OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Nin i Serra

Joan Antoni Nin i Serra (Vilanova i la Geltrú, 9 de juny del 1804 – Tortosa, 8 d'agost del 1867) va ser religiós, musicòleg i mestre de capella.
Es formà a l'escolania de la catedral de Barcelona, i fou deixeble del mestre Ramon Aleix i Batlle (mestre de capella de Santa Maria del Mar), i amic de Ramon Carnicer i de Ramon Vilanova. Després d'ordenar-se sacerdot va ser mestre de capella de la catedral de Tortosa de l'any 1824 al 1867, si bé durant la primera Guerra Carlina (1833-1839) hagué d'exiliar-se a França; en tornà el 1841, i continuà exercint el seu càrrec fins a la mort. Va ser mestre del músic i musicòleg Felip Pedrell (que el tenia en gran estima i el declarava el seu "únic mestre"), de Daniel Gavaldà (professor i pianista de cambra de la reina Isabel II) i del famós organista Andreu Coscollano.
Nin compongué força música sacra, com corresponia a la plaça obtinguda. A banda, recopilà moltíssima música polifònica -especialment del segle xvi- d'arreu de la península Ibèrica, que copià personalment en 48 volums, dels que ens n'han arribat 21 (conservats a la Biblioteca de Catalunya i a l'Orfeó Català). També es dedicà a la recol·lecció de cançons populars. Obres de Nin a la col·lecció Pedrell d la Biblioteca de Catalunya (Bibliografia): Salmo 3º de Tercia amb orquestra, Laetatus sum per a orquestra, Domine ad adjuvandum per a orquestra, In exitu a 5 veus, Benedictus Dominus Deus a 8, Alma a 6, Lauda Jerusalem per orquestra, Domine, Dixit, Laudate Dominum per a tiple en 8è to, Gloria laus a 4 veus, Popule meus a 8, Vexilla Regis a 4 veus en 1r, 2n, 7è i 8è tons, Magnificat en 4t, 7è i 3r tons.
El seu germà, Francesc Nin i Serra, va ser compositor i violinista. En el catàleg Pedrell (vegeu la Bibliografia) se'n citen diverses obres: Benedictus amb orquestra, Salve amb violins i trompes, Rosario amb orquestra.

## Referències

* ↑ «Joan Nin i Serra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Edición del jueves, 03 junio 1920, página 8 - Hemeroteca - La Vanguardia».

## Bibliografia

* Felip Pedrell Mi maestro, article a La Vanguardia 3.6.1920, p. 8 i 16.6.1920, p. 12
* Felip Pedrell Catàlech de la Biblioteca Musical de la Diputació de Barcelona. Vol. I Barcelona: Diputació, 1908
# Josep Aymerich

Josep Aymerich és el nom dels següents personatges:
* Josep Aymerich i Subirats (la Garriga, 25 de juny del 1889 - 29 d'octubre del 1971), promotor cultural, director de corals i compositor català.
* Josep Aymerich i Cortillas (l'Ametlla del Vallès, 1945), polític català i alcalde de l'Ametlla del Vallès.
# Joan Casadó Tisans

Joan Casadó Tisans (Barcelona, ? - Barcelona, 21 de juliol de 1922) fou un arquitecte català del darrer terç del segle xix. Va obtenir el títol de mestre d'obres a Barcelona l'any 1872 i fou nomenat ajudant de carreteres provincials i camins veïnals l'any 1882. Va presentar uns projectes arquitectònics de reformes a l'Exposició Universal de Barcelona de l'any 1888. Fou president de la Junta del Centre de Mestres d'Obres de Catalunya a tombant de segle.
Les seves obres més importants són: la casa Agustí Piguillem (carrer del Parlament, 21, Barcelona), la casa Maruny (carrer d'Antoni de Capmany, 24-26, Sant Feliu de Guíxols), les cases Jaume Gatells (carrer del Masnou, 21-25, Barcelona) i la casa de Josep Carreras Ferrer (carrer de Jacint Verdaguer, 30, el Masnou).
Es va casar amb Ramona Espinal Pérez i va tenir dues filles: Montserrat i Ramona.

## Referències

* ↑ «Aniversari de la mort de Joan Casadó i Tisans». La Veu de Catalunya: diari catalá d'avisos, noticias y anuncis, 21-07-1923 [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Joan Casadó Tisans». Arquitectura Modernista. [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Picaduras». La Mosca roja: periódico joco-sério, 08-07-1882.
* ↑ Ráfols, Josep-Francesc. Diccionario Biográfico de Artistas de Cataluña. Barcelona: Editorial Millá, 1953.
* ↑ «Noticias de Barcelona». La Veu de Catalunya : diari catalá d'avisos, noticias y anuncis, 14-01-1900 [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Joan Casadó Tisans». Barcelona Modernista. [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Aniversario del fallecimiento de Dª Ramona Espinal Pérez de Casadó». La Vanguardia, 12-02-1922.
# Johannes Fabry

Johannes Fabry (Jülich, 1 de juny de 1860 - Dortmund, 29 de juny de 1930) va ser un dermatòleg alemany.

## Biografia

Va estudiar medicina a les universitats de Berna i Berlín, i es va doctorar el 1886. Després de graduar-se, es va formar en dermatologia amb Joseph Doutrelepont a la Universitat de Bonn i amb Hugo Ribbert a Zuric. De 1889 a 1929 va ser el director mèdic de la Clínica dermatològica de l'hospital municipal de Dortmund, que sota la seva direcció es va convertir en un centre líder en dermatologia.
El seu nom està associat a la "malaltia de Fabry", una malaltia metabòlica hereditària rara caracteritzada per lesions cutànies telangiectàtiques, insuficiència renal i trastorns del sistema cardiovascular, gastrointestinal i nerviós central. El 1898 va descriure les característiques dermatològiques de la malaltia en un nen de 13 anys, anomenant l'afecció "púrpura hemorràgica nodularis". La malaltia també s'anomena "malaltia d'Anderson-Fabry", anomenada així per mèrit conjunt amb el cirurgià britànic William Anderson, que independentment de Fabry, va estudiar i descriure la progressió de la malaltia durant gairebé 20 anys en un pacient de 39 anys.

## Obres seves relacionades amb la malaltia de Fabry

* Ein Beitrag zur Kenntnis der Purpura haemorrhagica nodularis (Purpura papulosa haemorrhagica Hebrae). Archiv für Dermatologie und Syphilis, Berlín, 1898, 43: 187-200.
* Ueber einen Fall von Angiokeratoma circumscriptum am linken Oberschenkel. Dermatologische Zeitschrift, 1915, 22: 1-4.
* Zur Klinik und Ätiologie der Angiokeratoma. Archiv für Dermatologie und Syphilis, Berlín, 1916, 123: 294-307.
* Weiterer Beitrag zur Klinik des Angiokeratoma naeviforme (Naevus angiokeratosus). Dermatologische Wochenschrift, Hamburg, 1923, 90: 339.

## Referències

* ↑ Johannes Fabry at Who Named It
* ↑ Fabry's disease Arxivat 2013-09-05 a Wayback Machine. Mondofacto
* ↑ Fabry, Johannes (en alemany) Archiv für Dermatologie und Syphilis, 43, 1, 01-12-1898, pàg. 187–200. DOI: 10.1007/bf01986897. ISSN: 0340-3696.
* ↑ The Man Behind the Syndrome by Greta Beighton
* 1 2 Anderson-Fabry disease Who Named It
* ↑ ANDERSON, WILLIAM (en anglès) British Journal of Dermatology, 10, 4, 01-04-1898, pàg. 113–117. DOI: 10.1111/j.1365-2133.1898.tb16317.x. ISSN: 0007-0963.
# Johann Gottlieb Gleditsch

Johann Gottlieb Gleditsch (5 de febrer de 1714 a Leipzig – 5 d'octubre de 1786 a Berlín) va ser un metge i botànic alemany sent un dels pioners del coneixement de la sexualitat de les plantes i de la reproducció de les plantes.
Estudià medicina a Leipzig (1728–35), un dels seus mestres va ser Johann Ernst Hebenstreit (1703–1757). Des de 1742 va donar lliçons de fisiologia, botànica i materia medica a la Universitat de Frankfurt, després va ser professor de botànica a Berlin al Collegium Medico-chirurgicum i director del Jardí Botànic Berlin-Dahlem. Va donar una base científica a la recerca forestal.
En els seus experiments del moviment de les plantes, demostrà la influència dels factors climàtics sobre els òrgans de les plantesi també el paper dels insectes en la pol·linització.
El recorda el gènere botànic Gleditsia (família Fabàcia), i també la revista botànica "Gleditschia". A Berlin-Schöneberg, un carrer es diu Gleditschstraße.

## Obres

* "Consideratio Epicriseos Siegesbeckianae in Linnaei Systema Plantorum Sexuale Et Methodum Botanicam Huic Superstructam", 1740 - dissertació on Gleditsch reconeix la importància del sistema de Linnaeus.
* "Systema plantarum a staminum situ Systema plantarum a staminum situ", 1764.
* Vermischte physicalisch-botanisch-oeconomische Abhandlungen, 1765 -.
* Systematische Einleitung in die neuere, aus ihren eigenthümlichen physikalisch-ökonomischen Gründen hergeleitete Forstwissenschaft (dos volums, 1775) - Sobre aforestació.

## Referències

* ↑ ADB: Gleditsch, Johann Gottlieb @ Allgemeine Deutsche Biographie
* 1 2 Deutsche Biographie
* ↑ Missouri Botanical Garden Gleditsia triacanthos
* ↑ WorldCat Title Gleditschia
* ↑ Open Library (publications)
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* IPNI List of plants described or co-described by Gleditsch.
# José Ángel Pérez Cebrián

José Ángel Pérez Cebrián, més conegut com a Pepín, és un futbolista valencià. Va nàixer a Alacant el 28 d'octubre de 1975, i ocupa la posició de davanter.
Ha estat internacional amb la selecció valenciana i amb categories inferiors de la selecció espanyola.

## Trajectòria

S'inicia al planter de l'Hèrcules CF, d'on passa el 1994 al juvenil del FC Barcelona. Al quadre blaugrana puja fins a arribar al Barcelona Atlètic. La temporada 98/99 milita al València Mestalla, i a l'any següent, hi recala al CD Numancia. Els castellans juguen la primera divisió, però el davanter es manté inèdit tota la temporada.
Eixa campanya, la 99/00, la finalitza al CD Badajoz. Els dos anys següents, hi serà titular amb els extremenys, sumant 12 gols en 73 partits. Després d'un any al Marítimo de Funchal portuguès, a partir del 2003 la seua carrera prossegueix per conjunts de Segona B i Tercera Divisió: Hèrcules CF (03/04), Cultural Leonesa (04/06), Reial Oviedo (06/07), Vila Joiosa (07/08), CE Alcoià (08/09) i de nou a la Vila Joiosa.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Jorge Manuel Theotocópuli

Jorge Manuel Theotocópuli (Toledo, 1578 - 1631), pintor i arquitecte espanyol, pel que sembla va ser l'únic fill natural del conegut pintor Domenikos Theotocópoulos, «El Greco». Va aprendre l'ofici de pintor treballant al taller del seu pare, car a partir de 1603 es documenta la seva participació en l'encàrrec patern dels retaules d'Illescas. Poc més tard, el 1607, va començar a elaborar treballs independents, com el retaule de Titulcia, on, si bé segueix el manierisme del seu progenitor, comença a distingir-se un estil personal, encara que la seva qualitat com a pintor va ser sempre notablement inferior a la del gran mestre cretenc.
Després de la mort del seu pare, el 1614, Jorge Manuel va enfocar els seus interessos cap a l'arquitectura, on va seguir l'escola herreriana al costat de Nicolás de Vergara el Mozo i Juan Bautista Monegro. Entre 1612 i 1618 participa en la finalització de la construcció de l'Ajuntament de Toledo. Més tard, el 1625 va obtenir el càrrec de mestre major escultor i arquitecte de la Catedral de Toledo, on va treballar en la construcció de la capella anomenada «del Ochavo» i en la cúpula de la capella mossàrab d'Enrique Egas. Casat en dues ocasions, va acabar arruïnat a causa d'un litigi amb l'Hospital Tavera, pel qual li van embargar els béns.
# Jorge Madureira

Jorge Manuel Catarino Madureira (nascut el 5 de febrer de 1976) és un futbolista retirat portuguès que va jugar com a migcampista central.

## Carrera de club

Nascut a Matosinhos, Madureira es va incorporar al sistema juvenil del FC Porto als 10 anys. La temporada 1993–94 va debutar amb el primer equip, començant en un empat a casa 0-0 contra el SC Beira-Mar el 2 de juny de 1994 en la qual seria la seva única aparició competitiva.
Posteriorment, Madureira va jugar al Leça FC (Primeira Liga, només cinc partits) i al Gil Vicente FC (segona divisió), passant els dos anys següents amb el CD Aves a la segona. Va tornar a la màxima categoria per a la campanya 1998–99, però només va participar una vegada a l'Acadèmica de Coimbra –una derrota a casa per 0–5 davant el FC Alverca-, que també va patir el descens.
En els anys següents, Madureira va representar l'AD Esposende, el FC Penafiel i el Vilanovense FC, després va passar dues temporades a la segona divisió amb el SC Salgueiros durant les quals només va participar en 16 partits de lliga combinats. Després d'un any amb el FC Pedras Rubras a la tercera categoria, va tornar al Leça per tres campanyes més, ajudant el club a tornar a aquest nivell en el seu segon any i retirar-se professionalment el juny de 2008, amb 32 anys.

## Internacional

Madureira va guanyar 15 partits amb la selecció portuguesa sub-20, sumant una altra aparició amb la sub-21. Amb l'anterior equip, va competir al Campionat Mundial Juvenil de la FIFA de 1995, jugant tots els partits per a l'eventual tercera posició.

## Referències

* ↑ Jorge Madureira Fitxa i estadístiques a la FIFA

## Enllaços externs

* Jorge Madureira, fitxa a ForaDeJogo
* National team data (en portuguès)
# Juan Miguel Echevarría

Juan Miguel Echevarría (Camagüey, 11 d'agost de 1998) és un atleta cubà especialitzat en el salt de llargada. En la seva carrera esportiva destaca una medalla de plata als Jocs Olímpics de Tòquio 2020, una medalla de bronze en el Campionat del Món de Doha 2019, una medalla d'or en els Jocs Panamericans de Lima 2019 i una medalla d'or en el Campionat del Món en pista coberta de Birmingham 2018. La seva marca personal és de 8,68m, aconseguida el 30 de juny de 2018 a la ciutat alemanya de Bad Langensalza. El 10 de març del 2019, Echevarría va fer un salt de 8,92 metres (que es convertiria en un dels 5 millors salts de tots els temps), tot i que no es va quantificar degut a la força del vent favorable (+3,3 m/s).
El 17 de juny de 2022, s'anunciava que Echevarría havia sol·licitat la baixa de l'equip cubà d'atletisme.
Una mesos més tard, el febrer de 2023, l'atleta anunciava que tornava a practicar l'atletisme. Tot i així, ho faria fora de l'illa caribenya, entrenant amb l'equip portuguès del Benfica.

## Historial de competició

| Any | Competició | Seu | Posició | Marca |
| 2015 | Campionat del Món Sub-18 | Cali, Colòmbia | 4t | 7.69m |
| 2015 | Campionat Panamericà Junior | Edmonton, Canadà | 1r | 7.76m |
| 2016 | Campionat del Món Sub-20 | Bydgoszcz, Polònia | 5è | 7.78m |
| 2017 | Campionat del Món | Londres, Regne Unit | 15è (q) | 7.86m |
| 2018 | Campionat del Món en pista coberta | Birmingham, Regne Unit | 1r | 8.46m |
| 2019 | Jocs Panamericans | Lima, Perú | 1r | 8.27m |
| 2019 | Campionat del Món | Doha, Qatar | 3r | 8.34m |
| 2021 | Jocs Olímpics | Tòquio, Japó | 2n | 8.41m |

## Referències

* ↑ «Perfil de World Athletics» (en anglès). [Consulta: 31 octubre 2023].
* ↑ «Echevarria extends long jump world lead to 8.68m in Bad Langensalza» (en anglès). [Consulta: 30 juny 2018].
* ↑ «Juan Miguel vuela hasta 8.92 y sigue al acecho del récord de Powell» (en castellà). [Consulta: 11 març 2019].
* ↑ «Saltador cubano Echevarría pide la baja del equipo nacional» (en castellà). [Consulta: 17 juny 2022].
* ↑ «Juan Miguel Echevarría lo confirma, "De vuelta al atletismo"» (en castellà). Cuba noticias 360, 27-02-2023.
* ↑ «Club portugués confirma al campeón en salto cubano Juan Miguel Echevarría» (en castellà). Cuba Llama, 04-08-2023.
# Juan Miguel Hidalgo Aguado

Juan Miguel Hidalgo Aguado (Granada, 19 de març del 1972 -) és pianista, compositor i professor, es va introduir a la música gràcies al seu pare, que era trompetista i propietari d'una tenda de música. El seu interès pel piano va venir de la mà del seu germà gran que també és pianista.
La seva formació va començat al Conservatori de Granada, l'any 1993 va acabar la carrera de piano amb matrícula d'honor. Al 1994 va començar amb els estudis de composició i direcció d'orquestra amb Enrique Rueda. Els seus concerts varen començar des de ben petit, amb tretze anys es va iniciar com a pianista solista a la banda municipal de Granada. Amb quinze anys va desenvolupar amb més èmfasi les seves composicions i va estrenar el concert per a piano nº1. L'any següent va estrenar el concert per a piano nº 2 amb l'Orquestra Municipal de Madrid. Ha actuat amb l'Orquestra Ciutat de Granada, també en el Festival de Internacional de Música y Danza de Granada, juntament amb els seu germà. També ha realitzat gravacions per a TVE i algunes de les seves composicions han sonat a Radio Nacional de España. Un fet destacable és que a l'any 1996 el seu segon quartet de cordes op.32. va ser estrenat als Estats Units interpretat pel quartet “Resonancias”. El novembre de 2001 va debutar com a director amb l'orquestra del Conservatori Superior de Música Victoria Eugenia de Granada i el Coro Federico García Lorca. Actualment és professor del Conservatori Professional de Música de Granada.
Les seves composicions es poden dividir en diferents conjunts musicals:
* Obres per a piano (25)
* Obres de música de cambra (8)
* Música orquestral (10)
* Instruments solistes amb orquestra (3)
* Música simfònica (2)
La seva música ha tingut com a influència la música del segle xix, i ha interpretat grans compositors com Chopin i Liszt. Tot i així l'harmonia i la forma de les seves obres han seguit l'estètica romàntica. Actualment les seves peces comencen a tenir influència del dodecafonisme i utilitza recursos com la politonalitat o l'harmonia alterada.
Tot i ser bastant jove, 48 anys, al llarg de la seva carrera ha obtingut diferents reconeixements. L'any 1993 va obtenir el remi Final de Carrera i va guanyar el concurs de piano “Antoni Torrandell” a Palma. Al 1994 va guanyar el tercer premi en el concurs de piano Juventudes Musicales de Granada.

## Referències

* ↑ García Torrelles, Pablo. Catalogación, Estudio, Análisis Y Criterios De Interpretación De Las Sonatas Para Viola Y Piano De Compositores Españoles Del Siglo XX (tesi) (en castellà). Universidad de Granda, 2005, p. 626.
# Jornal de Angola

Jornal de Angola era l'únic periòdic diari d'Angola des de la independència del país en 1975 i fins 2008. És publicat a Luanda per l'editorial Edições Novembro. Està sota el control de l'Estat angolès.
L'editor en cap del diari és Víctor Silva. L'organització utilitza els canals d'emissió d'ANGOP, Agence France-Presse, Reuters, EFE, i Prensa Latina. A més de l'edició impresa hi ha una edició online.

## Referències

* ↑ «A escola da notícia chamada Jornal de Angola». Jornal de Angola, 26-06-2011. Arxivat de l'original el 2017-10-10. [Consulta: 9 octubre 2017].
* ↑ «Jornal de Angola - Ficha Técnica e Contactos» (en portuguese). Jornal de Angola, 11-08-2013. Arxivat de l'original el 23 de maig 2017. [Consulta: 9 d’octubre 2017].
# Julio Herrera y Obes

Julio Herrera y Obes Martínez (Montevideo, 9 de gener de 1841 - ibídem, 6 d'agost de 1912), va ser un polític i president constitucional uruguaià entre els anys 1890 i 1894.
Va acompanyar Venancio Flores, com a secretari, en la Guerra de la Triple Aliança contra Paraguai. Va anar ministre d'Exteriors amb Tomás Gomensoro, diputat a les «cambres bizantines», va ser deportat a la barca Puig i va participar en la «Tricolor». Va reorganitzar el vermellisme (en castellà, coloradismo) recolzant-se en el diari El Heraldo. Ministre de Govern de Máximo Tajes, va dirigir la transició a la democràcia i el 1890 va ser elegit president civil, una vegada acabada l'etapa militarista. Va enfrontar una crisi financera i va sostenir la «influència directora». Com a senador, es va oposar al Pacte de la Creu de 1897 i va ser expulsat del país. Va tornar el 1903. Malgrat la seva pobresa, va rebutjar dignament una pensió del govern de Claudio Williman.
Julio Herrera y Obes és, a més, un carrer cèntric de Montevideo, que rep el seu nom com homenatge a la memòria de l'expresident.

## Enllaços externs

* Presidència de l'Uruguai Arxivat 2011-02-24 a Wayback Machine. (castellà)
# Julio Gómez Rendón

Julio Gómez Rendón (28 d'octubre de 1954) és un exfutbolista guatemalenc de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de Guatemala, amb la qual participà en els Jocs Olímpics de 1976. Pel que fa a clubs, destacà a Aurora i Municipal.

## Referències

* ↑ «Perfil a sports-reference.com». Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 22 abril 2019].
* ↑ Perfil a ceroacero.es
* ↑ JULIO ROBERTO GOMEZ RENDON, EL "TIBURÒN" EXAURORA Y EXMUNICIPAL
# Tossal de Queralt

El Tossal de Queralt és una muntanya de 436 metres que es troba al municipi dels Plans de Sió, a la comarca catalana de la Segarra.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 266109001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Twike

El Twike (composició de Twin i Bike) és un vehicle elèctric lleuger (L.E.V.) de tracció mixta humana i elèctrica, dissenyat per portar dos passatgers amb les respectives maletes. Pot ser conduït en mode només elèctric o elèctric + pedalejant.
Pedalar augmenta l'abast o autonomia del vehicle, però no n'augmenta la velocitat màxima. El vehicle no pot ser propulsat únicament a pedals. Un sistema de frenada antibloqueig regenerativa captura l'energia de la desacceleració i la carrega a les bateries (controlades per ordinador).
Construït de materials lleugers com alumini i plàstic, aquest tricicle de 246 kg porta un motor elèctric de 3 kW i bateria de 336 volts que pot ser
* bateria de Níquel i Cadmi de 10 ampere hora de càrrega elèctrica i 50 a 90 km d'autonomia.
* bateria de Níquel i Hidrur metàl·lic de 17,8 ampere hora de càrrega elèctrica i 80 a 140 km d'autonomia.
* bateria de Lithium-Mangan:>500 km d'autonomia.
Els propietaris de Twikes, que s'autoanomenen pilots, organitzen regularment trobades i curses per popularitzar el vehicle i intercanviar experiències.
Originalment desenvolupat a Suïssa, el fabrica actualment a Alemanya l'empresa "FINE Mobile GmbH"
Actualment (2019) han desenvolupat nous models (Twike4 com a prototip i ara Twike 5, amb fins a 500km d'autonomia i més de 120km/h de velocitat màxima)

## Dades d'operació

Francesc Baselga, propietari d'un Twike, proporciona les següents dades

### Velocitat mitjana

    50 a 60 km/h

### Velocitat màxima

    95 km/h

### Temps de càrrega

    2 hores

### Cost d'una càrrega

    0,30 € que et permeten fer 60 km.

## Mode d'operació

En moviment el Twike es controla amb una palanca de control, més semblant al braç d'un timó de barca que al joystick d'ordinador. A plena càrrega pot fer entre 40 i 90 km de recorregut per càrrega si les bateries són de níquel i cadmi, o 140 km si són de níquel i hidrur metàl·lic, depenent del terreny, velocitat, pes dels passatgers i càrrega, i el pedalejar del conductor i el passatger.
L'ordinador de bord del Twike controla tots els aspectes de càrrega i descàrrega de les bateries i l'ús de l'energia. Es poden modificar paràmetres que afecten al rendiment, major o menor acceleració així com a l'autonomia. Els usuaris de Twike Amèrica han informat d'haver atès velocitats per damunt dels 105 km/h.

## Referències

* ↑ Fabricant: FINE Mobile GmbH (alemany)
* ↑ YouTube - Cotxe elèctric: el Twike

## Enllaços externs

* Blog: Think-Twike (Apunta't a Zero CO2)
* YouTube - El Twike a Cardedeu
* www.twike.com (anglès)
* Fòrum TwikeWorld Arxivat 2014-12-18 a Wayback Machine. (anglès)
# Acroneuria prolonga

Acroneuria prolonga és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Nord-amèrica: Louisiana.

## Referències

* ↑ Pictet, F.J., 1841. Histoire naturelle générale et particulière des insectes névroptères 1:144.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Claassen, 1937. J. Kans. Entomol. Soc. 10(2):42.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Stoneflies (Plecoptera) of Louisiana (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Claassen, 1940. Mem. Cornell agric. Exp. Sta. 232:175.
* Frison, 1942. Ill.Nat.Hist.Surv.Bull. 22(2):273, 274.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:307.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 15 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)