OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pietro P Laurenti

Pietro P Laurenti (Bolonya, 26 d'agost de 1675 - Bolonya, 25 de març de 1719) va ser un italià instrumentista, cantant i compositor.
Pietro Paolo Laurenti provenia d'una família de músics, va tenir les seves primeres lliçons de violí del seu pare Bartolomeo Laurenti (1644-1726). Va tenir lliçons de composició amb Giacomo Antonio Perti. El 1691 va ser acceptat com a violinista a la capella de la basílica de "San Petroni". Al voltant del 1700 fou esmentat com a professor d'instruments per a instruments de corda profunda (violeta, violoncel i violó) al "Collegio Nobile San Franceci Saverio", un important centre de formació per a músics de Bolonya. El 1703 fou nomenat allí mestre de capella. El 1698 va ser acceptat com a violoncel·lista a l'"Accademia Filarmonica", després també com a compositor. A l'arxiu d'"Accademia" hi ha diverses de les obres sacres de Laurenti. Del 1711 al 1719 va aparèixer com a tenor en diversos teatres d'òpera del nord d'Itàlia. El seu germà petit era el compositor Girolamo Nicolò Laurenti.

## Obra
### Òperes

* Attilio Regolo in Affrica (1701)
* Esone ringiovenito (1706)
* L'iride dopo la tempesta (1709)
* Li diporti d'amore in villa (1710)
* Sabella mrosa d'Truvlin (1710)
* Il teatro in festa (1714)

## Oratoris

* La conversione alla santa fede del re di Bungo giapponese (1703, Faenza)
* Sospiri del cuore umano (1703)
* Santa Radegonda, reina di Francia (Faenza, 1703)
* I pastori al presepio (1704)
* La croce esaltata (1704)
* L'eloquenza del mare (1705)
* La fede consolata (1705)
* Mosè infante liberato dal fiume (1707)
* San Sebastiano (1710)
* Li giuochi di Sansone (1718)
* Il bambino Gesù in braccio al San Felice di Cantalice

## Altra musica sacra

* Domine ad adjuvandum per 8 voci
* Domine ad adjuvandum per 2 voci

## Música instrumental

* Sonata a tre in Corona di dodici fiori armonici (1706, Bologna)
* 2 sonate per violoncello e basso continuo
* Sinfonia a 4.

## Referències

* ↑ Música en la història i el present, 2a edició, volum 10, columna 1335–1336
* ↑ Carlo Vitali: Entrada sobre la família Laurenti al Diccionario Biografico degli Italiani - Volum 64 (2005)
# Simfonia sobre dos temes russos

La Simfonia sobre dos temes russos és una simfonia inacabada en re menor composta per Mikhaïl Glinka el 1834.

## Origen i context

El 1830, Glinka va deixar Rússia per anar a Itàlia, ja que el metge li havia recomanat traslladar-se a un país amb un clima més càlid. Allà va conèixer a Donizetti i Bellini, i va tenir l'oportunitat d'escoltar àmpliament l'òpera italiana en general. Fins aquell moment, Glinka s'havia concentrat en les peces per a piano. Va estudiar al Conservatori de Milà, però l'avorria, en canvi la vida de societat era més del seu grat. Però la seva salut no millorava i el 1833 va decidir viatjar fins a Berlín, on va viure amb la seva germana.
A Berlín, Glinka va prendre una decisió crucial, millorar les seves habilitats musicals amb el professor Siegfried Dehn, un dels més respectats del seu temps. Durant cinc mesos va treballar durament amb exercicis de contrapunt, fuga i harmonia coral. El resultat immediat va ser la composició d'aquesta simfonia i del Capriccio sobre temes russos.
Glinka mai va completar aquesta peça, però un segle després, el compositor soviètic Vissarion Shebalin la va orquestrar i en va completar la composició.

## Referències

* ↑ Maes, Francis. A History of Russian Music: From Kamarinskaya to Babi Yar. University of California Press, 2002, p. 19. ISBN 9780520218154.
# Telmatochromis bifrenatus

Telmatochromis bifrenatus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És endèmic del llac Tanganyika (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 «Telmatochromis bifrenatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Brichard, P. Cichlids and All the Other Fishes of Lake Tanganyika (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866226677.
* Day, Julia J.; Santini, Simona & Garcia-Moreno, Jaime (2007): Phylogenetic relationships of the Lake Tanganyika cichlid tribe Lamprologini: The story from mitochondrial DNA. Mol. Phylogenet. Evol. 45(2): 629–642.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Maréchal, C. i M. Poll 1991. Telmatochromis. p. 474-478. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Checklist of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Plató (desambiguació)

«Plató, Plato i PLATO» té aquests significats:
* Plató, filòsof grec
* Plató agrícola, embalatge baix i descobert que s'utilitza per transportar productes hortícoles i fruiters
* Plató (cinema), espai de gravació
* Plató (cràter), cràter d'impacte de la Lluna
* Plató de Bactriana, rei grec de Bactriana
* Plató de Ravenna, exarca de Ravenna del segle VII
* Plató de Tívoli, traductor d'obres matemàtiques i astronòmiques del segle XII
* PLATO, Programmed Logic for Automatic Teaching Operations, programari per l'educació en línia
* PLATO (nau espacial), PLAnetary Transits and Oscillations of stars, futur observatori espacial de l'Agència Espacial Europea

## Vegeu també

* Plat (desambiguació)
Viccionari
# Michelle Janine Howard

Michelle Janine Howard (Base de la Reserva Aèrea March Joint, 30 d'abril de 1960) és una ex oficial de la Marina dels Estats Units. Va ser la primera dona que es va convertir en un almirall de 4 estrelles, i la primera afroamericana a comandar un vaixell de la Marina dels EUA. El juliol de 2014, es va convertir en la primera dona afroamericana nomenada vicepresidenta de les operacions navals. Es va retirar de la seva carrera militar als 35 anys, el desembre de 2017. Imparteix classes de seguretat cibernètica i política internacional a la Universitat George Washington. L'1 de març de 2019 va ser nomenada membre de la junta d'IBM.

## Referències

* ↑ Feiner, Lauren. «IBM just appointed the first African-American woman to command a US Navy ship to its board» (en anglès), 26-02-2019. [Consulta: 22 juny 2019].
* ↑ «Michelle Howard» (en anglès). Encyclopædia Britannica. [Consulta: 22 juny 2019].
# Les estacions

Les Estacions (en alemany Die Jahreszeiten) és un oratori profà de Franz Joseph Haydn, amb llibret de Gottfried van Swieten, basat en un poema anglès de James Thomson titulat The Seasons. El tema és una descripció idíl·lica de les tasques del camp durant les quatre estacions de l'any.
Haydn compongué l'oratori durant dos anys, després de l'èxit del seu anterior oratori La Creació (1798), que en aquells moments es representava arreu d'Europa. L'estrena tingué lloc a Viena el 24 d'abril de 1801 i fou un èxit remarcable, malgrat que no arribà als extrems de La Creació. Sovint se n'ha criticat la poca qualitat del llibret, que el mateix Haydn ja criticà, qualificant-lo d'«escombraries franceses». Alguns analistes han vist en els dos oratoris una mena de cicle: La Creació comença amb Déu per acabar en l'home, mentre que Les Estacions parteix de la quotidianitat humana per retornar a Déu en el gran cor final d'acció de gràcies.

## A Barcelona

A Barcelona l'oratori La Creació va causar sensació en la seva estrena el 21 de març de l'any 1804. Joan Clariana, membre de la petita noblesa de Barcelona havia comprat les partitures que havia fet venir de París; el dia abans es va fer l'assaig a casa seva mateix, i l'estrena va tenir lloc a la sala principal del local de la Confraria dels Velers. Hi van participar nobles afeccionats a la música i membres de les diverses capelles de la ciutat; de la catedral, Santa Maria del Mar, etc. Si el nombre de còpies d'època que s'han conservat és un testimoni del reso que aquesta obra va tenir, cal dir que no devia ser tant el seu altre oratori (Les Estacions) i força menys que el seu Stabat Mater que fou el detonant de l'admiració per aquest compositor a Catalunya. El Palau de la Música Catalana la va acollir per primera vegada l'any 1916 i es va cantar en català, va ser traduïda al català pels musicòlegs Vicenç Maria Gibert i Francesc Pujol. La direcció va anar a càrrec del mestre Lluís Millet.

## Referències

* ↑ d'Amat i de Cortada, Rafael: Calaix de Sastre. Curial; 1994. Vol. VII, pàg. 18.
* ↑ Catalunya Música. Grans Obres. Haydn: Les estacions, oratori
# Pla de Barraques

El Pla Barraques (en castellà Páramo de Barracas) és un altiplà que es troba a la comarca de l'Alt Palància, a les poblacions valencianes de Barracas i El Toro. Està entre els 600 i els 800 metres d'altura, enclavat entre les serres d'Espina, el Toro i El Herragudo.
Correspon a la part més elevada de la Vall del Palància, on el riu naix.

## Vegeu també

* Pozo Junco
* Peñaescabia
* Serra del Toro
* Serra de Pina
# Ternovita

La ternovita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la franconita. Rep el nom de Vladimir Ivanovich Ternovoi (1928–1980), geòleg i pioner en els estudis del jaciment de flogopita de Kovdor.

## Característiques

La ternovita és un òxid de fórmula química (Mg,Ca)Nb₄O$_{11}$·nH₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1997. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ternovita pertany a «04.FM - Hidròxids amb H₂O +- (OH); sense classificar» juntament amb els següents minerals: franconita, hochelagaïta, beliankinita, gerasimovskita, manganbeliankinita, silhydrita i cuzticita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al massís ultrabàsic-alcalí de Vuoriyarvi, a Carèlia del Nord (óblast de Múrmansk, Rússia), on es troba em forma d'esferulites blanques. També ha estat descrita al Kitknyun, una muntanya del districte de Lovozero, també a l'óblast de Múrmansk, sent aquests els únics indrets a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ternovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 febrer 2022].
# Villeneuve-Saint-Nicolas

Villeneuve-Saint-Nicolas és un municipi francès, situat al departament de l'Eure i Loir i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2017 tenia 140 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Villeneuve-Saint-Nicolas era de 121 persones. Hi havia 48 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (12 homes vivint sols), 24 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 52 habitatges, 47 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 51 habitatges eren cases. Dels 47 habitatges principals, 37 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 5 tenien dues cambres, 10 en tenien tres, 10 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 39 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 27 n'hi havia dos o més.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 84 persones, 63 eren actives i 21 eren inactives. De les 63 persones actives 54 estaven ocupades (30 homes i 24 dones) i 9 estaven aturades (4 homes i 5 dones). De les 21 persones inactives 7 estaven jubilades, 9 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 9 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció, 3 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa de transport i 2 d'empreses de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.
L'any 2000 a Villeneuve-Saint-Nicolas hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Villeneuve-Saint-Nicolas a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Villeneuve-Saint-Nicolas a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Port de Montevideo

El Port de Montevideo (castellà: Puerto de Montevideo), a la zona nord del nucli antic de Montevideo, Uruguai, és un dels ports més grans d'Amèrica del Sud i té un paper important en l'economia del país.

## Història

El port sobre la badia de Montevideo és una de les raons per les quals es va fundar la ciutat. Dona protecció natural als vaixells, si bé la protecció s'ha millorat per evitar l'impacte de les onades sobre el moll. Aquest port natural és competitiu amb l'altre gran port del Riu de la Plata, Buenos Aires. El treball de construcció del port va tenir lloc entre 1870 i 1930. Aquestes sis dècades van veure l'edificació del primer moll de fusta, de molts magatzems a La Aguada, la zona nord i sud de la Rambla, un port fluvial, un nou moll, la conca de dragat del riu i la refineria de La Teja. La gran tempesta registrada el 1923 va provocar pèrdues importants en algunes d'aquestes obres, les quals van haver de ser reedificades. Des de la segona meitat del segle passat, els canvis físics es van aturar com a conseqüència de l'estancament econòmic que va patir el país.

## Desenvolupament

La proximitat del port ha contribuït a la instal·lació de diverses indústries sobre l'àrea que envolta la badia, especialment negocis d'importació/exportació i d'altres empreses relacionades amb el port i l'activitat naval. La densitat del desenvolupament industrial a la zona portuària ha mantingut la seva popularitat com a lloc residencial malgrat la seva centralitat. Els principals problemes ambientals són la sedimentació subaquàtica i la contaminació de l'aigua i de l'aire.
* Port.
* Prinsendam al Port de Montevideo.

## Referències

* ↑ «Puertos de Montevideo» (en anglès). World Port Source. Arxivat de l'original el 2010-07-16. [Consulta: 6 febrer 2011].
* ↑ Administració Nacional de Ports. «Puertos Comerciales del Uruguay – Montevideo» (en castellà). [Consulta: 6 febrer 2011].
* ↑ «Puerto de Montevideo» (en castellà). anp.com.uy. [Consulta: 4 febrer 2011].
* 1 2 3 «Crecimiento Demográfico en el 1900» (en castellà). Tacuy.com.uy. Arxivat de l'original el 2 de març 2009. [Consulta: 4 febrer 2011].
# Morrisville (Nova York)

Morrisville és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 2.148 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Morrisville tenia 2.148 habitants, 362 habitatges, i 195 famílies. La densitat de població era de 721,2 habitants/km².
Dels 362 habitatges en un 27,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,7% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 45,9% no eren unitats familiars. En el 32% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 9% tenia menys de 18 anys, un 60,8% entre 18 i 24, un 11,4% entre 25 i 44, un 8,3% de 45 a 60 i un 10,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 20 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.375 $ i la renda mediana per família de 50.536 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.028 $ mentre que les dones 24.643 $. La renda per capita de la població era de 8.983 $. Entorn del 9% de les famílies i el 19,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Morrisville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Morrisville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Resolució 130 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 130 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 25 de novembre de 1958, registra amb pesar la mort del jutge José Gustavo Guerrero el 5 d'octubre. El Consell va decidir aleshores que, d'acord amb l'Estatut de la Cort la vacant resultant a la Cort Internacional de Justícia seria resolta amb una elecció a l'Assemblea general que es proposa abordar durant la XIVa reunió d'aquest cos.
La resolució va ser adoptada sense votar.

## Vegeu també

* Llista de Resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 101 a 200 (1953 - 1965)

## Referències

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Rei Li de Zhou

Rei Li de Zhou (mort el 828 aEC) (xinès tradicional: 周厲王, xinès simplificat: 周厉王, pinyin: Zhōu Lì Wáng) va ser el desè sobirà de la Dinastia Zhou xinesa. Dades estimades del seu regnat són del 877–841 aEC o del 857–842 aEC (Cambridge History of Ancient China).
El Rei Li va ser un rei corrupte i decadent. Per costejar-se els seus plaers i vicis, el rei Li va apujar els impostos i va causar una gran misèria entre els seus súbdits. Ell decretà una nova llei que li permetia castigar a qualsevol, amb la mort, que s'atrevís a parlar en contra seu.

## Referències

* ↑ «King Li of Zhou - A Reformer with Tragic Ending | ChinaFetching» (en anglès). [Consulta: 9 setembre 2021].
* ↑ «The Western Zhou Dynasty period (1046–771 BCE) was the first half of the zhou dynasty of ancient China.». [Consulta: 9 setembre 2021].
* ↑ «Chinese Monarchs - King Li of Zhou (died 828 BC) (Chinese: 周厲王; pinyin: Zhōu Lì Wáng)». [Consulta: 9 setembre 2021].
* ↑ «10 Interesting Facts About The Zhou Dynasty of China | Learnodo Newtonic» (en anglès americà). [Consulta: 9 setembre 2021].
Rei Li de Zhou Dinastia Zhou :
| Precedit per: Yi | Rei de la Xina 877 – 841 aEC | VacantRegència de GongheSegüent títol en mans deXuan |
# Les estacions de l'amor

Les estacions de l'amor (títol original en francès, Climats; també coneguda com a Les Orages de la passion) és un telefilm francès inspirat en la novel·la homònima d'André Maurois i dirigida per Caroline Huppert. Es va estrenar el 8 de gener de 2012 a TSR2, i el 14 del mateix mes a France 3. S'ha doblat al català per TV3.

## Repartiment

* Yannick Renier: Philippe Marcenat
* Raphaëlle Agogué: Odile Malet
* Ludmila Mikaël: Tante Cora
* Macha Méril: Henriette Marcenat
* Philippe Laudenbach: Edmond Marcenat
* Agathe Bonitzer: Isabelle Cheverny
* Aurore Paris: Misa
* Alain Libolt: senyor Malet
* Amandine Dewasmes: Renée
* Stanislas Merhar: François Crozant

## Referències

* 1 2 TV3. «Pel·lícules - Les estacions de l'amor», 20-05-2023. [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Climats, les orages de la passion» (en francès). Le Monde.fr, 07-01-2012.
* ↑ «Climats - Téléfilm (2012)» (en francès). SensCritique. [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ «Climats, les orages de la passion» (en francès), 04-03-2019. [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ «Climats, les orages de la passion». [Consulta: 12 maig 2023].
# Placocheilus cryptonemus

Placocheilus cryptonemus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Yunnan (Xina).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Zhang, E., S.-P. He i Y.-Y. Chen 2002. Revision of the cyprinid genus Placocheilus Wu, 1977 in China, with description of a new species from Yunnan. Hydrobiologia 487:207-217.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sofrónovo

Sofrónovo (en rus: Софроново) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 393 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Portada/article maig 16
## Diable de Tasmània

El diable de Tasmània (Sarcophilus harrisii) és un marsupial carnívor que actualment només es troba en estat salvatge a l'estat insular australià de Tasmània. És l'únic membre vivent del gènere Sarcophilus. Amb la mida d'un gos petit, però robust i muscular, el diable de Tasmània és actualment el marsupial carnívor més gran del món, després de l'extinció del llop marsupial el 1936. Es caracteritza pel seu pelatge negre, la pudor que emet quan es posa nerviós, un xiscle extremament fort i pertorbador i la seva ferocitat quan s'alimenta.
El diable de Tasmània fou extirpat del continent australià uns 400 anys abans de la colonització europea el 1788. Com que eren vistos com una amenaça pel bestiar a Tasmània, els diables foren caçats fins al 1941, quan foren protegits oficialment. Des de finals de la dècada del 1990, la malaltia de tumors facials del diable de Tasmània ha reduït la població de diables significativament; el maig del 2009 fou declarada espècie amenaçada.