OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edward Schillebeeckx

Edward Cornelis Florentius Alfonsus Schillebeeckx OP (12 de novembre de 1914, Anvers, Bèlgica - 23 de desembre de 2009, Nimega, Països Baixos) fou un prestigiós teòleg dominic belga.

## Biografia

El 1934 va entrar a l'Orde de Predicadors i es va doctorar en teologia el 1951. Durant la seva vida va exercir a la Universitat catòlica de Lovaina i posteriorment a la universitat catòlica de Nimega, on fou nomenat professor titular.
Destaca com a teòleg assessor de l'episcopat neerlandès durant la celebració del Concili Vaticà II. I fins a la seva mort, va continuar sent un consultor de l'episcopat neerlandès.
Amb A. van den Boogaard, P. Brnad, Yves Congar, Hans Küng, Johann Baptist Metz i Karl Rahner fou cofundador de la revista Concilium, una de les més destacades en teologia modernista.
El 1966 va ser un dels principals inspiradors del catecisme holandès.
Dins del debat teològic, Schillebeeckx fou un gran especialista als camps que van des de la teologia de la mort de Déu, promoguda i divulgada principalment per l'anglicà John A.T. Robinson a propòsit del seu llibre Honest amb Déu, fins a la denominada teologia política alemanya, passant per profundes i reflexives aportacions al camp de l'hermenèutica, la història de l'Església, així com un gran amor per la ciència.
L'any 1968 tingué el primer enfrontament amb l'ortodòxia de la Congregació per a la Doctrina de la Fe.
El 1974 publica aparentment amb totes les benediccions la seva obra Jesús, història d'un vivent. Però dos anys després, el 1976, és acusat de fins a nou heretgies, en un ample ventall, que va des de la infal·libilitat del Papa, la divinitat de Jesús o el concepte de la concepció virginal de Jesús. Schillebeeckx va respondre-hi amb un dossier d'unes trenta pàgines així com un llibre escrit en alemany, quelcom que tampoc no aconseguia convèncer el tribunal, que el març del 1981 va convocar-lo a un enfrontament amb un tribunal a Roma. Després de negar-se a aportar noves clarificacions, convoca una roda de premsa en què exerceix una crítica molt dura contra els contundents mètodes emprats pel tribunal de la Santa Seu, i que arribarà a identificar amb la pròpia institució de la Congregació per a la Doctrina de la Fe, així com l'estil del papa Joan Pau II.
El 1981 li concedeixen el Premi Erasmus a Holanda, on es diu en una nota difosa per la mateixa Fundació Erasmus que els seus treballs confirmen els valors clàssics de la cultura europea, així com contribueixen a l'examen crític d'aquesta cultura.

## Obres

* Maria: ahir, avui i demà (amb Catharina Halkes), 2000
* Sóc un teòleg feliç: entrevista amb Francesco Strazzari Edward Schillebeeckx, 1994
* Els homes relat de Déu, 1994
* Jesús a la nostra cultura: mística, ètica i política 1987
* El ministeri eclesial: responsables a la comunitat cristiana amb J.M.Díaz, 1983
* Crist i els cristians: gràcia i alliberament, 1983
* Sobre el problema de Jesús: claus d'una cristologia, 1981

## Referències

* ↑ Tamayo, Juan Jose «Muere Edward Schillebeeckx, teólogo en la frontera». El País, 25-12-2009 [Consulta: 28 novembre 2018].
# Edward Shearmur

Edward Shearmur (Londres, 28 de febrer de 1966), també conegut com a Ed Shearmur, és un compositor anglès de bandes sonores de pel·lícules, i guanyador d'un Premi Emmy l'any 2006. Ha treballat en la banda sonora de pel·lícules com Intencions perverses (1999), Miss Congeniality (2000), The Sweetest Thing (2002), The Skeleton Key (2005) o Sense sortida (2011), entre d'altres.
A més de la feina en el món del cine, Sheamur sempre ha tingut un profund interès per al rock 'n' roll, i ha col·laborat com a teclista i realitzant arranjaments amb un gran nombre d'artistes de primer nivell com Eric Clapton, Annie Lennox, Pink Floyd, Marianne Faithfull, Bryan Adams, Echo & the Bunnymen, Jimmy Page i Robert Plant.

## Biografia

Edward Shearmur va néixer el 28 de febrer de 1966 a Londres, el Regne Unit. Va començar a l'edat de set anys a cantar al cor de la Westminster Abbey. També va estudiar a la Royal College Of Music. El 2004 va ser nomenat com «millor compositor de l'any» per la International Film Music Critics Association. L'any 2005 va ser convidat a formar part de l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula |
| 1999 | Intencions perverses (Cruel Intentions) |
| 2000 | Miss agent especial (Miss Congeniality) |
| 2001 | K-pax |
| 2002 | La cosa més dolça (The Sweetest Thing) |
| 2003 | Johnny English |
| 2004 | Sky Captain i el món del demà (Sky Captain and the World of Tomorrow) |
| 2004 | Laws Of Attraction |
| 2005 | Derailed |
| 2007 | Epic Movie |
| 2008 | Righteous Kill |
| 2009 | Bride Wars |
| 2010 | Furry Vengeance |
| 2011 | Sense sortida (Abduction) |

## Premis i nominacions
### Premi Emmy

| Any | Categoria | Programa | Resultat |
| 2006 | Millor música d'un tema principal | Masters Of Horror | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Awards for Ed Shearmur» (en anglès). imdb. [Consulta: 7 febrer].
* 1 2 «Biography for Ed Shearmur» (en anglès). imdb. [Consulta: 7 febrer].

## Enllaços externs

* Ed Shearmur a Box Office Mojo (anglès)
# El Galí (Sant Llorenç Savall)

El Galí és una masia del poble de Vallcàrquera, en el municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. El Galí està documentada des de l'any 1355. a finals del segle xx va ser reformada.

## Descripció

Està situada a 587,4 metres d'altitud, a l'extrem nord-oest del terme, a l'esquerra del torrent del Galí, al sud-oest del Serrat de Trens, al nord-est de la Serra del Galí i al nord-oest de la Carena Gran. Masia ubicada al nord-oest del municipi. Està formada per diferents cossos, el principal dels quals té la teulada a doble vessant i les obertures de la façana d'arc de mig punt. la resta d'edificacions annexes tenen la coberta a doble vessant o plana, les finestres són allindanades i les portes d'arc de mig punt però totes les obertures estan emmarcades per carreus de pedra. També hi ha una capella, de construcció moderna, dedicada a Santa Filomena.

## Referències

* 1 2 «El Galí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
# Doyleïta

La doyleïta és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor d'Earl Joseph (Jess) Doyle (1905 - 1994), un col·leccionista de minerals canadenc que va descobrir l'espècie.

## Característiques

La doyleïta és un òxid de fórmula química Al(OH)₃. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1985. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2,5 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la doyleïta pertany a «04.FE - Hidròxids (sense V o U) amb OH, sense H₂O; làmines d'octaedres que comparetixen angles» juntament amb els següents minerals: amakinita, brucita, portlandita, pirocroïta, theofrastita, portlandita, pirocroïta, bayerita, gibbsita, nordstrandita, boehmita, lepidocrocita, grimaldiïta, heterogenita, feitknechtita, litioforita, quenselita, ferrihidrita, feroxihita, vernadita i quetzalcoatlita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a través de mostres recollides en dos indrets del Canadà: la pedrera Francon, a Mont-real, i la pedrera Poudrette, a Montérégie, totes dues localitats al Québec. També ha estat descrita en algun altre indret del Canadà, així com als Estats Units, Bolívia, Alemanya, Anglaterra, Noruega, Sud-àfrica i la República Popular de la Xina

## Referències

* ↑ «Doyleite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 agost 2019].
# Earthshaker (disc)

Earthshaker és el tercer disc d'estudi de Y&T. Fou publicat el 1981.

## Llista de cançons

* «Hungry for Rock»– 3:47
* «Dirty Girl»– 5:06
* «Shake it Loose»– 2:55
* «Squeeze»– 4:04
* «Rescue Me»– 4:44
* «Young and Tough»– 3:47
* «Hurricane»– 3:23
* «Let Me Go»– 3:12
* «Knock You Out»– 2:59
* «I Believe in You»– 7:13
# Eleccions al Consell Insular de Formentera de 2011

Les eleccions al Consell Insular de Formentera de 2011 cita electoral que se celebrà el 22 de maig de 2011. Tenien dret de vot tots els ciutadans majors de 18 anys empadronats a Formentera. Dins el marc de les eleccions al Parlament de les Illes Balears.

## Candidatures
### Candidatures presents al Consell Insular de Formentera

| Partit | Candidat | Observacions |
| Gent per Formentera (GxF) | Jaume Ferrer Ribas | |
| Sa Unió de Formentera (SUF) | Javier Serra Torres | Coalició del PP – Grup d'Independents de Formentera |
| Partit Socialista de les Illes Balears (PSIB-PSOE) | Hilari Ferrer Ferrer | |

### Candidatures sense presència al Consell Insular de Formentera

| Partit | Candidat | Observacions |
| Partit Renovador d'Eivissa i Formentera (PREF) | Cándido Valladolid Buendía | |

## Sondejos

| Enquesta | SUF | GxF | PSIB-PSOE | Altres |
| Ultima Hora(9/2010) | 40% | 38% | 19% | 3% |
| Projecció d'escons | 6 | 5 | 2 | |
| Ultima Hora(12/2010) | 40% | 37% | 20% | 3% |
| Projecció d'escons | 6 | 5 | 2 | |
| Ultima Hora(2/2011) | 41% | 36% | 20% | 3% |
| Projecció d'escons | 6 | 5 | 2 | |
| Ultima Hora(3/2011) | 42% | 34% | 20% | 4% |
| Projecció d'escons | 6 | 5 | 2 | |

## Resultats

| Candidatures | Vots | Percentatge | Consellers |
| Gent per Formentera | 1.662 | 44,04% | 6 |
| Sa Unió | 1.308 | 34,66% | 5 |
| PSIB-PSOE | 577 | 15,29% | 2 |
| Partit Renovador d'Eivissa i Formentera | 152 | 4,03% | |

## Referències

* ↑ GxF suma militantes y presenta a Jaume Ferrer como candidato al Consell (castellà)
* ↑ Sa Unió de Formentera presenta a sus candidatos al Consell y al Parlament Arxivat 2011-04-09 a Wayback Machine. (castellà)
* 1 2 3 4 El PP lograría por primera vez en la historia mayoría absoluta en el Consell de Mallorca Arxivat 2011-04-05 a Wayback Machine. (castellà)
# Eleccions legislatives austríaques de 1995

Les eleccions legislatives del 1995 a Àustria, al Consell Nacional van ser el 3 d'octubre de 1995. Els socialdemòcrates foren la força més votada i Franz Vranitzky fou nomenat canceller, però el 1997 va dimitir i fou substituït per Viktor Klima.

## Resultats

Resum del resultats electorals al Consell Nacional d'Àustria (24 de novembre de 1995)
| Partits | Vots | +/- | % | +/- | Escons | +/- |
| Partit Socialdemòcrata d'Àustria (Sozialdemokratische Partei Österreichs) | 1.843.474 | | 38,1 | +3,2 | 71 | +6 |
| Partit Popular d'Àustria (Österreichische Volkspartei) | 1.370.510 | | 28,3 | +0,6 | 52 | ±0 |
| Partit Liberal d'Àustria (Freiheitliche Partei Österreichs) | 1.060.377 | | 21,9 | -0,6 | 41 | -1 |
| Fòrum Liberal (Liberales Forum) | 276.026 | | 5,5 | -0,5 | 10 | -1 |
| Els Verds (Die Grünen – Die Grüne Alternative) | 233.208 | | 4,8 | -2,5 | 9 | -4 |
| No a l'OTAN i a la UE (Nein zu NATO und EU) | 53.176 | | 1,1 | +0,2 | — | ±0 |
| Partit Comunista d'Àustria (Kommunistische Partei Österreichs) | 13.938 | | 0,3 | = | — | ±0 |
| Partit de la Llei Natural d'Àustria (Österreichische Naturgesetzpartei) | 1.634 | * | 0,1 | * | — | * |
| Partit dels Animals (Die Beste Partei) | 830 | * | 0,02 | * | — | * |
| Total (participació 85,98%) | 4.959.455 | | 100,0 | | 183 | |

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Siemens Austria, http://www.bmi.gv.at/Wahlen/ BMI
# Els ciclistes voladors

Els ciclistes voladors (originalment en anglès, BMX Bandits) és una pel·lícula de comèdia criminal australiana de 1983 dirigida per Brian Trenchard-Smith i protagonitzada per Nicole Kidman. S'ha doblat al català.

## Repartiment

* Nicole Kidman com a Judy
* Angelo D'Angelo com a P.J.
* James Lugton com a Goose
* David Argue com a Whitey
* John Ley com a Moustache
* Bryan Marshall com el cap
* Brian Sloman com el repel·lent
* Peter Browne com a agent de policia
* Bill Brady com a sergent de policia
* Linda Newton com a policia

## Referències

* ↑ Kemble, Gary «Movie Minutiae: BMX Bandits (1983)». Australian Broadcasting Corporation, 24-02-2006.
* ↑ Film Buff's Forecast. 10 - Universal's Australian Chief and An Englishman Abroad [podcast].
* ↑ Chris Nashawaty "Check out a 16-year-old Nicole Kidman!
* ↑ «Els ciclistes voladors». ésAdir. [Consulta: 16 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Els ciclistes voladors a Desdelsofà.cat
# Els caçadors de cabelleres

Els caçadors de cabelleres (original: The Scalphunters) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Sydney Pollack el 1968 amb Burt Lancaster, Ossie Davis i Telly Savalas com a protagonistes. Ha estat doblada al català.

## Argument

El 1850, a les Muntanyes Rocoses, Joe Bass (Burt Lancaster), un caçador americà, està tornant a casa amb una càrrega de pells quan es troba un grup d'indis kiowes dirigit per Dos Corbs (Armando Silvestre), que insisteixen a prendre-li les seves pells. Com a "pagament" li ofereixen una esclava negra, Joseph Lee (Ossie Davis), que havien agafat prèviament d'un grup de comanxes. Reticentment, adonant-se que no hi pot lluitar, Bass accepta el tracte.
Bass està una mica perplex pel seu company nou, que és un esclau molt ben educat i refinat, que no fa servir les maneres de l'Oest. Bass li ordena que l'ajudi a recobrar les pells dels kiowes. Lee només accepta ajudar si Bass accepta portar-lo a Mèxic on l'esclavitud és proscrita. A Bass no li agrada, però els dos comencen una relació amistosa, on Bass ensenya Lee a agafar menjar a l'Oest.
Mentre Lee i Bass arriben on són els Kiowa, un grup de caça cabelleres els para una emboscada per la recompensa que ofereixen per cada cabellera d'esclaus fugitius.

## Repartiment

* Burt Lancaster: Joe Bass
* Shelley Winters: Kate
* Telly Savalas: Jim Howie
* Ossie Davis: Joseph Lee
* Dabney Coleman: Jed
* Paul Picerni: Frank
* Dan Vadis: Yuma
* Nick Cravat: Yancy
* Armando Silvestre: Two Crows

## Nominacions

* Globus d'Or al millor actor secundari 1969 per Ossie Davis

## Referències

* ↑ Els caçadors de cabelleres
* ↑ «The scalphunters». The New York Times.
# El Mas del Llaurador

El Mas del Llaurador és un poble abandonat en el terme municipal de Valljunquera que actualment està en ruïnes. Està situat entre les poblacions de la Vall de Tormo i Valljunquera, sobre un pla entre dos valls que s'uneixen una volta han passat el nucli de població.
Destaca l'església de Sant Joan Degollat, construcció neoclàssica del segle xviii, a la part posterior hi ha la sagristia i el fossar, a la frontera principal pot observar-se a la dreta el campanar de secció quadrada i a l'esquerra un rellotge de sol pintat a la paret.
Des de l'any 1834 al 1845 el Mas del Llaurador apareix com un municipi independent amb ajuntament propi, però és a partir de 1845 quan perd la seua independència i quedava annexionat per a sempre com a barri del municipi de Valljunquera.
Les primeres notícies existents sobre el Mas del Llaurador són de 1646, quan la població albergava 90 veïns, i de 1787, quan n'eren 121. L'any 1834, la vila era un municipi independent amb ajuntament propi. Cap a 1915, José Pellicer, capellà de la població, convertia la casa parroquial en una escola religiosa amb un internat per a uns 30 alumnes.
La decadència de la vila la va portar la Guerra Civil, abandonant definitivament el poble els últims veïns per la dècada dels 60.

## Enllaços externs

* Lo Mas del Llaurador
# El Mascarat

El Mascarat és un dels illots rocosos de l'arxipèlag dels Columbrets que tanca parcialment la badia de l'illa Grossa. Realment és molt petit, fins i tot per ser considerat un illot. El seu punt més alt és de 35,8 m.
El seu nom prové del color negre de les cendres volcàniques de la seua part superior, que li donen un aspecte de mascarat o brut d'estalzim. És un antic fumeral volcànic.

## Referències

* ↑ http://www.cma.gva.es/contenidoHtmlArea/contenido/3857/val/columbretes_2008val.pdf Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
# El Maset (Aguilar de Segarra)

El Maset és una masia situada al municipi d'Aguilar de Segarra, a la comarca del Bages. Es troba prop d'un jaciment arqueològic romà.

## Referències

* ↑ «Memòria mapa de patrimoni cultural. Aguilar de Segarra». Diputació de Barcelona, 01-11-2018. [Consulta: 25 desembre 2021].
# Elio Quiroga

Elio Quiroga és un escriptor i cineasta espanyol, guanyador del premi Minotauro 2015 amb la novel·la de ciència-ficció Los que sueñan. Nascut a Las Palmas de Gran Canaria, Va estudiar enginyeria informàtica a la Universitat de Las Palmas de Gran Canaria.
Elio Quiroga és escriptor, guionista, director de cinema i productor. Ha dirigit llargmetratges com Fotos, guanyadora del premi al millor guió i d'una menció especial del jurat al XXIX Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges i favorita de Quentin Tarantino;La hora fría; No-Do, i el documental The Mystery of the King of Kinema, que va aconseguir la menció especial del jurat al Festival Internacional de Cinema de Gijón. Juntament amb Ray Loriga, ha escrit el guió d'Ausentes, de Daniel Calparsoro. El seu curt d'animació, Home Delivery, adaptació d'un conte de Stephen King i presentat per Guillermo del Toro i amb música de REM, va guanyar el Gran Premi de Fantasporto i va entrar a competició a les seccions oficials d'un centenar de festivals. El seu següent curt animat, Me llamo María, va ser preseleccionat per als Oscar 2011. També va ser nominat al premi Goya pel seu curt documental El Último Minutero, que va entrar a competició, a més, a la secció oficial del Festival de Karlovy Vary. Ha publicat novel·les, com la sàtira zombi El Despertar, amb Timun Mas; el thriller d'acció i fantasia Los Códices del Apocalipsis, amb Tyrannosaurus Books, i Idyll, dins de la col·lecció Stoker de Dolmen Editorial. També va obtenir el premi Nuevas Escrituras Canarias pel poemari Ática i l'accèssit al premi Everis d'assaig per La Materia de los Sueños.

## Referències

* ↑ laprovincia.es «Elio Quiroga». Editorial Prensa Ibérica, 05-11-2010 [Consulta: 20 octubre 2011]. Arxivat 2010-11-25 a Wayback Machine.
* ↑ El festival de Sitges caligrafía un premio cantado: "The Pillow Book" de Greenaway, La Vanguardia, 13 d'octubre de 1996
* ↑ «Elio Quiroga». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Els impostors

Els impostors (títol original: Matchstick Men) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Ridley Scott, estrenada el 2003. Ha estat doblada al català

## Argument

Roy Waller és un experimentat estafador, però que pateix de trastorn obsessiu-compulsiu. És soci de Franck Mercer, a qui li ha ensenyat l'ofici. Mentre decideix amb reticència consultar un psicòleg per cuidar-se, Roy descobreix que ha tingut una filla d'una excompanya, i decideix trobar-la. Aquesta, de 14 anys, no té llavors més que un desig: fer-se alumna seva.

## Repartiment

* Nicolas Cage: Roy Waller
* Sam Rockwell: Frank Mercer
* Alison Lohman: Angela
* Bruce Altman: Doctor Klein
* Bruce Mcgill: Chuck Frechette
* Jenny O'Hara: Sra. Schaffer
* Steve Eastin: Sr. Schaffer
* Beth Grant: la dona de la bugaderia
* Sheila Kelley: Kathy

## Crítica

* "Els impostores, una pel·lícula guanyadora"
* "Una obra mestra"

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Els impostors». [Consulta: 15 octubre 2018].
* ↑ Scott, A. O. «FILM REVIEW; Discovering Fatherhood On the Way to a Swindle» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Corliss, Richard «Matchstick Men». Time.
* ↑ Roeper, Richard «Matchstick Men». Ebert & Roeper.

## Enllaços externs

* Els impostors - Lloc web oficial
# Em dic Sara

Em dic Sara és una pel·lícula espanyola estrenada el 1999 dirigida per Dolors Payàs i Puigarnau, autora també del guió, en el que ha estat el seu primer llargmetratge. Es tracta d'una pel·lícula discursiva protagonitzada per una dona de quaranta anys. Ha estat doblada al català.

## Sinopsi

Sara és una dona de quaranta anys que treballa com a professora i que té una parella estable i una filla adolescent. Però encara que té una existència agradable, la seva vida fa un gir inesperat i sent que el seu món s'enfonsa en ser conscient del pas del temps i que, en realitat, no és feliç amb el que ha construït fins a aquest moment: la seva parella no li dona el que vol, i la seva mira la mira amb cert esglai, però el problema està en ella mateixa.

## Repartiment

* Elvira Mínguez... Sara
* François-Eric Gendron ... Adrián
* Jeannine Mestre... Julia
* Chete Lera... Simón
* Eulàlia Ramon... Susana
* Vicky Peña... Elvira
* Pepa López... Teresa
* Carme Fortuny... Matilde
* Pep Ferrer ... Octavio
* Ángel de Andrés López... Pancho
* Gemma Cuervo... Mare de Sara

## Premis

* Premi Turia a la millor opera prima
* Festival Internacional de Cinema d'Alexandria (1998): Premi a la millor actriu.
* Festival de Cinema Hispà de Miami (1999): Premi a la millor actriu.

## Referències

* ↑ Me llamo Sara de Dolores Payás per Cecilia Garcia, elcultural.com, 30 de maig de 1999
* ↑ Em dic Sara, esadir.cat
* ↑ Me llamo Sara a Fotogramas
* ↑ La 'Turia' premia a Buenafuente, Juan Diego y Ana Fernández El País, 23 de juny de 2000
* ↑ Em dic Sara, Diccionari del Cinema a Catalunya
* ↑ El cine español acapara cuatro galardones en el Festival de Miami, El País, 2 de maig de 1999
# Em van fer un criminal

Em van fer un criminal (títol original: They Made Me a Criminal) és una pel·lícula dramàtica de crim estatunidenca de 1939 dirigida per Busby Berkeley i protagonitzada per John Garfield i Claude Rains. És un remake de la pel·lícula The Life of Jimmy Dolan (1933). Parts de la pel·lícula es van rodar a la vall de Coachella a Califòrnia. Està doblada al català.

## Argument

Un campió de boxa, que es creu que va cometre un assassinat mentre estava borratxo, s'amaga i troba la redempció en un refugi per a joves delinqüents.

## Repartiment

* John Garfield com Johnnie Bradfield
* Claude Rains com Det. Monty Phelan
* Ann Sheridan com Goldie West
* Barbara Pepper com Budgie
* May Robson com avia Rafferty
* Gloria Dickson com Peggy
* Ward Bond com Lenihan
* William B. Davidson com cap dels detectius
* Robert Gleckler com Doc Ward

## Referències a altres pel·lícules

Quan Dippy està operant els controls de la dutxa per a Jack, que s'està dutxant, li fa una serenata amb la cançó By a Waterfall, que va ser una cançó d'èxit de la pel·lícula anterior del director Footlight Parade .

## Referències

* ↑ Palm Springs Visitors Center. «Coachella Valley Feature Film Production 1920-2011». Filming in Palm Springs. Arxivat de l'original el October 1, 2012. [Consulta: October 1, 2012].
* ↑ «Em van fer un criminal». esadir.cat. [Consulta: 3 març 2024].
# Emmanuella Lorenzon

Emmanuella Lorenzon va ser una ciclista italiana. Del seu palmarès destaca la medalla de bronze al Campionat del Món en ruta de 1978 per darrere de l'alemanya Beate Habetz i la neerlandesa Keetie van Oosten-Hage.

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a the-sports.org