OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gli ultimi giorni di Pompei

Els últims dies de Pompeia (en italià Gli ultimi giorni di Pompei) és una pel·lícula de gènere colossal o peplum de Luiggi Maggi estrenada el desembre de 1908 i basada en la novel·la homònima de 1834 d'Edward Bulwer Lytton.

## Comentari

Arturo Ambrosio, fotògraf, funda a Torí un dels primers estudis de cinema d'Itàlia, i un dels seus tècnics, Luiggi Maggi, aviat va destacar com a actor i realitzador. El 1908 la productora inicia un ambiciós projecte amb el rodatge de la pel·lícula més espectacular del seu temps: Gli ultimi giorni di Pompei, on no s'escatimaran recursos.
El productor confia al guionista Arrigo Frusta l'adaptació a un guió cinematogràfic la novel·la de Bulwer Lytton, que ja va ser portat a la pantalla en un film de 1902 per Robert William Paul, un dels pioners del cinema britànic.
Tot en aquesta pel·lícula resulta colossal, des de la longitud del guió (per a 1908, un film de quatre rotlles i 366 metres era de metratge molt llarg) fins als espectaculars decorats dissenyats per Ettore Ridoni.
Destaca sobretot l'enèrgica direcció de Luigi Maggi que va donar a determinades escenes un intens dramatisme. Són inoblidables les escenes de trucatge i efectes especials de l'erupció del Vesubio o la de la fuga dels espectadors del circ colpejats per fragments de lava incandescent. El realitzador va introduir uns brillants viratges de color utilitzant diferents imprimicions del cel·luloide. Si bé encara el cinema acusa una concepció molt teatral, amb decorats en els quals són habituals els telons pintats, la concepció fílmica, els efectes de trucatge, els ambiciosos decorats i maquetes i els moviments de masses d'actors, la van fer collir un extraordinari triomf, donant origen a un gènere, el peplum o colossal italià, el màxim fruit del qual seria la Cabiria de Giovanni Pastrone.
La pel·lícula va ser estrenada simultàniament a tot Itàlia. Sol a Roma, per al seu llançament es va projectar a 14 sales cinematogràfiques. Va ser aquest el primer gran èxit de la indústria cinematogràfica italiana, que seria una de les més importants del món fins a la Gran Guerra. Exportades centenars de còpies a tot el món, inclòs els Estats Units, tant la crítica com el públic va acollir unànime la pel·lícula, que aviat seria imitada i indicaria el camí a seguir per al cinema italià.

## Vegeu també

* Els últims dies de Pompeia, novel·la.
# Myomimus setzeri

Myomimus setzeri és una espècie de mamífer rosegador esciüromorf de la família Gliridae. Es troba a l'Azerbaijan, l'Iran i Turquia.
La seva distribució és molt poc coneguda. Es troba a l'est de Turquia, l'Azerbaidjan i al nord-oest de l'Iran. A Turquia es coneix la seva presència en només tres localitats. L'elevació on se'l pot trobar oscil·la entre 1.500 i 2.800 m. Els seus hàbitats naturals varien des de boscos humits a semidesèrtics.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del mastòleg estatunidenc Henry W. Setzer.

## Referències

* 1 2 3 Kryštufek, B.M Amori, G.M Mitsain, G.. «Myomimus setzeri» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN). [Consulta: 18 novembre 2015].
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 372-373. ISBN 978-0801893049.
* Baillie, J. 1996. Myomimus setzeri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006.

## Enllaços externs

* «EDGE of Existence page on Setzer's Mouse-tailed Dormouse». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 18 novembre 2015].
Espècies vivents de lirons :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Glirinae :
Graphiurinae :
Leithiinae :
Categoria :
# Vracov

Vracov (/ˈvratsof/) és una ciutat de la Moràvia Meridional, a la República Txeca. El 2020 tenia 4.570 habitants

## Enllaços externs

* Vracov - Lloc web oficial (txec)
# Aliceville

Aliceville és una ciutat del Comtat de Pickens a l'estat d'Alabama (Estats Units d'Amèrica).

## Demografia

Segons el cens del 2007, Aliceville tenia 2.422 habitants. Segons el cens del 2000 tenia 2.567 habitants, 978 habitatges, i 646 famílies. La densitat de població era de 220,2 habitants/km².
Dels 978 habitatges en un 32% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 34,2% hi vivien parelles casades, en un 28,2% dones solteres, i en un 33,9% no eren unitats familiars. En el 32,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,2% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 21,4% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 19,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones hi havia 75,2 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 64,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.092 $ i la renda mediana per família de 23.233 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.114 $ mentre que les dones 15.952 $. La renda per capita de la població era d'11.028 $. Aproximadament el 38,7% de les famílies i el 44,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Bèroe (esposa de Glàucies)

Bèroe (grec antic: Βερόη) fou reina d'Il·líria, i era casada amb el rei Glàucies. Quan varen acollir Eàcides, el rei de l'Epir, foragitat del seu regne el 316 aC, la reina Bèroe es va fer càrrec de Pirros, el fill d'Eàcides, i futur rei de l'Epir.

## Referències

* ↑ Smith, William. «Beroe». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, 1867, p. 484.
# Damòfil

* No s'ha de confondre amb Demòfil.
Damòfil és el nom dels següents personatges:
* Damòfil (filòsof), filòsof i poeta grec
* Damòfil (pintor), pintor grec
# El Trabucaire

L'editorial El Trabucaire va ser fundada el 1985 per Robert Avril i Maria Àngels Falqués a Perpinyà. És un dels pilars de la producció escrita en català i occità a la Catalunya del Nord. A més d'editar literatura difon també assajos sobre història, sociologia, creació literària, llibres d'artistes que fomenten la creació i difusió de les cultures i problemàtiques catalana i occitana.
De les obres que es publiquen en francès, cal destacar la preponderància d'aquesta llengua a les ciències socials. Pel que a les obres publicades en occità, cal destacar alguns llibres del pensador i lingüista provençal Robèrt Lafont i de l'escriptor llenguadocià Max Roqueta.
Com a membre de l'Associació d'Editors en Llengua Catalana ha participat moltes vegades a la Fira del Llibre de Frankfurt. El 2014, l'editorial ja havia publicat més de 600 títols. Al curs dels anys, s'ha eixamplat el ventall i publica «tot allò que ens arriba de qualitat» que tingui com a subjecte la Catalunya del Nord en qualsevol llengua.

## Referències

* ↑ «El Trabucaire». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Creix la venda de llibres nord-catalans». Racó català [Consulta: 6 gener 2015].
* ↑ «Escriptor i editorials de la Catalunya-Nord escalfen motors per la Fira de Frankfurt». [Consulta: 6 gener 2015].
* ↑ ACN «"La literatura en català a la Catalunya del Nord no passa pel seu millor moment, però hi seguirem apostant"». Ara [Consulta: 6 gener 2015]. «Fundada el 1985, l'editorial Trabucaire, amb més de 600 títols en catàleg, ha estat la plataforma de llançament d'escriptors com Joan-Lluís Lluís o Joan-Daniel Bezsonoff»

## Enllaços externs

* Web de l'editorial
* «El Trabucaire», Fitxa al portal Portal de les lletres catalanes de la Generalitat de Catalunya
# Govern de Gibraltar

El Govern de Sa Majestat de Gibraltar és el govern democràticament elegit del territori britànic d'ultramar de Gibraltar. El govern té la reina Isabel II (representada per un governador - en l'actualitat, Sir Edward Davis) com la seva cap d'Estat. Les eleccions se celebren cada quatre anys, amb un Parlament unicameral de 18 membres (17 membres elegits per vot popular i un membre, el «Speaker», nomenat pel Parlament). Els mandats també són de quatre anys.

## L'Executiu

El líder del partit de la majoria (o de la coalició majoritària) és nomenat pel governador com el ministre principal (Cap de govern).

## El Legislatiu

El Gabinet (Consell de ministres) es forma generalment per 9 dels 17 membres electes del Parlament, a través d'elecció feta pel ministre en cap amb l'aprovació del governador. Els set membres restants constitueixen l'oposició (Gabinet a l'ombra).
Les últimes eleccions es van celebrar el 26 de novembre de 2015.

## Consell de Ministres

El Gabinet triat el 2011:
| Nom | Funció ministerial |
| The Hon. Fabian Picardo | Ministre en cap |
| The Hon. Dr. Joseph Garcia | Ministre en cap adjunt |
| The Hon. John Cortes | Ministre de la salut i medi ambient |
| The Hon. Charles Bruzon | Ministre d'habitatge i de la tercera edat |
| The Hon. Samantha Sacramento | Ministra de la igualtat i serveis socials |
| The Hon. Gilbert Licudi | Ministre d'educació, serveis financers, joc, telecomunicacions i justícia |
| The Hon. Joe Bossano | Ministre d'empreses, formació i ocupació |
| The Hon. Neil Costa | Ministre de turisme, transport Públic i del Port |
| The Hon. Paul Balban | Ministre de trànsit, seguretat i higiene i serveis tècnics |
| The Hon. Steven Linares | Ministre d'esports, cultura, patrimoni i joventut |

## Referències

* 1 2 3 «Gibraltar» (en anglès). The World Factbook. Central Intelligence Agency. Arxivat de l'original el 2018-04-12. [Consulta: 14 setembre 2012].
* ↑ «Gibraltar Parliament» (en anglès). Isolas Gibraltar Lawyers. [Consulta: 14 setembre 2012].
* ↑ «Picardo Announces New Govt. Ministerial Portfolios» (en anglès). Gibraltar Chronicle, 13-12-2011. Arxivat de l'original el 2012-04-29. [Consulta: 14 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial(anglès)
# Myomyscus angolensis

Myomyscus angolensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de l'oest d'Angola. El seu hàbitat natural són les sabanes. Probablement es tracta d'un animal comensal. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, angolensis, significa 'angolès' en llatí.

## Referències

* ↑ Coetzee, N. Myomyscus angolensis. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 28 octubre 2017.
# Vrahovice

Vrahovice és un llogaret a la regió d'Olomouc de la República Txeca, prop de Prostějov. És part administrativa de Prostějov. Té uns 3.400 habitants.
# Alici

Alici fou bisbe de Girona al darrer terç del segle VI conegut per signar les actes del III Concili de Toledo el 589 en què el Regne Visigot de Toledo bandejà l'arrianisme. L'ordre en què signa entre els 67 votants és la 58 deixant cinc bisbes de menor antiguitat. El seu episcopat durà poc, ja que al 591 ja apareix Joan de Biclar ocupant el seu càrrec.

## Notes

* ↑ Merino, Antolín; de la Canal, José. «cap. IV. Catálogo de los Obispos de Gerona desde fines del siglo III hasta la invasión de los Moros». A: Enrique Flórez. España sagrada: Tratado LXXXI de la Santa Iglesia de Gerona en su estado antiguo. Madrid: Imprenta de Collado, 1819, p. 48 -49 [Consulta: 25 gener 2015].
# Bèrasèrra

Bèrasèrra (francès Bellesserre) és un municipi occità del Savès, a Comenge (Gascunya), situat a la regió d'Occitània, departament de l'Alta Garona.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Bleda (ocell)

Bleda és un dels gèneres d'ocells, de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.1), aquest gènere conté 5 espècies:
* Bleda canicapillus - Bulbul embridat formiguer.
* Bleda eximius - Bulbul embridat cuaverd.
* Bleda notatus - Bulbul embridat petit.
* Bleda syndactylus - Bulbul embridat cua-roig.
* Bleda ugandae - Bulbul embridat ullgroc.

## Referències

* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 612. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «IOC World Bird List (v.12.1)». [Consulta: 12 febrer 2022].
# Damòfil (filòsof)

Damòfil (en llatí Damophylus o Demophylus, en grec antic Δαμόφιλος o Δεμόφιλος) fou un sofista i poeta grec. Se'l situa en temps de l'emperador Marcus (potser Marc Aureli), i es diu que va ser cònsol.
Els seus escrits eren molt nombrosos i Suides en menciona alguns:
* Φιλόβιβλος, el primer llibre conegut que tractava sobre els llibres que era convenient tenir (περὶ ἀξιοκτήτων βιβλίων).
* περὶ βίων ἀρχαίων, sobre la vida d'antics personatges.
Entre d'altres.

## Referències

* ↑ Damophilus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 937
# El Transvaal

El Transvaal és una casa al terme d'Olot (la Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local. Casa de planta rectangular amb el teulat a dues aigües. Té dos cossos afegits a la façana sud i nord en forma de terrasses. Pel costat que dona a la carretera de Santa Pau té una torre de base quadrada amb el teulat a quatre aigües, planta baixa i dos pisos. La casa té semi-soterrani, planta baixa i un pis. Els murs estan arrebossats i els marcs de les obertures remarcats per motllures del mateix arrebossat i pintades de color gris. Cal destacar la reixa que guarda la porta principal.

## Referències

* ↑ «EL TRANSVAAL». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 1r maig 2019].
# Muntanyes Titiwangsa

Les muntanyes Titiwangsa (en malai: Banjaran Titiwangsa) són la principal cadena muntanyenca que forma la columna vertebral de la península de Malaca.
Les muntanyes Titiwangsa forma part de les zones de sutura que s'estén de nord a sud, començant a Tailàndia i al sud cap a la península de Malàisia. La meitat occidental de les Muntanyes Titiwangsa és a la península de Malàisia, és una fusió de terrenys continentals que es coneix com cimmeriao Indoxina, mentre que la meitat oriental és una fusió de terrenys continentals que es coneix com Sinoburmalaya o Sibumasu. Aquestes dues meitats de terrenys van ser separades per l'oceà Paleotetis.
Els terrenys de Sibumasu per contra, només van començar a separar-se de Gondwana durant el Permià cap a Indoxina. La col·lisió de terrenys durant el Triàsic tardà va resultar en el tancament de l'oceà Paleotetis i la formació del que es coneix com a muntanyes Titiwangsa.
Aquesta muntanya és una part del sistema de les Muntanyes de Tenasserim. Forma la secció sud de la serralada central que s'estén des del Tibet a través de l'istme de Kra en la península malaia.
Les muntanyes Titiwangsa comencen al nord com una continuació de les Muntanyes Phuket, al sud de Tailàndia, anant cap al sud-est i acabe al sud, prop de Jelebu, Negeri Sembilan, Malàisia. El punt més alt és a 2183 m (la muntanya Korbu) i la seva longitud és del voltant de 480 km.
Les muntanyes actuen com una barrera natural, dividint la península de Malàisia entre orient i regions de la costa oest. S'anomenen "Banjaran Titiwangsa" o "Banjaran Besar" (muntanya principal) pels locals.

## Referències

* ↑ The physical geography of Southeast Asia. Oxford: Oxford University Press, 2005. ISBN 978-0-19-155445-2.
* ↑ Buffetaut, Eric; Cuny, G.; Lœuff, Jean Le; Suteethorn, Varavudh. Late Palaeozoic and Mesozoic Ecosystems in SE Asia (en anglès). Geological Society of London, 2009. ISBN 978-1-86239-275-5.
* ↑ Metcalfe, I., 2000, "The Bentong-Raub Suture Zone", Journal of Asian Earth Sciences, v. 18, p. 691-712
* ↑ Metcalfe, I., 2002, "Permian tectonic framework and palaeogeography of SE Asia", Journal of Asian Earth Sciences, v. 20, p. 551-566
* ↑ «World Atlas: the Mountains of the World - Titiwangsa, Titiwangsa». [Consulta: 9 febrer 2021].
# Voľa

Voľa és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1335.
# Alicerces Mango

Adolosi Mango Paulo Alicerces, més conegut com a Alicerces Mango (Benguela, 24 de març de 1953 - Maculusso, Luanda, 1 de novembre de 1992) va ser un polític angolès, secretari general d'UNITA.

## Biografia

Va fer estudis primaris i secundaris a Luanda. El 1974 fou cridat a files per incorporar-se a la Tropa Colonial Portuguesa; després d'estripar la bandera portuguesa, va desertar amb altres companys de regiment de Huambo fins a Massivi, on era la base central d'UNITA. Allí va obtenir el grau d'alferes i fou nomenat instructor polític i militar. El 1975 fou ascendit a tinent i va participar en els combats del front de Luso-Moxico. Després de la presa de Luso fou nomenat comandant político-militar de-Chicala-Moxico. Poc després fou ascendit a capità.
El 1976 va integrar l'anomenada marxa llarga que van fer els militants d'UNITA que abandonaren les ciutats per amagar-se als boscos de l'interior. La marxa fou dirigida pel cap d'UNITA Jonas Savimbi, Samuel Chiwale i Ernesto Mulato. En gener de 1977 fou nomenat segon comandant del Sector 2, i en octubre del mateix any fou enviat a Kinshasa a curar-se d'una flebitis a la cama. Allí va participar en la mobilització de les joventuts del partit i el 1980 tornà a la base de Jamba. El 1981 fou promogut a major, el 1983 a tinent coronel i president de l'ECKK-Centro de Estudos Comandante Kapessi Kafundanga. El propi Savimbi el va promoure a coronel el 1984.
El 1987 fou nomenat Representant d'UNITA a la República Federal d'Alemanya, i un dels principals diplomàtics del partit a Àfrica, Amèrica i Europa. El 1989 fou nomenat responsable d'afers estrangers d'UNITA, en qualitat del qual l'u de maig de 1990 fou nomenat representant del partit a Portugal, on formà part del grup que negocià els acords de Bicesse.
Em 1991 fou nomenat secretari general del partit, i en aquesta qualitat participà activament en la campanya electoral d'UNITA a les eleccions generals d'Angola de 1992. Savimbi va declarar que havien estat fraudulentes i amenaçà amb tornar a la guerra. Això va provocar una espiral de violència a la ciutat de Luanda que culminà amb l'anomenada massacre de Halloween, en la que foren assassinats nombrosos dirigents d'UNITA i del FNLA, entre ells el propi Alicerces Mango, Jeremias Chitunda i Elias Salupeto Pena.

## Referències

* ↑ Afrika-Kunde, Institut für. Afrika Jahrbuch 1991: Politik, Wirtschaft und Gesellschaft in Afrika südlich der Sahara (en alemany). Springer-Verlag, 2013-03-08, p. 308. ISBN 978-3-322-92531-2.
* ↑ Adolosi Mango Alicerces, ex- SG da UNITA – In Memoriam, 10 de setembre de 2014, club-k.net
* ↑ Nexus. «GOVERNO-UNITA: Primeiro encontro foi há 14 anos».
* ↑ Público. «Guerra civil termina ao fim de 26 anos - Cessar-fogo assinado em Angola».
* ↑ Onde andam os corpos dos negociadores de paz da UNITA assassinados em Luanda? – Makuta Nkondo, club-k.net, 1 d'octubre de 2012
# Burckhardt

Burckhardt és el nom dels següents personatges:
* Heinrich Burkhardt (Schweinfurt, 1861 - Múnic, 1914), matemàtic
* Johann Ludwig Burckhardt (Lausana, 1784 - 1817), explorador suís que viatjà per Aràbia i Núbia
* Johann Karl Burckhardt (Leipzig, 1773 - París, 1825), astrònom i matemàtic
* Jacob Burckhardt (Basilea, 1818 - 1897), historiador de l'art.
# Bidarrai

Bidarrai (en francès i oficialment Bidarray), és un municipi de la Nafarroa Beherea (Baixa Navarra), un dels set territoris que formen Euskal Herria, al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània. Limita amb les comunes de Luhuso i Makea al nord, Itsasu al nord-oest, Ortzaize al sud-est, Baigorri i Arrosa al sud.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1896 | 1901 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1180 | 1127 | 745 | 714 | 673 | 631 | 585 | 645 |
| A partir de 1962, el cens té en compte la població resident definida com a "Population sans doubles comptes" per l'INSEE |||||||
# Cranto

Cranto (en grec antic Κραντώ) va ser segons la mitologia grega, una de les cinquanta Nereides, filla de Nereu, un déu marí fill de Pontos, i de Doris, una nimfa filla d'Oceà i de Tetis. Tenia un únic germà, Nèrites.
Només en fa menció Apol·lodor, a la llista que dona de les nereides.

## Referències

* ↑ Apol·lodor. Βιβλιοθήκη, I, 2, 7
# Gran Premi d'Espanya de Motocròs 250cc 1963

L'edició de 1963 del Gran Premi d'Espanya de Motocròs 250cc fou la 2a d'aquesta prova. Organitzat pel Moto Club Ruta, el Gran Premi era la primera prova del Campionat del Món d'aquell any i tingué lloc el cap de setmana del 23 i 24 de març al Circuit de Pedralbes, a Barcelona. Hi participaren 27 pilots de 12 països diferents (dos dels quals catalans) i hi assistiren nombrosos espectadors.
Fou la darrera edició del Gran Premi celebrada a Pedralbes i organitzada pel Moto Club Ruta, ja que a partir de l'any següent l'esdeveniment es traslladà al Circuit de Santa Rosa (de recent creació al barri homònim de Santa Coloma de Gramenet), i l'entitat que se'n feu càrrec des d'aleshores fou la Penya Motorista 10 x Hora.

## Curses
### Primera mànega

| Posició | Pilot | Motocicleta |
| 1 | Dave Bickers | Greeves |
| 2 | Torsten Hallman | Husqvarna |
| 3 | Christoph Specht | Maico |
| 4 | John Griffith | Dot |
| 5 | Aarno Erola | Montesa |
| 6 | Jan Johansson | Lindstrom |
| 7 | Pere Pi | Montesa |
| 8 | Oriol Puig Bultó | Bultaco |
| 9 | Joël Robert | Greeves |
| 10 | John Banks | Dot |

### Segona mànega

| Posició | Pilot | Motocicleta |
| 1 | Torsten Hallman | Husqvarna |
| 2 | Dave Bickers | Greeves |
| 3 | Don Rickman | Bultaco |
| 4 | Alan Clough | Greeves |
| 5 | Jan Johansson | Lindstrom |
| 6 | Christoph Specht | Maico |
| 7 | Otto Walz | Maico |
| 8 | Joël Robert | Greeves |
| 9 | Oriol Puig Bultó | Bultaco |
| 10 | Pere Pi | Montesa |

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Dave Bickers | Greeves | 3 |
| 2 | Torsten Hallman | Husqvarna | 3 |
| 3 | Christoph Specht | Maico | 9 |
| 4 | Jan Johansson | Lindstrom | 11 |
| 5 | Joël Robert | Greeves | 17 |
| 6 | Oriol Puig Bultó | Bultaco | 17 |
| 7 | Pere Pi | Montesa | 17 |
| 8 | Don Rickman | Bultaco | 22 |
| 9 | John Banks | Dot | 23 |
| 10 | Otto Walz | Maico | 25 |

## Referències

* ↑ «Lista de corredores del IV Motocross Internacional de Barcelona - II Gran Premio de España» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 24-03-1963. [Consulta: 8 agost 2014].
* ↑ «Dave Bickers fué el vencedor del II Gran Premio de España de Motocross del Moto Club Ruta» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 25-03-1963. [Consulta: 8 agost 2014].
* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Motocross». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 276. ISBN 84-920886-5-6.

### Bibliografia

* «Categoría Internacional 250 c.c. (puntuable para los Campeonatos del Mundo)» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 25-03-1963. [Consulta: 8 agost 2014].