OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francisco José Lara Ruiz

Francisco José «Paco» Lara (Granada, 22 de febrer de 1977) és un ciclista espanyol, professional des del 2000 fins al 2007. Destacava com a gregari, sense aconseguir grans èxits personals. Malgrat això, va fer un 3r lloc al Campionat d'Espanya en ruta l'any 2004.

## Palmarès

* 1999
** 1r al Memorial Valenciaga
* 2000
** 1r a la Volta a Cartagena

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2003. 59è de la classificació general.
* 2004. 14è de la classificació general.
* 2005. Abandona

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2002. 46è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Front Popular d'Alliberament Oromo

El Front Popular d'Alliberament Oromo/Oromo Peoples Liberation Front OPLF, és una organització política d'Etiòpia d'àmbit regional i ètnic oromo.
El 1989 el cap històric dels somalis de Bale, l'autoanomenat general Wako Gutu, que havia dirigit la guerrilla de Bale (1963-1972) i el Front d'Alliberament Somali Abo (1973-1989), va formar una facció que va agafar el nom de Front de Líders Populars Units Oromo/United Oromo People's Leadership Front UOPLF, o simplement Líders Populars Units Oromo/United Oromo People's Leadership UOPL. Wako Gutu i el UOPL es va aliar al Front Popular d'Alliberament del Tigre i el 1991 va constituir un grup polític nou anomenat Front Popular d'Alliberament Oromo sota la seva direcció i la de Abajebel Tahiro i Haji Mohammed Quta. El març de 1994 es va rebatejar com Front Popular d'Alliberament Unificat Oromo/United Oromo People's Liberation Front (probablement perquè es va unir a algun altre grup), si bé una facció va conservar el nom original.
El setembre del 2000 aquesta facció que mantenia el nom original es va integrar el ULFO (Forces Unides d'Alliberament d'Oròmia) que no va reeixir i ja no funcionava el 2003. Va participar després al segon ULFO el 2010 unit al Consell d'Alliberament d'Oròmia com a Consell del Front Popular d'Alliberament d'Oròmia (es van unir a finals de novembre de 2006).

## Notes

* ↑ «fundació de l'ULFO». Arxivat de l'original el 2012-02-04. [Consulta: 8 juny 2012].

## Referències

* Oromos Arxivat 2012-06-22 a Wayback Machine.
# Frontó Labrit

El Frontó Labrit és el frontó de capçalera a Pamplona.
L'ajuntament n'és propietari i el gestiona la Federació Navarresa de Pilota. Va ser inaugurat l'any 1952, i el 2002 fou seu del Campionat del Món de Pilota Basca. Atés l'ambient animós que s'hi viu és conegut com a La Bombonera, nogensmenys hi caben fins a 1.200 espectadors. Per les seues mesures, 36m, és un frontó curt, apte doncs per a jugar a pilota a mà o a pala curta.

## Enllaços externs

* Fitxa del Frontó Labrit Arxivat 2007-10-29 a Wayback Machine.
# Front Regionalista Cors

Front Regionalista Cors (FRC) fou un grup nacionalista cors creat el 1966 de la unió de la Unió Corsa de Charles Santoni, CEDIC i Jeune Corse, de Paul-Marc Seta. El cap fou l'independentista Sanguinetti, però els dirigents més visibles foren els germans Max Simeoni i Edmond Simeoni, que el 1967 abandonaren el grup per crear l'Acció Regionalista Corsa. Fou el primer grup d'esquerres d'ideologia regionalista des del Partit Cors d'Acció. El 1970 van convocar les jornades isola morta, influïts per l'occità Robert Lafont, i el 1972 participaren en les manifestacions contra els vessaments de mercuri de Montedison. Cap al 1973 s'inclinà per l'autonomisme, transformant-se en Partit del Poble Cors. Aleshores tenia uns 200 militants.

## Referències

* (anglès) Regionalisme cors
# Front Religiós de la Torà

Front Religiós de la Torà (hebreu: חזית דתית תורתית‎, Hazit Datit Toratit) fou una coalició política d'Israel formada pels partits ultraortodoxos Agudat Israel i Poalé Agudat Israel per a les eleccions legislatives d'Israel de 1955, en les quals van obtenir el 4,7% dels vots i 6 escons, un escó més que tots dos partits plegats a les eleccions anteriors, però no foren inclosos en la coalició de govern de David Ben-Gurion. Repetiren la coalició a les eleccions de 1959 i van obtenir novament sis escons. Degut a diferències internes la coalició es va trencar i a les eleccions de 1961 es presentaren ambdós partits per separat.
A les eleccions legislatives d'Israel de 1973 tornaren a presentar-se en coalició, en la qual obtenir el 3,8% i 5 escons. Tot i el pobre resultat, fou la quarta força política a la Kenésset. Durant la legislatura, però, la coalició es tornà a trencar, tres escons per a Agudat Israel i dos per a Poalé Agudat Israel. El 1976 Agudat Israel participà en la moció de censura contra el govern a causa de la violació del sàbat per les forces aèries israelianes.

## Resultats

* ↑ «Religious Torah Front» (en anglès). The Israel Democracy Institute.

## Enllaços externs

* Front Religiós de la Torà a la pàgina web de la Kenésset
# Fundació Jordi Gol i Gurina

La Fundació Jordi Gol i Gurina té com a finalitat principal impulsar, promoure i desenvolupar la recerca i la formació d'investigadors en l'àmbit de l'atenció primària de salut, i la difusió dels coneixements generats per la investigació. L'Institut Català de la Salut la va crear l'any 1995. Des del seu inici s'han realitzat 225 projectes de recerca, en els quals han col·laborat 157 centres de salut de Catalunya i més de 500 investigadors. Organitza l'activitat científica en 9 àrees de recerca en les quals destaca el lideratge de la xarxa d'activitats preventives i de promoció de la salut. El 2005 va rebre una Placa Narcís Monturiol

## Referències

* ↑ «Concessió de la Medalla i Placa Narcís Monturiol 2009». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 maig 2016].
# Fàbrica de farines La Victòria

La Fàbrica de farines La Victòria és un edifici del municipi de Sant Fruitós de Bages (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta rectangular amb coberta a doble vessant, de tres plantes. Les parets són mixtes, de pedra i obra a les cantonades i emmarcats.
La façana principal, arrebossada, té el mur dividit per unes bandes horitzontals de totxo. Està ornamentada amb un pinyó, on figura la data de construcció de l'edifici, i amb rajoles blaves que, també, es troben a la divisió entre la planta baixa i el primer pis.
Unes grans lletres pintades indiquen la seva primitiva funció "Fàbrica de Harinas La Victoria".
El mur de ponent hi ha adossada una construcció de planta quadrada on hi havia un dipòsit d'aigua i l'escala. Al de llevant, hi ha uns baixos que perllonguen l'edifici.
La seva tipologia és la típica de les farineres de principis de segle.

## Història

Es tracta d'una fàbrica de farines que es construí el 1911 davant la poca rendibilitat que oferia el molí del Galobart de Navarcles als seus propietaris. De fet, la seva construcció, té lloc el mateix moment que s'estengueren les farineres per tot Catalunya.
A principis dels anys 20 del segle xx, patí un incendi i deixà de funcionar com a fàbrica i, fins fa relativament pocs anys, s'ha fet servir pel bestiar.
Avui, els baixos estan buits, sense cap funció, i la primera planta es fa servir com a habitatge.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Fàbrica de farines La Victòria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 desembre 2015].
# Fred McLafferty

Fred McLafferty (Evanston, 11 de maig de 1923 - 26 de desembre de 2021) va ser un químic nord-americà conegut pel seu treball en espectrometria de masses. És conegut sobretot per la reacció de transposició de McLafferty que es va observar en espectrometria de masses. Amb Roland Gohlke va ser pioner en la tècnica de la cromatografia de gasos acoblada a espectrometria de masses. També és conegut per la dissociació per captura d'electrons, un mètode de fragmentació de ions en fase gasosa.

## Referències

* ↑ McLafferty, F. W. «Mass Spectrometric Analysis. Molecular Rearrangements». Analytical Chemistry, 31, 1, 01-01-1959, pàg. 82–87. DOI: 10.1021/ac60145a015.
* ↑ Gohlke, Roland S.; McLafferty, Fred W. «Early gas chromatography/mass spectrometry». Journal of the American Society for Mass Spectrometry, 4, 5, 01-05-1993, pàg. 367–371. DOI: 10.1016/1044-0305(93)85001-E.
* ↑ Zubarev, Roman A.; Kelleher, Neil L.; McLafferty, Fred W. «Electron Capture Dissociation of Multiply Charged Protein Cations. A Nonergodic Process». Journal of the American Chemical Society, 120, 13, 01-04-1998, pàg. 3265–3266. DOI: 10.1021/ja973478k.
# Fred Moore

Fred Moore (1941 – 1997) va ser un activista polític crucial en la història dels ordinadors. Va ser membre de la People’s Computer Company i un dels fundadors del Homebrew Computer Club. Va contribuir àmpliament a la democratització d'Internet i l'accés lliure a la informació.

## Homebrew Computer Club

Fred Moore va fundar, juntament amb Gordon French, el Homebrew Computer Club. Tanmateix, a diferència de la resta de membres, no el veia com un club d'aficionats als ordinadors, a estudiar-los, a jugar amb ells. El veia com un motor de canvi social per a distribuir una nova filosofia de vida basada a compartir.
Poc després de la seva fundació l'any 1975, tanmateix, Fred Moore va decidir deixar el Homebrew Computer Club, del qual era secretari, tresorer i editor del butlletí. La dona amb qui s'estava veient l'acabava de deixar, va veure clar que les seves esperances que el club fes un servei públic a la societat eren fútils i, a més, algunes de les persones que havien assistit a les reunions només estaven interessades en el benefici que en podien treure de la nova indústria que s'estava creant. A més, també havia descobert que els xips informàtics es fabricaven a països asiàtics amb mà d'obra barata on explotaven els treballadors. La seva primera intenció va ser parlar als membres del club sobre això, però de seguida es va adonar que els seus membre no estaven interessats en aquesta mena d'afers polítics.
# Galceran de Pontós

Galceran de Pontós (segle xv) fou un donzell català que apareix documentat el 1406 com a senyor del castell de Vilajoan, on residia. Es va casar amb Francesca de Rocabruna i un dels seus fills, Galceran de Rocabruna fou abat del monestir de Sant Quirze de Colera.
# Gamarús del Magrib

El gamarús del Magrib (Strix mauritanica; syn: Strix aluco mauritanica) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Es troba al nord-oest d'Àfrica.

## Taxonomia

En la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.1, gener 2020) aquest tàxon fou reconegut com una espècie de ple dret, segmentant-lo del gamarús euroasiàtic en base a diferències morfològiques, genètiques i acústiques. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara una subespècie del gamarús euroasiàtic (Strix aluco).

## Referències

* ↑ «Gamarús del Magrib». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 desembre 2022 (català)
* 1 2 «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 262. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Species Updates IOC Version 10.1» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 25-01-2020. [Consulta: 5 agost 2022].
# Gema Martín Muñoz

Gema Martín Muñoz (Madrid, 1955) és una sociòloga, arabista i assagista espanyola. Experta en el món àrab, és professora de Sociologia del Món Àrab i Islàmic a la Universitat Autònoma de Madrid des del 1998 i va ser assessora de la Presidència del Govern dos cops durant els mandats de Felipe González i José María Aznar.
És membre de la Fundació Atman, professora visitant a la Universitat Harvard i col·labora en projectes amb la Universitat de la Sorbona. Ha escrit nombrosos articles i assajos a revistes especialitzades i, especialment, al diari El País, sobre Orient Mitjà, l'islam i el conflicte palestí-israelià així com la situació d'Algèria durant el conflicte amb els islamistes
Va participar com a experta en la Comissió d'investigació dels atemptats de l'11 de març de 2004 a Madrid. El 2006 va rebre del Govern d'Egipte, de la mà del president, Hosni Mubarak, la Gran Ordre de les Ciències i de les Arts. Des de juliol de 2006 és directora general de Casa Árabe.

## Obra

* Democracia y derechos humanos en el mundo árabe.
* Mujeres, desarrollo y democracia en el Magreb. Madrid, 1995. Ediciones Fundación Pablo Iglesias.
* El Islam y el Mundo Árabe. Guía didáctica para profesores y formadores. Madrid, 1996. Agencia Española de Cooperación Internacional.
* Islam, Modernism and the West: Cultural and Political Relations at the End of the Millennium. Londres-Nueva York, 1999.
* El Estado Árabe. Crisis de legitimidad y contestación islamista Madrid, 2000.
* Aprender a conocerse. Percepciones sociales y culturales entre España y Marruecos. Madrid, 2001. Fundación Repsol y Fondation Hassan II pour les Marocains Résidant à l'Étranger.
* Irak. Un fracaso de Occidente, 1920-2003.

## Notes i referències

* ↑ . El perquè de la Intifada Arxivat 2006-05-23 a Wayback Machine., diari El País, 4 de desembre del 2000.
* ↑ La pau de les armes a Algèria, diari El País, edició impresa del 8 de juliol del 1999.
* ↑ «Gema Martín Muñoz». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].

## Fonts i enllaços externs

* Fitxa biogràfica Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. a la Fundació Antoni Tàpies.
* (neerlandès) Fitxa biografica Arxivat 2007-10-21 a Wayback Machine. a centrum voor hedendaagse Kunst. Witte de With.
* (anglès) Fitxa biogràfica i ressenya d'obres Arxivat 2008-07-25 a Wayback Machine. a OpenDemocracy.
# Giovanni Belletti

Giovanni Belletti (Sarzana i Sarzana, 17 de febrer de 1813 - Sarzana, 27 de desembre de 1890) va ser un baríton italià.

## Biografia

Belletti es va formar a Itàlia i va anar a Estocolm per mediació de l'escultor Johan Niclas Byström el 1837 o el 1838 i va ser empleat per l'Òpera Reial Sueca des del 1839 fins al 1844. Aquí va aprendre a conèixer Jenny Lind i, gràcies a la seva mediació, el 1848. va tenir l'oportunitat d'anar a Londres, on va actuar al "His Majesty's Theatre". Va cantar al costat de Teresina Martinetti, Constance Nantier-Didiée i Lodovico Graziani, a la velada de la senyora Petre (28 de maig), fent un duet de l'òpera Flavio Rachis de Luigi Badia.
Després va participar en la gira nord-americana de Jenny Lind el 1850-51. Va residir fins al 1862 a Anglaterra, on va actuar com a concertista i intèrpret d'oratori, però després va tornar a Itàlia. Es deia que tenia una veu excel·lent, però va tenir menys èxit com a actor. Entre els seus papers s'han imposat els còmics, com Fígaro a El barber de Sevilla o a Les noces de Fígaro.

## Referències

* ↑ Nils Personne. Svenska Teatern: några anteckningar (band VIII), 1927.
* ↑ Anna Maria Ioannoni Fiore del conservatori de Pescara (Itàlia).https://kurtofgerolstein.blogspot.com/2020/11/once-there-were-two-pretty-musical.html/Divendres, 22 novembre 2020.

## Bibliografia

* Friedrich August Dahlgren, Note sui teatri di Stoccolma, 1866.
# Gdov

Gdov (en rus: Гдов) és una ciutat de l'óblast de Pskov, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 3.465 habitants. És el centre administratiu del districte homònim. Es troba a la vora del riu Gdovka, a dos quilòmetres de la seva desembocadura al llac Txúdskoie.

## Història

Gdov es fundà al segle XIV com un post sentinella de la República Feudal de Pskov. El 1431, els pskovians construïren una fortalesa, les restes de la qual encara es poden apreciar. La ciutat fou envaïda nombroses vegades per polonesos i suecs (per exemple durant la Guerra Russo-sueca de 1590 a 1595), però finalment fou retornada a Rússia el 1617 pel Tractat de Stolbovo.
El 1780, Gdov formalment arribà a l'estatus de poble, i rebé l'escut d'armes el 28 de maig de 1781. Entre 1874 i 1912 Gdov féu estampes per al correu Zemstvo. La producció de segells es retingué amb l'arribada de la Primera Guerra Mundial. El maig de 1919, l'Exèrcit del Nord, sota el comandament del general Rodzianko, capturà Gdov juntament amb Pskov i Iamburg.
El 1944, la Wehrmacht destruí les esglésies de Gdov, que han estat catalogades com exemples de l'arquitectura medieval de l'óblast de Pskov, tot i així, els monuments històrics de la regió foren reconstruïts després de la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ «El número de población residente de la Federación de Rusia por municipios a partir del 1 de enero de 2021.». Arxivat de l'original el 2021-05-02. [Consulta: 5 febrer 2022].
# Gobiosoma chiquita

Gobiosoma chiquita és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Golf de Califòrnia.

## Referències

* ↑ Girard, C. F. 1858. Notes upon various new genera and new species of fishes, in the museum of the Smithsonian Institution, and collected in connection with the United States and Mexican boundary survey: Major William Emory, Commissioner. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 10: 167-171.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu. 332 p.

## Bibliografia

* Böhlke, J.E i Robins, C.R., 1968. Western Atlantic seven-spined gobies, with descriptions of ten new species and a new genus, and comments on Pacific relatives., Proc. Acad. Nat. Sci. Phila., 120(3):45-174.
* Briggs, J.C., 1951. A review of the clingfishes (Gobiesocidae) of the Eastern Pacific with descriptions of new species., Proceedings of the California Zoological Club, 1:57-108.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F., 1971. A revision of the eastern Pacific species of the gobiid fish genus Gobiosoma, with a discussion of the relationships of the genus. Ph.D. diss. Univ. California, San Diego., University of California:213 pp.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gobiosoma nudum

Gobiosoma nudum és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de la Península de Baixa Califòrnia (Mèxic) fins a Panamà.

## Referències

* ↑ Girard, C. F. 1858. Notes upon various new genera and new species of fishes, in the museum of the Smithsonian Institution, and collected in connection with the United States and Mexican boundary survey: Major William Emory, Commissioner. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 10: 167-171.
* ↑ «Gobiosoma nudum». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Böhlke, J.E i Robins, C.R., 1968. Western Atlantic seven-spined gobies, with descriptions of ten new species and a new genus, and comments on Pacific relatives., Proc. Acad. Nat. Sci. Phila., 120(3):45-174.
* Briggs, J.C., 1951. A review of the clingfishes (Gobiesocidae) of the Eastern Pacific with descriptions of new species., Proceedings of the California Zoological Club, 1:57-108.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F., 1971. A revision of the eastern Pacific species of the gobiid fish genus Gobiosoma, with a discussion of the relationships of the genus. Ph.D. diss. Univ. California, San Diego., University of California:213 pp.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R. i G.C. Ray 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bertran de Pinós

Bertran de Pinós (Catalunya, segle xiv). Escrivà i protonotari. Era fill, segurament il·legítim de Pere Galceran II de Pinós.
Iniciador de la línia de l'escrivà. Fou cortesà de Pere IV el Cerimoniós. El 1350 elrei li concedí l'escrivanía de Perpinyà. L'acompanyà al Setge d'Alguer de 1354-55. Redactà aleshores els convenis de pau amb el rebel jutge d'Arborea. El 1376 fou armat cavaller en consideració a la seva ascendència i als serveis prestats tant en l'administració civil com en les guerres de Mallorca, Castella i Sardenya. El rei li vengué el castell de Magallón (1378) i els castells i llocs de l'Arboç, Cambrils i Mont-roig en franc alou (1381) i censals morts sobre les rendes de Morella, sobre el dret de la quema de València i Aragó i sobre les rendes de Mallorca (1381-82). Fou pare de Bernat de Pinós.

## Referències

* ↑ «Els Pinós» (en català). [Consulta: 10 abril 2023].
* ↑ «Els Pinós». [Consulta: 10 abril 2023].
# Alonso Edward

Alonso Edward (8 de desembre de 1989) és un atleta panameny de velocitat.
Va néixer a Pedro Miguel, Panamà. Després de destacar al Campionat de Sud-amèrica júnior del 2007 i participar en el Campionat del Món júnior del 2008 es traslladà als Estats Units on entrenà al Barton County Community College a Kansas. L'any 2009 esclatà internacionalment assolint dues medalles d'or als Campionats de Sud-amèrica absoluts i la medalla d'argent al Campionat del Món absolut de Berlín en la prova dels 200 metres llisos.

## Competicions

| Any | Competició | Seu | Resultat | Prova | Temps (seg) |
| 2007 | Campionat Sud-americà júnior | São Paulo, Brasil | 1r | 100m | 10.28 |
| 2008 | Campionat del Món júnior | Bydgoszcz, Polònia | 6è | 100m | 10.91 |
| 2009 | Campionat Sud-americà | Lima, Perú | 1r | 100m | 10.29 |
| 2009 | Campionat Sud-americà | Lima, Perú | 1r | 200m | 20.45 |
| 2009 | Campionat del Món | Berlín, Alemanya | 2n | 200m | 19.81 AR |

## Referències

* ↑ Barton Track and Field Roster 2008-09 Arxivat 2009-08-26 a Wayback Machine.. Barton County College. Recuperat el 2009-08-21.
* ↑ Biscayart, Eduardo (2007-07-02). Edwards runs 10.28 100m at South American Junior Champs Arxivat 2008-05-23 a Wayback Machine.. IAAF. Recuperat el 2009-08-08.
* ↑ Biography Edward Alonso. IAAF. Recuperat el 2009-08-08.
* ↑ Biscayart, Eduardo (2009-06-22). Brazil repeats triumph at South American Championships – Day 3 report Arxivat 2012-02-25 a Wayback Machine.. IAAF. Recuperat el 2009-08-08.
* ↑ Mulkeen, Jon (2009-08-20). Event Report - Men's 200m - Final Arxivat 2009-08-22 a Wayback Machine.. IAAF. Retrieved on 2009-08-21.

## Enllaços externs

* Perfil a la IAAF
* Entresvista després de baixar de 10 segons a Texas Arxivat 2009-08-28 a Wayback Machine.