OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Màrkovo

«Màrkovo» té aquests significats:

## Rússia

* Màrkovo (Perm), poble del krai de Perm, a Rússia
* Màrkovo (Txukotka), poble del districte de Txukotka, a Rússia
* Màrkovo (Primórie), poble del krai de Primórie, a Rússia
* Màrkovo (Kaluga), poble de l'óblast de Kaluga, a Rússia
* Màrkovo (Iúriev-Polski), poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Màrkovo (Koltxúguino), poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia

## Ucraïna

* Màrkove (Crimea), poble de la República Autònoma de Crimea
# Tabarca

«Tabarca» té aquests significats:
* Nova Tabarca, illot valencià situat al terme municipal d'Alacant
* Tabarka, illot, ciutat i delegació de Tunísia
* Tabarca Llibres, editorial valenciana
# Pardachirus balius

Pardachirus balius és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes del Mar d'Aràbia i Golf d'Oman.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Wellingsbüttler Grenzgraben

El Wellingsbüttler Grenzgraben (en baix alemany Wellingsbüddler Scheedgraven) és un riu de l'estat d'Hamburg a Alemanya.
Neix al barri de Wellingsbüttel a l'aiguamoll Grootmoor i desemboca a la conca de retenció al Berner Au a la frontera entre els barris de Sasel i de Bramfeld. El seu nom significa riu fronterer de Wellingsbüttel. Desguassa via el Berner Au, el Wandse, l'Alster a l'Elba.
* El riu al Grootmoor
* Segon pont per a vianants
* El riu al parc a l'entorn de la conca de retenció
* El riu al primer pla i la conca de retenció al segon pla
* La conca de retenció a la desembocadura del Grenzgraben al Berner Au

## Referències

* ↑ www.earthtools.org Arxivat 2013-01-29 a Wayback Machine. 53° 35′ 32.64″ N, 10° 6′ 56.88″ E﻿ / ﻿53.5924000°N,10.1158000°E﻿ / 53.5924000; 10.1158000
* ↑ Comunitat de la conca de l'Elba (FGG), Arbeitsgemeinschaft für die Reinhaltung der Elbe, Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet Arxivat 2012-01-31 a Wayback Machine., pàgina 13
* ↑ «Stadtatlas-Großraum Hamburg mit Ausflugstipps», Hamburg, PAS Verlags GmbH, s.d., pàgina 25, ISBN 978-3-934272-92-7
* ↑ Rosenfeld, Angelika. «Am Grenzgraben». A: Alstertal-Lexikon. Historisches Handbuch (pdf) (en alemany). 2a edició. Hamburg: Dobu, 2013, p. 20. ISBN 3-934632-29-7 [Consulta: 20 maig 2012]. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Wellingsbüttler Grenzgraben
# Winter Harbor

Winter Harbor és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 988 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Winter Harbor tenia 988 habitants, 402 habitatges, i 278 famílies. La densitat de població era de 26,5 habitants/km².
Dels 402 habitatges en un 38,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,2% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 30,8% no eren unitats familiars. En el 25,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,4% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 18,4% de 45 a 60 i un 12,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.571 $ i la renda mediana per família de 32.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.063 $ mentre que les dones 17.448 $. La renda per capita de la població era de 15.438 $. Entorn del 5,5% de les famílies i l'11% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Winter Harbor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Winter Harbor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Màrkovo (Txukotka)

* Per a altres significats, vegeu «Màrkovo».
Màrkovo (en rus: Марково) és un poble del districte autònom de Txukotka, a Rússia, que el 2018 tenia 578 habitants.

## Enllaços externs

* La vila de Màrkovo al lloc web del districte de Txukotka
# Takoba

Takoba (també takuba o takouba) és una espasa amplament utilitzada al Sahel pels grups ètnics com els Tuareg, els Hausses i els Fulbe. Normalment mesura un metre de longitud. Les fulles són rectes i amb doble fil, amb la punta molt aguda; poden incloure tres o més solcs fets a mà i arrodonits.
Com que els tuareg tenen aversió a tocar el ferro, la guarnició de la takoba, com moltes eines de ferro, està completament coberta. Típicament, la protecció simple, però profunda, és de xapa de ferro o de fusta xapada de ferro, coberta de cuir treballat, i de tant en tant revestida de llautó o plata; l'empunyadura també està coberta sovint de cuir, però el pom sempre és de metall, llautó o coure la majoria, de vegades ferro o plata. Alternativament, l'empunyadura sencera pot estar revestida de llautó o plata. La vaina està feta de cuir elaborat. S'han observat variacions geogràfiques en forma d'empunyadura, però no s'ha establert una tipologia rigorosa. Les variacions en la qualitat de la fulla i els accessoris en takobas probablement reflecteixen la riquesa dels seus propietaris.
Hi ha molt debat sobre si la takoba va ser utilitzada només pel imúšaɣ (la classe guerrera) o si podia ser portada per vassalls.
Com molta artesania dels Tuareg, la takoba era manufacturada per la casta dels ìnhædʻæn (singular énhædʻ), diferents dels imúšaɣ i posseidors de una llengua secreta própia, el Ténet.

## Enllaços externs

* {{format ref}} http://www.vikingsword.com/ethsword/takouba/
* takouba.org (anglès)
* Imatge d'un takouba espasa en el Museu britànic
# Pardachirus marmoratus

Pardachirus marmoratus és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba des de les costes del Mar Roig i del Golf Pèrsic fins a Sud-àfrica i Sri Lanka.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Salvador Bécquer Puig

Salvador Bécquer Puig (Montevideo, 9 de gener de 1939 - ibídem, 3 de març de 2009) fou un poeta i periodista uruguaià.

## Biografia

Entre 1967 i 1968 treballà com a crític literari del diari Marcha. També va oficiar de corresponsal de les agències de notícies Reuters entre 1976 i 1982 i ANSA entre 1982 fins al 2004. Entre 1974 i 1985 integrà l'equip de CX 30 La Radio, va ser la seva veu institucional, va conduir programes periodístics, i va animar a un equip de professionals que van resistir contra el cop d'Estat de 1973 des del seu treball diari.
El 1987 participà del Congrés d'Escriptors Iberoamericans realitzat a Israel.
Com a poeta va rebre diferents premis, entre els quals destaquen el "Premi Bartolomé Hidalgo" el 1993, pel seu llibre Si tuviera que apostar, i el "Premio Juan José Morosoli" el 2000, per la seva obra literària. El 2001 va rebre el seu primer premi de poesia en la categoria "inèdits", atorgat pel Ministeri d'Educació i Cultura de l'Uruguai pel seu llibre Falso testimonio.
Alguns dels seus poemes han estat inclosos en antologies publicades en països com Espanya, França, Brasil i el Canadà.
Va ser amic del cantautor Alfredo Zitarrosa, amb qui va compartir els estudis de CX 14 El Espectador durant la segona meitat dels anys 1960, tots dos locutors i informativistes.

## Obra

* La luz entre nosotros (Alfa. 1963)
* Apalabrar (Arca. 1980)
* Lugar a dudas (Arca. 1984)
* Si tuviera que apostar (1992)
* Por así decirlo (Cal y canto. 2000)
* En un lugar o en otro (Cal y canto. 2003)
* Escritorio (2006)

## Referències

* 1 2 3 4 5 (castellà) Sobre el poeta
* 1 2 3 4 (castellà) Falleció el poeta Salvador Puig Arxivat 2009-03-05 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Murió el poeta Bécquer Salvador Puig. Por así decirlo

## Enllaços externs

* Poesia de Salvador Puig
* Tres poètiques Arxivat 2007-08-28 a Wayback Machine.
# Sant Agustí (Palma)

Sant Agustí és un barri del districte de Ponent de la ciutat de Mallorca. Segons la delimitació oficial de l'ajuntament, limita amb les barriades de Gènova per l'autopista (Ma-1) i de Cala Major pel Torrent Major; a més, també limita amb el municipi de Calvià, amb la barriada de Cal Català, pel carrer de Calvià. L'any 2018 tenia 7.333 habitants.

## Història

La barriada té els seus orígens en la urbanització de les terres de Son Toells i Can Tàpera, a començament del segle xx. Josep Estela i Tomàs adquirí part de les terres de Son Toells i hi construí la primera casa com a residència d'estiu. La barriada rep el nom del primer oratori que s'hi construí, el 1914; al seu torn, aquest oratori de Sant Agustí fou dedicat en aquest sant a petició d'un dels promotors de la urbanització, Agustí Roca i Buades, que volia que l'oratori dugués el seu nom.

## Llocs d'interès

* Cala Nova: la zona de costa de Sant Agustí la constitueix Cala Nova, una cala força oberta amb un gran port esportiu i una petita platja d'arena artificial.
* Poliesportiu Rudy Fernández: situat a la part alta del barri, just davall l'autopista, és on disputa els partits el CE Gènova.

## Transport

Amb autobús el barri està connectat mitjançant les següents línies de la EMT:
| Línia | Trajecte | Recorregut | Freqüència laborables |
| 4 | Illetes - Plaça de les Columnes | Vegeu recorregut | 12 minuts |
| 47 | La Bonanova - Gènova - Sindicat | Vegeu recorregut | 20 minuts |

## Referències

* ↑ «Districtes i barris de Palma». Arxivat de l'original el 2019-08-11. [Consulta: 15 febrer 2020].
* ↑ «Palma». IBESTAT. [Consulta: 1r agost 2019].
* ↑ Bibiloni, Gabriel. «Son Toells, camí de». A: Els carrers de Palma. Palma: Gabriel Bibiloni, 2012, p. 766. ISBN 978-84-616-2222-1.
* ↑ Plana web EMT de Palma
# Xoriguer de l'illa de Maurici

El xoriguer de l'illa de Maurici (Falco punctatus) és un ocell rapinyaire de la família dels falcònids (Falconidae). És endèmic de les zones boscoses de l'illa Maurici. El seu estat de conservació es considera en perill d'extinció.

## Descripció

Xoriguer petit i robust amb ales relativament curtes i arrodonides, la cua i potes força llargues. La part superior és de tons vermellosos amb ratlles negres a cap, esquena, cua i ales. Per sota és pàl·lid amb el pit ratllat fosc. Potes de color groc. No hi ha un dimorfisme sexual marcat, tot i que els mascles són lleugerament més petits.

## Habitat

Originalment ocupa boscos de fulla perenne en alçades que van des del nivell del mar fins a les parts més altes de l'illa. Actualment la població es concentra a la zona sud-oest de l'illa de Maurici. Recentment s'ha vist obligat a habitar en boscos secundaris i de matollar.

## Alimentació

Principalment s'alimenta de gekos del genere Phelsuma i d'altres llangardaixos, petits ocells, insectes com libèl·lules, ratolins i musaranyes. Caça principalment des de l'alçada, generalment sota el dosser arbori, arrabassant preses de troncs, branques, fullatge o del terra amb cops curts. A una distancia d'uns 13 a 3 metres i els atacs acaben amb un 38% d'encert.

## Reproducció

Nidifica en forats de penya-segats o de grans arbres, durant els mesos d'agost a novembre. Actualment s'introdueixen exemplars criats en captivitat i en caixes niu. Normalment pon 3 ous i tenen una incubació de 30 dies. Els exemplars joves es queden al territori patern fins a la següent temporada de cria.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «xoriguer de l'illa de Maurici». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* 1 2 3 4 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 354. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Seriemas, falcons». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ BirdLife International. «Mauritius Kestrel. Falco punctatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ Ferguson-Lees, James; Christie, David. Raptors of the world (en anglès). Bloomsbury Publishing, p. 280-281. ISBN 978-0-7136-6957-2.
# George Maciunas

George Maciunas (en lituà: Jurgis Mačiūnas); 8 de novembre de 1931, Kaunas, (Comtat de Kaunas), Lituània - 9 de maig de 1978, Boston, Massachusetts, Estats Units), fou un artista estatunidenc d'origen lituà.
Inicialment Maciunas va escollir el nom de «Fluxus» el 1961 per a una revista d'art que havia pensat, però que mai no es va arribar a editar. A partir d'això, el nom va servir per als concerts, festivals que ell mateix va organitzar durant els anys seixanta i setanta. Finalment va ser membre fundador de Fluxus, una comunitat internacional d'artistes, arquitectes, compositors i dissenyadors. Altres destacats membres reunits per aquest moviment van ser Yoko Ono, Joseph Beuys, George Brecht, Nam June Paik, Charlotte Moorman, Wolf Vostell i Dick Higgins.
Maciunas va manifestar el 1965 que pretenia «demostrar que qualsevol cosa pot ser art i qualsevol pot fer-ho»

## Referències

* ↑ Butin (2009) p. 107
* ↑ Dempsey (2002) pp. 228-229

## Bibliografia

* Butin, Hubertus; i altres. Diccionario de conceptos de arte contemporáneo (en castellà). Abada Editores, 2009. ISBN 978-84-96775-46-6.
* Dempsey, Amy. Estilos, escuelas y movimientos (en castellà). Blume, Barcelona, 2002. ISBN 84-89396-86-8.
* Mr. Fluxus: A Collective Portrait of George Maciunas 1931-1978. Emmett Williams, Ann Noel, Ay-O, Thames & Hudson, 1998, ISBN 0-500-97461-6.
* Der Traum von Fluxus. George Maciunas: Eine Künstlerbiographie. Thomas Kellein, Walther König, 2007. ISBN 978-3-8656-0228-2.
# Màrkovo (Iúriev-Polski)

* Per a altres significats, vegeu «Màrkovo».
Màrkovo (en rus: Марково) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 20 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09. [Consulta: 7 maig 2018].
# Tako (cràter)

Tako és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 10,7 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim fulbe, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Tako». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Sayyid Burhan Khan

Sayyid Burhan Khan fou el darrer kan de Kassímov (1626-1681). Era fill d'Alp Arslan Khan al que va succeir vers el 1626 i apareix esmentat com a kan per primer cop el 1627. El 1630 és esmentat en una llista de prínceps dependents de Rússia.
El 1636 el viatger Adam Olearius va visitar Kassímov, que diu que estava sota govern d'un kan tàtar de nom Res Kitzi (que es creu que era un malnom local que vol dir "Petit Capità"), que vivia en un palau de pedra amb la seva mare (Fàtima Sultan) i el seu avi (Ak Muhammad Sayyid Chakulof, pare de Fàtima) i tenia 12 anys. El tsar li va prometre donar-li a la seva filla en matrimoni si es feia cristià però es va excusar al·legant que ho decidiria quan fos més gran. El kan no va oferir hospitalitat a Olearius perquè va al·legar que als russos no els agradaven els contactes dels prínceps amb els estrangers.
El 1653 va anar a Moscou amb altres prínceps tàtars a fer homenatge al tsar. Fou segurament llavors que es va fer cristià i va agafar el nom de Basili i el desembre d'aquell any va dinar amb el patriarca Nikon i el tsar. Va conservar el kanat, que per primera vegada passava a un no musulmà. El 1656 va participar en la campanya de Suècia de 1656 i en la de la Petita Rússia el 1678.
Va viure a Kassímov fins a la seva mort que va ser vers 1680. La seva dona es deia Maria i els seus fills Miquel i Basili. La seva mare Fàtima Sultan va conservar els títols i drets de manera vitalícia.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Wellingborough

Wellingborough és un poble del districte de Wellingborough, Northamptonshire, Anglaterra. Té una població de 51.924 habitants i districte de 78.191. Al Domesday Book (1086) està escrit amb la forma Wedlingeberie/Wendle(s)berie.

## Referències

* ↑ (anglès)«Wellingborough». City Population. [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ (anglès)«Wellingborough». City Population. [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ (anglès)«Northamptonshire Q-Z». The Domesday Book Online. [Consulta: 19 juny 2018].
# Xoriguer de les Seychelles

El xoriguer de les Seychelles (Falco araeus) és un ocell rapinyaire de la família dels falcònids (Falconidae) que habita zones boscoses, terres de conreu i encara edificis de les illes Seychelles. El seu estat de conservació es considera vulnerable a l'extinció.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «xoriguer de les Seychelles». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 354. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Seriemas, falcons». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ BirdLife International. «Seychelles Kestrel. Falco araeus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Musaranya de Merriam

La musaranya de Merriam (Sorex merriami) és una espècie de musaranya endèmica dels Estats Units.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Musaranya de Merriam. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 18 desembre 2007 (en anglès).
# Tarlan Ahmadov

Tarlan Ahmadov (Shirvan, 17 de novembre de 1971) és un exfutbolista azerbaidjanès de la dècada de 1990 i entrenador.
Fou 73 cops internacional amb la selecció de l'Azerbaidjan.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Neftchi Baku, Térek Grozni, Fàkel Vorónej i Anjí Makhatxkalà, entre d'altres.
Posteriorment ha estat entrenador.

## Referències

* ↑ «Tarlan Akhmedov - International Appearances». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 25 novembre 2013].
* ↑ RSSSF: Tarlan Akhmedov - International Appearances
* ↑ BBC: Wales v. Azerbaijan
* ↑ «Torch and his legionaries» (en russian). Fanclub-fakel.ru/. [Consulta: 25 novembre 2013].
* ↑ «Tərlan Əhmədov». National-football-teams.com/. [Consulta: 25 novembre 2013].
* ↑ Tarlan Ahmadov a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Head coach Tarlan Ahmadov dismisses‚ report.az, 24 maig 2017
# Santa Margarida de Peranera

Santa Margarida de Peranera és una ermita romànica del municipi del Pont de Suert. Es troba en un lloc aïllat i solitari del nord del poble de Peranera, de l'antic terme de Malpàs. S'hi arriba pel camí de les mines d'hulla de Peranera, en direcció a Erillcastell, fins que es troba la Borda de Puiol, des d'on un camí mena en uns 20 minuts a Santa Margarida. És un bé protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un petit edifici molt modificat. té una sola nau coberta amb volta de canó de perfil apuntat. Un arc presbiteral connecta amb l'absis de planta semicircular allargassada. Aquesta presenta una finestra d'una sola esqueixada. El mur de tramuntana descansa sobre la roca, el de migjorn té una gran alçada a causa del desnivell. A ponent trobem la porta d'entrada d'arc de mig punt amb dovelles de pedra tosca, al damunt hi ha una finestra parabòlica amb una petita campana. La volta de la nau presenta un parament més regular i acurat que la resta de l'edifici. Al mur nord s'hi han trobat restes de sepultures. Aquest edifici per les seves característiques es podria datar al S.XI, però amb importants remodelacions fetes al S. XII i posteriors, les quals afectaren la capçalera, la volta, el reforçament dels murs perimetrals i la modificació de les obertures. No es tenen notícies documentals d'època medieval d'aquesta capella. Apareixen referències a partir dels temps moderns.

## Referències

* 1 2 «Santa Margarida de Peranera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].

## Bibliografia complementària

* BOIX, Jordi. "El Pont de Suert". Dins El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0
* BOIX I POCIELLO, Jordi, FONT I ARBÓ, Miquel-Àngel i MONSÓ, Anna. "Santa Margarida de Peranera", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7
* GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santa Magdalena de Còdol-Rodon

Santa Magdalena de Còdol-Rodon és una església del municipi d'Aguilar de Segarra (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici gòtic arcaic d'una sola nau rectangular, sense absis. Als peus de l'església hi ha un magnífic portal amb un arc apuntat que descansa sobre dues impostes i columnes, i capitells ornats amb motius florals. Les dovelles, de bons carreus, estan emmarcades, en tot el seu perímetre, per un guardapols que tanquen les impostes decorades també amb elements vegetals, com els capitells.

## Història

Per les restes romàniques que queden a l'edifici, així com per diversos documents del castell de Castellar, podem situar la seva construcció abans del segle xiii. Hi ha notícies del 1377 que ens parlen d'una refeta de l'església, que, pel caràcter gòtic arcaic de l'edifici que coneixem, es devia renovar quasi totalment. Per altra banda, ha estat restaurada i modificada en diverses ocasions, entre d'altres, als anys 1803, 1864 i 1953.

## Referències

* 1 2 «Santa Magdalena de Còdol-Rodon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Vil·la Montserrat

La Vil·la Montserrat és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici unifamiliar aïllat amb jardí al voltant.
L'immoble és de la planta és sensiblement rectangular i es compon de planta baixa i una planta pis sota cobertes inclinades de teula plana de les que sobresurt una torratxa -mirador de planta quadrada i coberta de pavelló. El cos davanter és de planta baixa amb terrassa i pèrgola superior. El soterrani va ser construït posteriorment i es fa servir com a garatge.
Les parets són de paredat comú i totxo. Els forjats són de bigues de ferro i revoltó de rajola i de bigues de formigó i revoltó ceràmic.
Hi ha obertures amb llinda i altres d'arc apuntat. Presència d'ornamentació amb aplacats de ceràmica vidriada i trencadís. Trobem totxo vist en arcs, pilars, capcers, mènsules, ampits i llindes. A la torratxa hi ha un important ràfec sustentat per mènsules. La coberta és de teula plana en part vidriada que forma un dibuix.

## Referències

* 1 2 3 4 «Vil·la Montserrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 novembre 2017].