de Arriba

Figueruela de Arriba és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 644 | 591 | 507 | 498 |
# Figura

«Figura o figures» té aquests significats:
* Figura geomètrica
* Figura heràldica
* Figura literària
* Figura musical
* Figura (art): Figures negres (ceràmica grega), figures vermelles (ceràmica grega), etc.
* Figures (Josep Mompou)
Viccionari
# Calopezzati

Calopezzati és un municipi italià, dins de la província de Cosenza, que limita amb els municipis de Caloveto, Cropalati, Crosia, Pietrapaola i Rossano a la mateixa província.

## Evolució demogràfica

Població censada al municipi de Calopezzati :
| Notes: | Elaboració gràfica per part de la Viquipèdia |
| | Font: ISTAT (Institut Nacional d'Estadística) |

## Referències

* ↑ «CensimentoPopolazione» (en italià). ISTAT - Istituto nazionale di statistica, 2011.

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de Calopezzati» (en italià).
# Can Mis (Sant Climent Sescebes)

Can Mis és una masia del municipi de Sant Climent Sescebes (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada al sud-oest del nucli urbà de la població, a escassa distància del nucli urbà, a la zona dels camps de l'Ullastre i davant del còrrec de la Pixanera. És un paller bastit a principis del segle xix amb reformes posteriors.

## Descripció

És una masia formada per dos cossos rectangulars adossats, que li proporcionen una planta en forma de L. L'edifici situat a llevant és la part més antiga de la construcció, a la que posteriorment se li va afegir un l'altre edifici en perpendicular, de factura més moderna. Actualment, un llarg volum rectangular de nova construcció s'adossa a la façana posterior d'aquest segon cos i està destinat a usos agrícoles. El cos de llevant presenta una planta rectangular, amb la coberta de teula de dues vessants i està distribuït en planta baixa i pis. La façana principal presenta un gran portal d'arc rebaixat amb l'emmarcament d'obra reformat i, damunt seu, una finestra rectangular de les mateixes característiques. La façana de llevant també presenta totes les finestres de la planta pis reformades, exceptuant la que està situada a l'extrem de migdia del parament, emmarcada amb carreus de pedra, la llinda plana i l'ampit motllurat. Actualment està tapiada. En canvi, les obertures de la planta baixa són rectangulars, de mida petita i estan bastides amb quatre pedres desbastades a manera de carreus. En aquest mateix nivell s'observa una antiga porta d'arc rebaixat de pedra disposada a sardinell, actualment tapiada.
La construcció és bastida en pedra de diverses mides i fragments de maons, lligat amb abundant morter.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Mis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].