OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Mata

El castell de Mata, castell de Casa Mata o caserna d'Alonso Alvarado està situat a la ciutat de Las Palmas de Gran Canaria, Gran Canària, (Canàries, Espanya).

## Història

Originalment es va construir una torrassa rodona situada al final de la muralla, i que deteriorat pels atacs de l'armada holandesa capitaneada per Pieter van der Does en 1599, va ser reedificat per Francisco de la Rúa. A causa de la derrota dels invasors en aquesta zona, la fortalesa va rebre el nom de castell de Casa Mata, conegut avui com a castell de Mata, i a causa que la seva funció era la de guardar la muralla de la ciutat es va fer de forma de casamata.
Va estar cedit a l'exèrcit espanyol fins a 1997, que ho utilitzava com a allotjament.
El 22 d'abril de 1949 va ser declarat Monument Històric Artístic, sent així protegit per la Declaració genèrica del Decret de 22 d'abril de 1949, i la Llei 16/1985 sobre el Patrimoni Històric Espanyol.

## Actes

Al Castell de Mata, al costat de la plaça de La nostra Senyora del Pi és el lloc tradicional on es realitza la recepció oficial de benvinguda a la ciutat de la Verge del Pi de Gran Canària quan aquesta baixa a Las Palmas de Gran Canària des de la seva basílica de Teror.

## Altres fortificacions de la ciutat

* Castillo de la Luz.
* Torrassa de San Pedro Mártir.
* Castell de San Francisco de Las Palmas de Gran Canària.
* Muralla urbana de Las Palmas de Gran Canària.
* Fortalesa de Santa Catalina de Las Palmas de Gran Canària.
* Torre de Santa Anna de Las Palmas de Gran Canària.

## Referències

* 1 2 LPA Cultura. «Castillo de Mata» (en castellà). Arxivat de l'original el 16 de febrer 2015. [Consulta: 24 octubre 2014].
* ↑ Ajuntament de Teror. «Rutas de las Peregrinaciones Marianas» (en castellà). Arxivat de l'original el 25 d'octubre 2014. [Consulta: 24 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Las Palmas de Gran Canaria. Arxivat 2014-12-17 a Wayback Machine.
* Informació del castell de Mata a la pàgina web de Castillosnet.
# José Manuel Suárez Rivas

José Manuel Suárez Rivas, també conegut com a Sietes (Sietes, Villaviciosa, Astúries, 18 de febrer de 1974) és un futbolista asturià que ocupa la posició d'interior esquerre.

## Trajectòria

Sietes rep el seu nom futbolístic a causa del seu lloc de naixement. Es va formar a les files del Real Oviedo, tot debutant amb el primer equip a la jornada 30 de la temporada 93/94, davant el Valladolid. Sietes va realitzar un bon paper i va disputar tots els partits fins al final de la lliga, marcant, a més a més, dos gols; curiosament, serien els únics que marcaria el jugador en primera divisió en tota la seua carrera.
Eixa progressió va continuar la 94/95, ja dins del planter del primer equip ovetenc, en la qual va disputar 31 partits. L'any següent fitxa pel València CF, però a Mestalla no té la continuïtat que gaudia en Astúries i només participa en 29 partis de lliga en els dos anys que roman al País Valencià. Per eixa raó, el 1997 s'incorpora al Racing de Santander.
Al quadre càntabre recupera la titularitat, sobretot la temporada 97/98 i la temporada 99/00, on apareix 32 cops en la competició. Amb el Racing, Sietes hi està sis temporades, una d'elles a Segona Divisió. En la màxima categoria juga 125 partits de verd-i-blanc.
Després de la seua sortida de Santander, la carrera de Sietes comença a decaure. La 03/04 forma part del Deportivo Alavés i la següent del Real Múrcia, ambdós a Segona, i sense aplegar a la vintena de partits per temporada. El 2005 viatja a Anglaterra, amb el Watford FC, sense que arribe a debutar amb el club britànic.
Retorna a la lliga espanyola, de nou a Segona, amb el CD Numancia. Roman dues temporades a Sòria fins que el 2008 deixa el futbol d'elit i retorna a Astúries, al CD Lealtad, de la Tercera Divisió.

## Selecció espanyola

Sietes va formar part del combinat olímpic espanyol als Jocs d'Atlanta 1996.
# Izz al-Din Balban-i-Yuzbeki

Izz al-Din Balban-i-Yuzbeki fou sultà de Bengala de 1258 a 1260. El 1257 el turc kiptxak Yuzbek-i-Tughril que governava a Lakhnawthi per compte del sulta Nàssir-ad-Din Mahmud-Xah de Delhi, es va revoltar i va fer una expedició contra Jajnagar a Orissa, ocupant també Oudh on va fer pronunciar la khutba al seu nom. Va fer llavors una campanya a Kamrup (Assam) però fou fet presoner pel raja local i executat (1258). El va succeir el seu esclau Izz al-Din Balban-i-Yuzbeki que va governar menys de dos anys i el 1260 quan fou derrocat per Tadj al-Din Arslan Khan, governador de Karra, que es va apoderar de Bengala sense autorització del govern de Delhi i va matar a Izz al-Din Balban-i-Yuzbeki, governant fins a la seva mort (27 de febrer de 1265).

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, edició francesa, volum VI, pàgina 46
# Cultura Lengyel

La cultura Lengyel és una cultura del neolític centrada en el riu Danubi i que cobreix essencialment el sud-oest d'Eslovàquia, l'oest d'Hongria, l'est d'Àustria, Moràvia i Croàcia. Lengyel és un poble al comtat Tolna d'Hongria. A Àustria i a Moràvia, també s'anomena «cultura de la ceràmica pintada».

## Desenvolupament

Succeeix a escala local en la cultura de la ceràmica de bandes des del 4900 abans de Crist. Es divideix en tres fases: policroma, bicroma i sense pintar. Aquesta cultura continua produint figuretes típiques de la civilització danubiana. Va evolucionar a l'epi-Lengyel (4250-3950 aC) que diferencien més tard en la formació de la cultura de Baden al sud i la cultura de Retz (Baixa Àustria) (Balaton-Lasinja) i cap a la cultura de Jordanów (4300-3900 aC) al voltant de la República Txeca.
La cultura Lengyel continua les pràctiques agrícoles i funeràries de la cultura de la ceràmica de bandes. Les seves cases comunals també es deriven, però ja no es divideixen en tres parts i reemplacen la planta rectangular per la planta trapezoidal. A molts indrets (Friebritz, Gaudendorf, Těšetice-Kyjovice…) tenen fosses circulars, és a dir recintes formats per un de circular envoltat d'una fossa a terra i vorejada per una tanca.

## Descobertes

Els principals llocs són a Hongria (Lengyel, Aszód, Zengővárkony), Eslovàquia (Lužianky, Svodin) i Moràvia (Kramolin, Jezeřany-Maršovice). S'han trobat figures a la Baixa Àustria, en particular la de Venus Langenzersdorf i la Venus Falkenstein. Aquesta última té 13 cm d'alt i data del 4500 aC. Té la pell pintada de groc, porta una espècie de davantal i un cinturó. El cap és abstracte i el coll molt llarg. Des del 29 de setembre de 2009, s'exposa al Museu de Prehistòria del Castell d'Asparn.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «The Lengyel Culture Sphere» (en anglès). Arxivat de l'original el 2011-03-10. [Consulta: 15 desembre 2016].
* ↑ «LES LENGYELIENS :». [Consulta: 15 desembre 2016].
# Creu de Sant Blai

La creu de Sant Blai és una creu de terme situada a la carretera Campos-Colònia de Sant Jordi, en el desviament cap a l'ermita de Sant Blai, en el terme municipal de Campos, Mallorca. La creu actual data del 1938 i substitueix una de més antiga que en el segle xvii ja s'havia reconstruït perquè havia estat enderrocada. Està construïda amb pedres i marès, amb paredat en verd. Té una base octogonal amb el cos també octogonal sobre el que hi ha un tambor estriat amb tríglifs, en una cara del qual hi ha la data 1938. Al fus hi ha l'escut de Campos amb l'os rampant. La creu té els braços estriats i els extrems trilobulats. Al nuus de la creu hi figuren els tres claus de la Passió de Crist. L'altra cara és llisa.

## Referències

* ↑ Roser, G. i al. «Creu de Sant Blai». A: Catàleg de Béns Patrimonials de Campos (pdf). III. Ajuntament de Campos, Gener 2006, p. 738-739 [Consulta: 14 setembre 2017]. Arxivat 2014-09-17 a Wayback Machine.
# Culots

Els culots són uns pantalons curts cenyits que arriben per sobre del genoll, originalment destinats al ciclisme i dissenyats per millorar la comoditat i l'eficiència en aquest esport. També s'utilitza com a roba diària des dels anys vuitanta.
Els culots són pantalons curts llargs i ajustats especialment dissenyats per ser utilitzats pels ciclistes per reduir les irritacions. Estan dissenyats per adaptar-se a la postura d'un ciclista inclinat en una posició de carrera, tallat més a la part posterior que al davant, per garantir una cobertura completa. Des de la dècada de 1980, aquestes peces s'han adaptat cada cop més per tenir en compte la diferència entre el cos masculí i el femení, ja que els pantalons curts de les dones requereixen una mesura més llarga des de la cintura fins a l'entrecuix. La fabricació de culots ha evolucionat significativament cap a una tècnica cada cop més avançada gràcies a l'ús de nous materials tècnics.

## Referències

* 1 2 Susan Goodman «Active Wear» (en anglès). New York Magazine, 24-04-1989, pàg. 113–115.
# Covards

* Aquest article tracta sobre el film de 2008. Vegeu-ne altres significats a «Covardia».
Covards és una pel·lícula espanyola del 2008 dirigida per José Corbacho i Juan Cruz Benavente en el que va ser el seu segon llargmetratge després de Tapes. Basa el seu argument en l'assetjament escolar i com afecta tant els nois com els pares. Fou rodada a l'IES Can Vilumara de l'Hospitalet de Llobregat i en el càsting hi participaren 300 adolescents del municipi. Ha estat doblada al català.

## Argument

La trama explica la història de dos nois de secundària, un la víctima i l'altre, el maltractador. En Guille és, en aparença, un noi com molts: treu bones notes, és bon esportista i té una família que el recolza. Descobreix que actuar de "pinxo" a classe li dona cert respecte, per la qual cosa, sense dubtar-ho, tria una víctima i amb qualsevol pretext es passa el dia assetjant-lo amb els seus amics; que en realitat no són els seus amics de debò sinó que li tenen por, i per tal que en Guille no els fes res el secunden.
En Gabriel és la víctima escollida per en Guille. En Gabriel és pèl-roig, així que tots li diuen "pastanaga". En Gaby, decideix un dia, que no deixarà que l'assetgin. Parla amb la Carla, la seva millor amiga, i tots dos planegen com aconseguir que en Guille el deixi de pegar i d'assetjar.
Decideixen gravar un vídeo en el qual surt en Guille pegant a en Gaby, i l'endemà, en Gaby l'hi envia al telèfon d'en Guille. Ell i tots els seus amics veuen el vídeo i en Gaby els fa xantatge dient-los que si ells es queden amb en Guille, farà públic el vídeo. Els seus amics se'n van i en Guille es queda sol. Al final de la pel·lícula es pot veure com en Guille no torna a molestar a en Gaby.

## Repartiment

* Eduardo Garé ... Gabriel
* Eduardo Espinilla ... Guille
* Elvira Mínguez ... Merche
* Antonio de la Torre Martín ... Joaquín
* Lluís Homar ... Guillermo
* Paz Padilla ... Magdalena
* Frank Crudele ... Silvano
* Blanca Apilánez ... Tutora
* Ariadna Gaya ... Carla

## Nominacions i premis

Elvira Mínguez fou nominada al Goya a la millor actriu secundària (2009). Al Festival de Màlaga, on fou estrenada, fou candidata a la Bisnaga d'Or, però finalment va obtenir el premi de la crítica i una menció especial.

## Referències

* ↑ José Corbacho y Juan Cruz se asoman al acoso escolar en 'Cobardes', Europa Press, 5 d'abril de 2008
* ↑ Corbacho y Cruz relatan los miedos de adolescentes y adultos en la película 'Cobardes', Europa Press, 13 de juliol de 2007
* ↑ Covards, esadir.cat
* ↑ Cobardes a Fotogramas
* ↑ Cobardes, al web dels Premis Goya
* ↑ Los 'Cobardes' de José Corbacho y Juan Cruz, La Opinión, 22 d'abril de 2008
# Covaleda

Covaleda és un municipi de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Situat al Nord de la comarca de Pinares i travessat de Nord-oest a sud-est pel riu Duero. Està a una altura sobre el nivell del mar de 1.214 metres i els seus orígens es remunten a l'edat del bronze.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Concepción Martinez de Miguel | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | José Antonio De Miguel Camarero | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Soria (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].

## Enllaços externs

* Covaleda - Lloc web oficial
# Cànem a França

A França, el cànnabis és l'una de les substàncies psicoactives més consumides després de l'alcohol, el tabac i els medicaments psicotròpics i el primer estupefaent lluny davant els poppers, els bolets al·lucinògens, la cocaïna i l'estasi. El 2012, 13,4 milions de francesos de 15 a 64 anys el van experimentar i prop d'1,2 milions de metropolitans (aproximadament 2 %) van declarar ser usuaris regulars. França es posa al quart en el rànquing a la Unió europea darrere de la República Txeca, Espanya i Itàlia en termes de consum mensual i el segon després del Dinamarca en termes d'experimentació durant el transcurs de la vida.

## Tràfec

* El tràfec d'estupefaents (dels quals s'inclou el cànnabis), a França, els seus autors poden ser castigats a penes de deu a vint anys d'empresonament segons els casos, i fins a 7.500.000 euros de multa.
* El tràfec d'estupefaents a França és condemnat a trenta anys de reclusió criminal i de 7.500.000 euros d'esmena quan s'ha efectuat en banda organitzada.
* En cas de blanqueig de diners provenint del tràfec, la sanció pot elevar-se a la reclusió criminal a perpetuïtat, i a 7.500.000 euros d'esmena.

## Opinió

Segons un sondeig efectuat per l'institut CSA el novembre de 2013, el 55 % dels francesos es van oposar a la descriminalització del cànnabis. Paral·lelament, el 44 % van estimar que la prohibició constitueix un bloqueig a la llibertat individual.
Segons un sondeig de l'Ipsos que va ser efectuat l'octubre de 2016, el 50 % dels francesos es van declarar favorables a una autorització del consum (sota algunes condicions) i el 49 % s'hi van oposar.

## Referències

* ↑ Observatoire français des drogues et toxicomanies, cité par Frédéric Joignot, France, terre de joints, cahier Culture et Idées, Le Monde, 27 juin 2014.
* ↑ Cannabis. Observatoire européen des drogues et des toxicomanies, État du phénomène de la drogue en Europe, Luxembourg, Office des publications officielles des Communautés européennes, 2007. ISBN ISBN 978-92-9168-292-8.
* ↑ Sanctions en France du trafic de cannabis Arxivat 2014-12-14 a Wayback Machine., sur interieur.gouv.fr (consulté le 8 juin 2010)
* ↑ Sondage CSA, cité par Frédéric Joignot, France, terre de joints, cahier Culture et Idées, Le Monde, 27 juin 2014.
* ↑ « La légalisation du cannabis : le débat doit-il s'ouvrir ?
# Creagrutus manu

Creagrutus manu és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Manu al sud-est del Perú.

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Vari, R. P. & A. S. Harold. 2001. Phylogenetic study of the neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with revision of the Cis-Andean species. Smithson. Contrib. Zool. Núm. 613: i-v + 1-239.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R.P. i A.S. Harold 2001. Phylogenetic study of the Neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with a revision of the Cis-Andean species. Smith. Cont. Zool. 613:1-239.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Creagrutus magdalenae

Creagrutus magdalenae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,6 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Magdalena (Colòmbia).

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1913. Some results from an ichthyological reconnaissance of Colombia, South America. Part II. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 131). Indiana University Studies Núm. 18: 1-32.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Harold, A.S. i R.P. Vari 1994. Systematics of the Trans-Andean species of Creagrutus (Ostariophysi: Characiformes: Characidae). Smith. Contrib. Zool. (551):31 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R.P. i A.S. Harold 2001. Phylogenetic study of the Neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with a revision of the Cis-Andean species. Smith. Cont. Zool. 613:1-239.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Dactylobatus armatus

Dactylobatus armatus és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 32 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes (35°N-35°S, 30°W-98°W) que viu entre 300–900 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic occidental central: des de Carolina del Sud (els Estats Units) fins al Golf de Mèxic, Centreamèrica i Veneçuela. També és present al sud del Brasil.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ «Dactylobatus armatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Wheeler, A., 1977. Das grosse Buch der Fische. Eugen Ulmer GmbH & Co. Stuttgart. 356 p.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Stehmann, M., 2007. Steckbrief Dactylobatus armatus Bean & Weed, 1909 - Westatlantischer Flösselrochen. Elasmoskop 2007:16-17.
* ↑ Castro-Aguirre, J.L. i H. Espinosa Pérez, 1996. Listados faunísticos de México. VII. Catálogo sistemático de las rayas y especies afines de México. (Chondrichthyes: Elasmobranchii: Rajiformes: Batoideiomorpha). Universidad Nacional Autónoma de México, Mèxic. 75 p.
* ↑ McEachran, J.D. i Carvalho, M.R. de, 2002. Rajidae: Skates. A: Carpenter, K. E. (ed.). The Living Marine Resources of the Western Central Atlantic. Vol. 1: Introduction, molluscs, crustaceans, hagfishes, sharks, batoid fishes and chimaeras., pp. 531-561. FAO, Roma.
* ↑ Shepherd, T.D. i Myers, R.A., 2005. Direct and indirect fishery effects on small coastal elasmobranchs in the northern Gulf of Mexico. Ecology Letters 8: 1095-1104.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Bigelow, H.B. i W.C. Schroeder, 1953. Sawfishes, guitarfishes, skates and rays. Mem. Sears Found. Mar. Res. 1(2):1-514.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
# Dactylomys boliviensis

Dactylomys boliviensis és una espècie de mamífer rosegador de la família de les rates espinoses. Viu a Bolívia, el Brasil i el Perú. El seu hàbitat natural són les zones de bambú situades a altituds de fins a 1.000 msnm dins de boscos tropicals o subtropicals. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Dunnum, J.; Vivar, E. Dactylomys boliviensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 12 febrer 2015.