OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premi Osella pel millor guió

El Premi Osella pel millor guió (en italià: Premio Osella per la migliore sceneggiatura) és un guardó que s'entrega anualment al Festival Internacional de Cinema de Venècia des de 2005.
Forma part dels Premis Osella, un conjunt de distincions que premien a diverses disciplines cinematogràfiques com per exemple el millor muntatge, el millor guió o altres contribucions tècniques. Els premis es caracteritzen per la seva irregularitat en la seva entrega.

## Palmarès
### Dècada de 2000

| Any | Guionista | Pel·lícula |
| 2005 | George Clooney | Bona nit i bona sort |
| 2005 | Grant Heslov | Bona nit i bona sort |
| 2006 | Peter Morgan | La reina |
| 2007 | Paul Laverty | It's a Free World... |
| 2008 | Haile Gerima | Teza |
| 2009 | Todd Solondz | Life During Wartime |

### Dècada de 2010

| Any | Guionista | Pel·lícula |
| 2010 | Álex de la Iglesia | Balada triste de trompeta |
| 2011 | Efthymis Filippou | Alpis |
| 2011 | Yorgos Lanthimos | Alpis |
| 2012 | Olivier Assayas | Après mai |
| 2013 | Steve Coogan | Philomena |
| 2013 | Jeff Pope | Philomena |

## Enllaços externs

* (italià)/(anglès) Pàgina oficial
* (italià) Història de la Mostra de Venècia des de 1932 fins avui dia
* (anglès) La Mostra de Venècia per any a Internet Movie Database
# 2n districte de Lió

El 2n districte (arrondissement) de Lió és un dels nou districtes de la Ciutat de Lió.

## Història

Els primers cinc districtes de Lió van ser creats pel Decret de 24 de març de 1852, que va incloïa el 2n districte.

## Geografia
### Àrea i demografia

El 2n districte és el més comercial i més viu de Lió.
* 341 ha
* 1990: 27,971 habitants
* 2006: 30,276 habitants
* Densitat relativa: 8,204 habitants/km²

### Barris

Els barris del 2n districte són:
* Les Cordeliers
* Bellecour
* Les Célestins
* La Confluence
* Ainay
* Perrache
* Sainte-Blandine

### Carrers i places

* Cours Charlemagne
* Cours de Verdun
* Cours Suchet
* Passage de l'Argue
* Palais de la Bourse
* Place Ampère
* Place Bellecour
* Place Antonin-Poncet
* Place Carnot
* Place de la République
* Place des Célestins
* Place des Jacobins
* Quai Jules Courmont
* Quai Rambaud
* Rue de Brest
* Rue de la Bourse
* Rue de la Poulaillerie
* Rue de la République
* Rue des Archers
* Rue des Marronniers
* Rue Édouard-Herriot
* Rue Émile-Zola
* Rue Mercière
* Rue Victor-Hugo

## Fites i monuments

Districte 2n:
* Basilique Saint-Martin d'Ainay
* Brasserie Georges
* Église Saint-Bonaventure
* Grande synagogue de Lyon
* La Bourse du Commerce
* Hôtel des Finances
* Hôtel Terminus
* Prison Saint-Paul
* Collège-lycée Ampère
* Museu de les Confluències
* Musée de l'Imprimerie
* Chapelle de la Trinité
* Patinoire Charlemagne
* La Sucrière
* Orange Cube

## Transport

Aquesta zona és servida pel metro línies A i D:
* Línia A: a Cordeliers, Bellecour, Ampère - Victor Hugo and Perrache (terminal)
* Línía D: a Bellecour
* Tramvia T1 a Perrache, Suchet, Sainte-Blandine i Montrochet (terminal)
* Tramvia T2 a Perrache (terminal)

## Referències

* 1 2 «The Neighborhoods of Lyon, France - 2nd Arrondissement» (en anglès britànic). [Consulta: 12 febrer 2021].
* ↑ «404 - La Métropole de Lyon». Arxivat de l'original el 2021-02-11. [Consulta: 12 febrer 2021].
* ↑ «Lyon 2ème» (en francès). [Consulta: 12 febrer 2021].
# IEC 61000-4-4

IEC 61000-4-4 és una normativa internacional (creada per l'IEC) de compatibilitat electromagnètica que es refereix als requisits d'ìmmunitat, mètodes d'assaig, i rang dels nivells d'assaig recomanats per a fer front a ràfagues ràpides de transitoris elèctrics causades per les maniobres de connexió/desconnexió de càrregues inductives, rebot en els contactes de relés,etc.És la part 4-4 de la norma IEC 61000 i la darrera versió es pot esbrinar aquí.

## Contingut

La norma IEC 61000-4-4 defineix el següent :
* la forma d'ona de la tensió d'assaig.
* el rang de nivells d'assaig.
* l'equip d'assaig.
* els procediments de verificació de l'equip d'assaig.
* la instal·lació d'assaig.
* el procediment d'assaig.

## Nivell de tensió d'assaig

D'acord amb aquesta norma, el senyal de ràfega té una durada de 15 mil·lisegons a 15KHz (0,75 mil·lisegons a 100KHz) amb un període de 300 mil·lisegons i està definit com es pot veure a la figura.
Nivells de tensió en els ports d'alimentació de l'equip :
Nivells de la tensió d'assaig (IEC EN 6100-4-4) :
| Nivell | Nivell de tensió en KV | Freqüència de repetició en KHz |
| 1 | 0,5 | 5 o 100 |
| 2 | 1 | 5 o 100 |
| 3 | 2 | 5 o 100 |
| 4 | 4 | 5 o 100 |
| X | Especial | Especial |
Nivells de tensió en els ports de senyal, dades i control de l'equip :
Nivells de la tensió d'assaig (IEC EN 6100-4-4) :
| Nivell | Nivell de tensió en KV | Freqüència de repetició en KHz |
| 1 | 0,25 | 5 o 100 |
| 2 | 0,5 | 5 o 100 |
| 3 | 1 | 5 o 100 |
| 4 | 2 | 5 o 100 |
| X | Especial | Especial |

## Dispositius per a poder superar IEC 61000-4-4

Es poden destacar:
* Varistors
* TVS
* Fusibles rearmables PTC

## Instrumentació per a poder assajar l'IEC 61000-4-4

Es poden trobar:
* Instrumentació d'emtest
* Instrumentació de TESEQ
* Instrumentació Haefely
* Instrumentació Noiseken

## Vegeu també

* CEM: compatibilitat electromagnètica
* Seguretat elèctrica
* Marca CE
* Directica europea
* Organisme de normalització

## Referències

* ↑ «Vista prèvia d'IEC 61000-4-4» (en anglès). [Consulta: 17 novembre 2016].
* ↑ «Darrera versió de la norma IEC 61000-4-4» (en anglès). [Consulta: 17 novembre 2016].
* ↑ «Tipus de mesures EMC» (en anglès). [Consulta: 17 novembre 2016].
* ↑ «Nivells de tensió» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2016].
* 1 2 «Nivells de tensió» (en anglès). [Consulta: 17 novembre 2016].
* ↑ «Instrumentació EMC» (en anglès). https://www.atecorp.com.+[Consulta: 23 gener 2017].
# Spirorchis elegans

Spirorchis elegans és un trematode de la família dels diplostòmids. Aquest platihelmint és un endoparàsit de tortugues, com ara la tortuga de Florida, la tortuga pintada o Pseudemys concinna. De cos fusiforme, pot amidar entre 1,5 i 3,6 mm, amb una raó longitud-amplada de 2,8-4,8:1. El gènere Spirorchis és considerat altament patogen, i les infeccions que causa acostumen a ser letals per les tortugues. La patogènesi està principalment relacionada amb la inflamació aguda provocada pels ous d'aquest paràsit que circulen pel cos de la tortuga. El trànsit d'ous afavoreix la formació de granulomes, que acaben provocant necrosi en els teixits afectats. També s'acostuma a produir una irritació constant del sistema digestiu, que es posa de manifest a través de diarrees, deshidratació o inanició. El 2013 un grup d'investigadors gallecs va detectar per primera vegada un brot mortal d'aquest paràsit en la tortuga d'estany (Emys orbicularis, una tortuga endèmica del mediterrani). Aquest platihelmint mai havia estat citat en una tortuga no americana, i aquesta infecció s'ha atribuït presumptament a la coexistència de la tortuga d'estany i la tortuga de Florida (espècie invasora) en els aiguamolls de Gándaras de Budiño.

## Cicle vital

Segons infeccions realitzades al laboratori, els ous de S. elegans (que normalment es troben en les femtes de l'hoste) es van incubar i les eclosions van tenir lloc entre 4 i 6 nits després, a la matinada. Els miracidis van penetrar els hostes intermedis, en aquest cas els gateròpodes Menetus dilatatus i Helisoma anceps. Els esporocists van aparèixer 9 dies després de la penetració en el fetge dels cargols. Les cercàries van aparèixer entre 17 i 20 dies després de l'exposició del cargol, i van atacar els ulls, les cloaques i les membranes mucoses de les tortugues. Entre 6 i 10 setmanes després, els ous de S. elegans van ser trobats en les femtes de les tortugues. Els adults d'aquest trematode van ser trobats al cor, cervell, artèries i fetge de les tortugues hostes mortes.

## Referències

* ↑ «Spirorchis elegans» (en anglès). Catalogue of life, 07-06-2015. Arxivat de l'original el 2015-06-22. [Consulta: 7 juny 2015].
* 1 2 3 TR Platt (1993) Taxonomic revision of Spirorchis MacCallum, 1919 (Digenea: Spirorchidae) The Journal of parasitology 79(3)- p.337-346
* ↑ Stacy BA (2008) Spirorchiid trematodes of sea turtles in Florida: associated disease, diversity, and life cycle studies. PhD dissertation, University of Florida, Gainesville, FL
* 1 2 Raúl Iglesias, José M. García-Estévez, César Ayres, Antonio Acuña, Adolfo Cordero-Rivera (2015). First reported outbreak of severe spirorchiidiasis in Emys orbicularis, probably resulting from a parasite spillover event. Diseases of Acuatic Organisms
* ↑ Goodchild, C. G., & Kirk, D. E. (1960). The life history of Spirorchis elegans Stunkard, 1923 (Trematoda: Spirorchiidae) from the painted turtle. The Journal of Parasitology, 46(2), 219-229
# Sylvie Hubac

Sylvie Hubac (Tunis, 5 de març de 1956) és una alta funcionària francesa.
Després de presidir diversos establiments culturals va ser directora de gabinet del president de a República francesa de 2012 a 2015 i representant personal del President de la República francesa com copríncep d'Andorra a Andorra. El 2016 va esdevenir presidenta de la Réunion des musées nationaux et du Grand Palais des Champs-Élysées.

## Carrera

Nascuda a Tunis alguns dies abns de la fi del protectorat francès de Tunísia, Sylvie Hubac es va diplomar a l'Institut d'études politiques de Paris i de l'École des langues orientales, també és llicenciada en Dret. Va ser alumna de l'École nationale d'administration (en la mateixa promoció que François Hollande).

## Referències

* ↑ « Ma Tunisie » par Sylvie Hubac, conseillère d'Etat Arxivat 2012-05-20 a Wayback Machine., aufeminin.com, 1er avril 2011
* ↑ «ENA : découvrez le classement de la promo Voltaire de François Hollande» (en francès). JDD, 01-08-2016 [Consulta: 5 desembre 2017].
# Premi Otero Pedrayo

El Premi Otero Pedrayo és un premi honorífic que concedeixen des de 1977 les diputacións provincials de Galícia, amb suport de la Xunta de Galicia.

## Estructura

El premi l'escull un jurat en el que actualment es troba el president de la Junta de Galícia, els presidents de les quatre diputacions, el president de la Comissió de Cultura de la Diputació que el convoca (de forma rotatòria una de les quatre diputacions), o la Conselleiro de Cultura de la Xunta de Galicia, un representant de cadascuna de les tres universitats gallegues, un representant de la RAG, un altre de l'Instituto Padre Sarmiento, i cinc persones independents designades per la Xunta, de solvència científica i literària.
El guardó està dotat amb 30.000 euros: les diputacions aporten 3.606 euros cadascuna i la Xunta de Galicia els 15.626 euros restants.

## Premiats

* 1977. Carlos Casares
* 1978. Desert
* 1979. Secció d'Arqueologia de l'Instituto Padre Sarmiento
* 1980 Eligio Rivas Quintas
* 1981 Fundación Otero Pedrayo
* 1982 Xaquín Lorenzo i José Fariña Jamardo
* 1983 Grupo Marcelo Macías
* 1984 Antonio Fidalgo Santamariña i l'Escola Aberta de Marín
* 1985 Xosé López Calo
* 1986 Xosé Filgueira Valverde
* 1987 Deserto
* 1988 Xesús Alonso Montero, Emilio Duro Peña i Darío Xohán Cabana
* 1989 Instituto da Lingua Galega
* 1990 Isaac Díaz Pardo
* 1991 Xosé Trapero Pardo
* 1992 Antón Fraguas
* 1993 Museo de Pontevedra
* 1994 Asociación de Amigos do Museo Arqueolóxico Castelo de San Antón
* 1995 Francisco Fernández del Riego
* 1996 Xulio Francisco Ogando
* 1997 Comunidade do Mosteiro de Oseira
* 1998 Museo do Pobo Galego
* 1999 Manuel María i Uxío Novoneyra
* 2000 Miguel Anxo Araúxo Iglesias
* 2001 Fundación Pedro Barrié de la Maza
* 2002 Centro Galego de Bos Aires
* 2003 Centro Galego de Montevideo
* 2004 Hermandad Gallega de Venezuela
* 2005 Sociedade Espanhola de Beneficência (Río de Xaneiro)
* 2006 Real Academia Galega i Laboratorio de Formas
* 2007 Francisco Xavier Río Barxa
* 2008 Marcos Valcárcel
* 2009 Manuel Fraga
* 2010 Es convocà en 2011
* 2011 Basilio Losada
* 2012 Xosé Luís Méndez Ferrín
* 2013 Xosé Neira Vilas

## Referències

* ↑ Bases del premi per al 2014 al Diari oficial de la Diputació de la Corunya
* ↑ Bases del premi per al 2013 publicades al Diari Oficial de Galícia
* ↑ Acto de entrega do Premio Otero Pedrayo 2011 a Basilio Losada no MPLugo
* ↑ Xosé Luís Méndez Ferrín gaña o Premio Ramón Otero Pedrayo 2012 a la Voz de Galicia
* ↑ Neira Vilas, ganador del premio Otero Pedrayo 2013 a pontevedraviva.com
# Torpediner

Un torpediner (també dit torpedinera o llanxa llançatorpedes) és un vaixell de guerra amb gran velocitat i mida reduïda dissenyat per atacar i llançar torpedes. Van ser creats per contrarestar els cuirassats i altres vaixells de guerra pesats i lents. Això es pretenia aconseguir gràcies a l'atac coordinat de diversos torpediners, que disparaven els seus torpedes a curta distància apropant-se als objectius gràcies a la seva gran velocitat i maniobrabilitat. Aquesta innovació va portar al desenvolupament dels destructors, anomenats originalment destructors de torpediners, per tal de protegir els vaixells principals d'aquesta amenaça.

## Història
### Orígens: Guerra Civil dels Estats Units

La Guerra Civil dels Estats Units va aportar nombroses innovacions a la guerra naval, incloent els primers vaixells torpediners. No obstant això es tractava de dissenys molt elementals amb un "torpede" situat a l'extrem d'un suport o esperó de la proa, destinats a impactar (mitjançant l'impuls del mateix vaixell) contra les naus principals de l'enemic. Aquesta estratègia arriscada va ser adoptada degut al bloqueig naval establert l'any 1861 pel president unionista Abraham Lincoln per evitar el subministrament i compra d'armes a l'estranger per part de l'exèrcit confederat. Com que els estats confederats no disposaven de mitjans per construir una flota capaç d'enfrontar-se a la del nord va dissenyar i utilitzar aquests primers dissenys de torpediner, vaixells petits, ràpids i capaços -en teoria- de causar danys a embarcacions molt més pesades que mantenien el bloqueig.

### Desenvolupament: Torpede autopropulsat

El primer prototip europeu de torpede autopropulsat va ser creat per Giovanni Luppis, oficial austríac, de la ciutat de Fiume (actualment Rijeka) a la costa de Croàcia. L'any 1860 va presentar un primer prototip, conduït amb cordes de la costa, que no va ser acceptat per la marina. Luppis llavors va iniciar la col·laboració amb l'enginyer anglès Robert Whitehead, amb el qual va firmar un contracte el 1864 per perfeccionar la seva invenció. Això portà finalment al primer torpede autopropulsat, el Minenshciff, presentat a la comissió de la marina austrohongaresa el 21 de desembre de 1866.
A finals del segle xix els cuirassats havien esdevingut els principals vaixells de guerra, amb un gran blindatge i potència de poc. Però el mateix blindatge i els canons de gran calibre imposava un immens desplaçament que feia a aquests vaixells relativament lents i poc maniobrables. Aquest fet va permetre el desenvolupament dels torpediners moderns: vaixells petits i ràpids, equipats amb els nous torpedes autopropulsats, que permetien danyar i fins i tot enfonsar als grans cuirassats amb un cost molt menor als d'aquests. El primer vaixell capaç de disparar torpedes autopropulsats va ser l'HMS Lightning britànic, que va entrar en servei el 1877. L'any 1887 el seguia Torpeilleur No 1 de la Marina francesa.

## Referències

* ↑ «Torpediner». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Portaavions
* Guerra naval
* Creuer (vaixell de guerra)
* Cuirassat
* Fragata (vaixell)
* Corbeta
Viccionari
# IEC 61000-3-2

IEC 61000-3-2 és una normativa internacional (creada per l'IEC) de compatibilitat electromagnètica que es refereix als límits per a emissions de corrent harmònic en equips amb corrent d'entrada ≤16 A per fase. És la part 3-2 de la norma IEC 61000 i la darrera versió es pot esbrinar aquí.

## Aplicació

IEC 61000-3-2 aplica a tots els equips elèctrics o electrònics amb corrent d'entrada inferior o igual a 16 Ampers, dissenyats per a ser connectars a la xarxa pública d'alimentació elèctrica. Amb les següents excepcions:
* Xarxes no públiques.
* Equipament mèdic.
* Equips de classe Ai D amb potència d'entrada menor a 75W.
* Equips amb tensions d'entrada inferiors a 230Vac.

## Classificació dels equips

Quant a la limitació de corrent harmònic, els equips es classifiquen de la següent manera:
* Classe A:
** equips trifàsics equilibrats.
** equips electrodomèstics, excepte els de la classe D.
** eines, aexcepció de les eines portàtils.
** reguladors de llum per a làmpades d'incandescència.
** equips d'àudio.
* Classe B:
** eines portàtils.
** equips de soldadura per arc que no siguin professionals.
* Classe C:
** equips d'il·luminació.
* Classe D:
** Equips amb potència inferior o igual a 600W dels següents : ordinadors personals i pantalles d'ordinadors personals, receptors de televisió, frigorífics i congeladors que tinguin un o més controladors de velocitat variable de motors.

## Límits de corrents harmònics

* Classe A : s'apliquen els valors de la taula 1.
* Classe B : s'apliquen els valors de la taula 1 multiplicats per un factor d'1,5
* Classe C : si la potència és major de 25W (s'apliquen els valors de la taula 2), si la potència és menor o igual a 25W (s'apliquen els valors de la taula3, coluna 2)
* Classe D : s'apliquen els valors de la taula 3.
Taula 1:
Límits harmònics per equips Classe A (IEC 61000-3-2) :
| Ordre de l'harmònic | Corrent harmònic en A |
| 2 | 1,08 |
| 3 | 2,10 |
| 4 | 0,43 |
| 5 | 1,14 |
| 6 | 0,30 |
| 7 | 0,77 |
| 9 | 0,40 |
| 11 | 0,33 |
| 13 | 0,21 |
| 15≤n≤39 (n senar) | 0,15 x 15/n |
| 8≤n≤40 (n parell) | 0235 x 8/n |
Taula 2:
Límits harmònics per equips Classe C (IEC 61000-3-2) :
| Ordre de l'harmònic | Corrent harmònic en % del corrent d'entrada a la freqúència fonamental |
| 2 | 2 |
| 3 | 30 x Factor de potència del circuit |
| 5 | 10 |
| 7 | 7 |
| 9 | 5 |
| 11≤n≤39 (n senar) | 3 |
Taula 3:
Límits harmònics per equips Classe D (IEC 61000-3-2) :
| Ordre de l'harmònic | Corrent harmònic màxim admisible per W en mA/W | Corrent harmònic màxim admisible en A |
| 3 | 3,4 | 2,3 |
| 5 | 1,9 | 1,14 |
| 7 | 1,0 | 0,77 |
| 9 | 0,5 | 0,40 |
| 11 | 0,35 | 0,33 |
| 13≤n≤39 (n senar) | 3,85/n | veure taula 1 |

## Referències

* ↑ «IEC Search | Site search». www.iec.ch. [Consulta: 12 gener 2017].
* ↑ «Vista prèvia d'IEC 61000-3-2» (en anglès). [Consulta: 12 gener 2017].
* 1 2 «Gguia IEC 61000-3-2» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-01-18. [Consulta: 12 gener 2017].
* ↑ «Generalitats IEC 61000-3-2» (en anglès). http://www.teseq.cn. Arxivat de l'original el 2014-05-13. [Consulta: 12 gener 2017].
# Spiru Haret

Spiru Haret (Iași, 15 de febrer de 1851 - Bucarest, 17 de desembre de 1912) va ser un matemàtic romanès d'origen armeni que va ser Ministre d'Ensenyament de Romania i va inspirar el seu sistema educatiu.

## Vida i Obra

Haret va estudiar a la universitat de Bucarest a partir de 1869. Es va graduar el 1874 en matemàtiques i física. Va guanyar una beca que li va permetre continuar estudis a la universitat de la Sorbona, en la qual es va doctorar el 1878. La facultat de ciències de Grenoble el va intentar retenir com docent, però ell va retornar a Bucarest per ocupar la càtedra de mecànica racional de la seva universitat. Tot i que es va continuar dedicant a la docència de les matemàtiques, Haret es va involucrar en la política, sobre tot en el camp de l'ensenyament: El 1882 va ser nomenat membre del Consell Permanent de l'Ensenyament, el 1883 va ser Inspector General Escolar, de 1885 a 1888 va ser Secretari General del Ministeri d'Instrucció Pública.
Va ser Ministre d'Instrucció Pública en governs liberals en tres ocasions: 1897-1899, 1901-1904 i 1907-1910. Haret va ser un reformador del sistema educatiu hongarès, convertint-lo en l'instrument bàsic de transmissió de coneixement i per crear les habilitats necessàries per les activitats pràctiques. També es va centrar en millorar les escoles rurarls, formant el professorat, per aconseguir millorar la situació dels camperols.
Una universitat privada de Bucarest fundada el 1991 porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Livezeanu, 1995, p. 32.
* ↑ Walter et al., 2016, p. 150.
* ↑ Schifirnet, 2014, p. 311.
* ↑ Livezeanu, 1995, p. 31.
* ↑ Schifirnet, 2014, p. 317.
* ↑ Neculau i Chelariu, 2014, p. 801.

## Bibliografia

* Livezeanu, Irina. Cultural Politics in Greater Romania (en anglès). Cornell University Press, 1995. ISBN 0-8014-8688-2.
* Neculau, Andreea; Chelariu, Adelina «Law Benchmarks Regarding Adult Education during Spiru Haret’s ministry mandate. Achieving a Goal» (en anglès). Procedia. Social and Behavioral Sciences, Num. 142, 2014, pàg. 800-803. DOI: 10.1016/j.sbspro.2014.07.619. ISSN: 1877-0428.
* Schifirnet, Constantin «Spiru Haret, Education and School Legislation Reform» (en anglès). Revista română de sociologie, Vol. 25, Num. 3/4, 2014, pàg. 311-326. ISSN: 1224-9262.
* Walter, Scott A.; Nabonnand, Philippe; Krömer, Ralf; Schiavon, Martina. «Spiru C. Haret». A: La correspondance entre Henri Poincaré, les astronomes, et les géodésiens (en anglès). Birkhäuser, 2016, p. 150-153. ISBN 978-3-7643-7167-8.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Spiru Haret» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Filottrano

Filottrano és un comune (municipi) de la província d'Ancona, a la regió italiana de les Marques, situat a uns 25 quilòmetres al sud-oest d'Ancona. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 9.298 habitants.
Filottrano limita amb els següents municipis: Appignano, Cingoli, Jesi, Montefano, Osimo i Santa Maria Nuova.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 26 març 2020].
# Pregnenolona

La pregnenolona (P5), o pregn-5-en-3β-ol-20-one, és un esteroide endògen i precursor / intermedi metabòlic en la biosíntesi de la majoria de les hormones esteroides, inclosos els progestàgens, andrògens, estrògens, glucocorticoides i mineralocorticoides. A més, la pregnenolona és biològicament activa per dret propi, actuant com a neuroesteroide.
A més del seu paper com a hormona natural, la pregnenolona s'ha utilitzat com a medicament i suplement.

## Funció biològica

La pregnenolona i el seu 3β- sulfat, el sulfat de pregnenolona, com la DHEA, el sulfat de DHEA i la progesterona, pertanyen al grup de neurosteroides que es troben en altes concentracions en determinades zones del cervell i s'hi sintetitzen. Els neuroesteroides afecten el funcionament sinàptic, són neuroprotectors i milloren la mielinització. La pregnenolona i el seu èster de sulfat poden millorar la funció cognitiva i de memòria. A més, poden tenir efectes protectors contra l'esquizofrènia.

## Referències

* ↑ J. Clin. Endocrinol. Metab., 10, 4, 01-04-1950, pàg. 455–74. DOI: 10.1210/jcem-10-4-455. PMID: 15415436.
* ↑ Neuroscience, 191, 01-09-2011, pàg. 78–90. DOI: 10.1016/j.neuroscience.2011.06.076. PMID: 21756978.
* ↑ Brain Research. Brain Research Reviews, 37, 1–3, 01-11-2001, pàg. 301–12. DOI: 10.1016/S0165-0173(01)00135-7. PMID: 11744095.
* ↑ Neuroscience, 191, 01-09-2011, pàg. 78–90. DOI: 10.1016/j.neuroscience.2011.06.076. PMID: 21756978.