OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jerzy Juskowiak

Jerzy Juskowiak (Bojanowo, 3 de maig de 1939 - Poznań, 10 de desembre de 1993) fou un atleta polonès especialista en curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1960.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata en els 4x100 metres al Campionat d'Europa d'atletisme de 1962, formant equip amb Andrzej Zieliński, Zbigniew Syka i Marian Foik. Aconseguí dos campionats nacionals, dels 100 metres el 1963 i del relleu 4x100 metres el 1962.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on quedà eliminat en sèries en la cursa dels 4×100 metres del programa d'atletisme.

## Millors marques

* 100 metres. 10.3" (1962)
* 200 metres. 21.2" (1962)

## Referències

* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «Jerzy Juskowiak – Polski Komitet Olimpijski» (en polonès). [Consulta: 13 desembre 2021].
* ↑ «Olympedia – Jerzy Juskowiak». [Consulta: 13 desembre 2021].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 13 desembre 2021].
# Jair Marinho de Oliveira

Jair Marinho de Oliveira (Santo Antônio de Pádua, 17 de juliol de 1936 - Niterói, 7 de març de 2020) fou un futbolista brasiler.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1962.

## Clubs

* 1956–1963: Fluminense-RJ
* 1964–1965: Portuguesa-SP
* 1965–1967: Corinthians-SP
* 1967: Vasco de Gama-RJ
* 1968:Alianza Lima - Peru
* 1970: Campo Grande-RJ

## Palmarès

* Campeonato Carioca: 1959
* Torneio Rio – São Paulo: 1957, 1960
* Copa O'Higgins: 1961
* Copa Oswaldo Cruz: 1961
* Copa del Món: 1962

## Referències

* ↑ «Morre Jair Marinho, ídolo do Fluminense e campeão mundial pelo Brasil em 1962» (en portuguès), 07-03-2020.
* ↑ Player profile at sambafoot.com
* ↑ «Todos os brasileiros - 1962» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Jairo Arboleda

Jairo Arboleda (Tuluá, 20 de setembre de 1947) fou un futbolista colombià de la dècada de 1970.
Fou 7 cops internacional amb la selecció de Colòmbia. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Deportivo Cali I Deportivo Pereira.

## Referències

* ↑ Alegrías, John. «¿Para Cuando un "10"?». El Dorado Magazine, 27-10-2015. Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 25 novembre 2017].
* ↑ Jairo Arboleda a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Cruz Hoyos, Santiago. «Visita al 'maestro' Jairo Arboleda». ElPaís.com.co, 08-05-2016. [Consulta: 25 novembre 2017].
* ↑ Galeano, Álvaro. «El recuerdo de un incomparable». ElColombiano.com, 10-06-2011. Arxivat de l'original el 2019-01-15. [Consulta: 25 novembre 2017].
# Jesús Unanua Becerril

Jesús Unanua (Pamplona, 23 de juny de 1969) és un futbolista navarrès, que juga de porter. Va ser el guardameta menys golejat de totes les categories estatals la temporada 07/08 i el jugador de més edat a la Segona Divisió 08/09.

## Trajectòria

Sorgit del planter del CA Osasuna, debuta amb el primer equip a la 89/90. Tot i sortir en 13 ocasions eixe any, va ser suplent de Roberto primer i de López Vallejo després, fins al 1996. La 92/93 va marxar cedit a l'Albacete Balompié, on juga 13 partits.
La temporada 96/97 fitxa pel CD Leganés, de Segona Divisió. El seu primer any va ser suplent, però va assolir la titularitat a la campanya següent, per a jugar només mitja temporada de la temporada 98/99. L'estiu de 1999 fitxa pel Vila-real CF, amb qui puja a primera divisió. Va ser suplent les quatre temporades que hi va romandre a l'equip valencià, disputant tan soles tres partits de lliga.
Després de passar pel Xerez CD, la temporada 04/05 fitxa per l'Elx CF. En ambdós equips seria titular. El 2006 marxa a l'Alacant CF, amb qui puja a Segona Divisió.

## Clubs

* 1989/1992 Osasuna
* 1992/1993 Albacete
* 1996/1999 Leganés
* 1999/2003 Vila-real
* 2003/2004 Xerez
* 2004/2006 Elx
* 2006/2009 Alacant
# Jesús Tereso Sánchez

Jesús Tereso Sánchez Rhasquim (Santa Teresa del Tuy, Veneçuela, 27 d'agost de 1925-Ocumare del Tuy, 8 de juliol de 2009) va ser un cultor popular veneçolà, i cacic major de l'escorta dels indis coromotans.
Va ser fundador de l'escorta dels indis coromotans, tradició iniciada a Ocumare del Tuy el 1941, per monsenyor Rafael Pérez de León, i també fou el fundador de la Tropa de Boys Scouts de Ocumare del Tuy.

## Biografia

Fill de Genaro Sánchez i de Belén Rhasquim de Sánchez. Va exercir els càrrecs de Semaforista, Comptador del Banc Agrícola i Pecuari, Secretari General de la Prefectura de Lander, Los Salías, Carrizal i San Pedro de los Altos i Prefecte d'Ocumare, igualment va ser Secretari General del Consejo del Districte Lander i va ser cofundador de la Tropa de Boys Scout de Ocumare del Tuy. El 1947 es va casar amb Rosa Amelia Coriat, van tenir dotze fills.

## Labor com a Cacic Major dels Indis Coromotans

Va dedicar 68 anys de la seva vida al cultiu d'una de les més importants manifestacions culturals de les Valls del Tuy: l'escorta dels indis coromotans, cada primer diumenge de quaresma Jesús Tereso es col·locava el seu plomall de plomes que pesava aproximadament 10 quilos i mig i uns 1,5 metres d'altura, muntava el seu cavall i presidia a aproximadament tres mil promesers, els qui vestien i vesteixen amb vestidures indígenes en mostra de la seva fe cap a la Verge de Coromoto, patrona de Veneçuela, així s'apostaven, i s'aposten, a l'Església d'Ocumare del Tuy a celebrar la santa missa, i després a escortar a la figura de la patrona veneçolana, en les famoses "carrosses" en honor a la verge.
Aquesta tradició iniciada per ell en 1941 va ser declarada patrimoni cultural de l'estat Miranda en 2004, i gràcies a la seva labor com cultor popular i Cacic Major dels Indis Coromotans va ser condecorat amb l'Orde Francisco de Miranda pel consell legislatiu de l'estat Miranda en 2008.

## Fills i circumstàncies de la seva defunció

Amb Rosa Amelia, la seva esposa, va tenir dotze fills, entre els quals estava Jeraul, qui era cantant i va morir de càncer de pulmó, va deixar a més 25 néts i 10 besnéts.
Als 84 anys, don Jesús Tereso Sánchez mor en Ocumare del Tuy el 8 de juliol de 2009.
Després de la seva mort, la governació de l'estat Miranda, i l'alcaldia del municipi Tomás Lander, van declarar un i tres dies de duel respectivament per la pèrdua d'aquest cultor.

## Referències

* ↑ «Jesús Tereso Sánchez Rhasquim».
* 1 2 «Jesús Tereso Sánchez Rhasquim».
* ↑ «El Tuy pierde a uno de los pioneros en la cultura mirandina».
# Joggling

El joggling és un esport de competició que combina els jocs malabars i el fúting. Es tracta d'un mot creuat format amb les paraules angleses jogging (fúting) i juggling (jocs malabars). L'objecte més comú per a fer joggling són les pilotes, i el nombre d'objectes llançats és d'un mínim de tres.

## Normes

Les normes establertes per a la pràctica d'aquest esport són les següents:
* El temps mínim és de 5 minuts, i el màxim de 8.
* S'ha de mantenir un mateix patró amb els malabars mentre s'està corrent.
* Si cau un objecte, el corredor ha de tornar al punt on ha caigut i continuar.

## Competició

El Campionat Mundial de Joggling (World Joggling Championship) forma part del festival internacional de l'Associació Internacional de Malabaristes (International Jugglers' Association), on es registren els resultats i es donen guardons als guanyadors. Qualsevol pot competir en aquest campionat, però els competidors han de ser capaços de fer malabars amb tres pilotes de manera competent. Es fan diverses carreres depenent del sexe, els metres (o quilòmetres) recorreguts i el nombre de pilotes (fins a 7). El format actual de les carreres inclou distàncies des dels 100 metres fins als cinc quilòmetres, així com carreres de relleus en què un company li passa la pilota a un altre, que està esperant amb dos pilotes a la mà. També hi ha carreres de 100 metres amb cinc pilotes i amb set pilotes.
El primer campionat va ser en 1980, organitzat per Bill Giduz. Es van fer dues carreres: una de cent iardes que travessava un camp de futbol, i una d'una milla en una pista d'interior.

## Rècords

Els Rècords Guiness són:
* Kirk Swenson (16:55, 5 quilòmetres), 1986.
* Owen Morse (13.8, 100 metres, 5 pilotes) 1988; (11.68, 100 metres, 3 pilotes) 1989.
* Franz Roos (56.06, 400 metres), 1997.
* Owen Morse, Jon Wee, Tuey Wilson, i Albert Lucas (3:57.4, relleus d'una milla), 1990.
* David Ferman (2:55.3, 1.000 metres, 3 pilotes), 2011.
* Will Howard (4:42, una milla), 2003
* Michal Kapral (36:27, 10 quilòmetres), 2006.
* Michal Kapral (2:50:09, marató), 2007.
* Perry Romanowski (8:23:52, ultramarató de 50 milles), 2007.
En juliol de 2012, Matthew Feldman, un estudiant de la Universitat de Florida, va batre un Rècord Guiness de joggling. Va córrer una milla amb cinc pilotes en 6 minuts i 33,65 segons, superant el rècord anterior de 7 minuts i 41 segons de Bill Gilen.

## Referències

* ↑ «IJA Stage Championships – Rules» (en anglès). International Jugglers Association, 2018. Arxivat de l'original el 16 de gener 2019. [Consulta: 18 gener 2019].
* ↑ Beck, Sara. «3 Beanbags y 26,2 millas». The New York Times. [Consulta: 19 desembre 2016].
* ↑ «Joggling World Records» (en anglès). recordholders.org. [Consulta: 19 desembre 2016].
* ↑ David, Ruth. «Joggling World Records» (en anglès). RICE, 27-07-2012. Arxivat de l'original el 2014-04-16. [Consulta: 19 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Joggling World Records (anglès)
* Pagina web oficial "International Jugglers Association" (anglès)
* Pàgina web oficial "Atlanta Jugglers Association" (anglès)
* The Bloggling Joggler (anglès)
# Johann Jacob Dillenius

Johann Jacob Dillen Dillenius FRS (Darmstadt, 12 de desembre de 1684 – Oxford, 2 d'abril de 1747) va ser un botànic alemany.
Dillen va néixer a Darmstadt i va assistir a la Universitat de Giessen, on va escriure diversos articles de botànica per a l'Ephemerides naturae curiosorum i va publicar, l'any 1719, el seu Catalogus plantarum sponte circa Gissam nascentium, il·lustrat per ell mateix, i amb descripcions de moltes espècies noves. El 1721, esperonat pel botànic William Sherard (1659–1728) i ja amb una excel·lent reputació com a botànic, es va traslladar a Anglaterra; primer a Oxford, amb el mateix Sherad i després a Londres, amb James Sherad (1666-1738), germà de l'anterior que, després de fer una fortuna com farmacèutic es va dedicar a la música i la jardineria.
El primer treball que va fer a Anglaterra va ser la tercera edició, publicada el 1724, de l'obra de John Ray Synopsis Methodica Stirpium Britannicarum, que va ampliar amb moltes espècies noves i vint-i-quatre il·lustracions de plantes rares. El 1732 va publicar Hortus Elthamensis, un catàleg de les plantes rares d'Eltham, a Londres, dins la col·lecció de James Sherad. El mateix Dillen va dibuixar 324 il·lustracions per a aquesta obra i en va gravar les plaques de coure corresponents i Linné va definir-la com «opus botanicus quo absolutius mundus non vidit». El 1736, quan Dillenius ja era professor de botànica al Saint John's College de la Universitat d'Oxford, Linné va anar-hi a passar un mes amb ell i el mateix any li va dedicar la seva Critica botanica. Més tard li dedicaria el gènere d'arbres tropicals Dillenia.
L'obra més destacada de Dillenius és Historia muscorum, publicada el 1741, que és un recull de totes les «plantes inferiors» que ell coneixia. És una obra de 576 pàgines redactades en llatí i vuitant-cinc làmines amb il·lustracions de l'autor que, com en el cas del llibre Hortus Elthamensis, ell mateix en va gravar les planxes de coure.
Johann Jacob Dillenius va morir el 1747 a causa d'una apoplexia i va ser enterrat en el cementiri de l'església de Saint Peter-in-the-East d'Oxford. Avui dia, el seus herbaris, manuscrits i llibres es conserven en el Departament de Botànica de la Universitat d'Oxford.
La seva abreviació com a botànic és: Dill.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «DILLENIUS, JOHN JAMES». Dictionary of National Biography,, 15, 1888, p. 79.
* 1 2 3 4 5 «Johann Dillenius» (en anglès). BRAHMS: Historia Muscorum - University of Oxford. [Consulta: 7 setembre 2021].

## Enllaços externs

Historia Muscorum. Web del Departament de Botànica de la Universitat d'Oxford que conté dades, imatges i lteratura sobre l'obra Historia Muscorum de Johann Dillenius, amb finalitats científiques, no comercials.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Joan Boix

Joan Boix és el nom dels següents personatges:
* Joan Boix Bofarull (Barcelona, 1897 - ?), futbolista en la temporada 1918-1919 del FC Barcelona
* Joan Boix Iglesias (Barcelona, 1891 - Barcelona, 1965), dirigent esportiu
* Joan Maria Boix i Selva (Barcelona, 1919 - Montserrat, 2000), monjo benedictí
* Joan Boix Solà-Segalés (Badalona, 1945), dibuixant de còmics
* Joan Boix Masramon (Barcelona, 1948-2012), cantant del grup Falsterbo 3
* Joan Boix i Sans (Sant Feliu de Pallerols, 1954), empresari català, director de Noel Alimentària
# Joan Bofill

Joan Bofill va néixer al segle XVI a Granollers.

## Biografia

Durant el rectorat de Francesc Osset, Joan Bofill va exercir de mestre en arts i medicina, és a dir, vers 1538-1550. Joan Bofill va obtenir el grau de doctor en Medicina el 4 de gener de 1538 i va cursar estudis previs a París i Salamanca. .Posteriorment va ser nomenat rector de l'Estudi General de Barcelona, càrrec que va exercir entre l'1 d'agost de 1551 al 31 de juliol de 1552. Va morir probablement a finals del segle xvi.

## Referències

* ↑ Fernández Luzón, Antonio. "La Universidad de Barcelona en el siglo XVI". Barcelona: Publicacions i Edicions Universitat de Barcelona, 2005, p. 631.
* ↑ Fernández Luzón, Antonio. "La Universidad de Barcelona en el siglo XVI". Barcelona: Publicacions i Edicions Universitat de Barcelona, 2005, p. 634.
* ↑ Antonio Fernández Luzón. «La Universidad de Barcelona en el siglo XVI». Universitat Autònoma de Barcelona. [Consulta: 30 setembre 2016].

## Bibliografia

* Fernández Luzón, Antonio. "La Universidad de Barcelona en el siglo XVI". Barcelona: Publicacions i Edicions Universitat de Barcelona, 2005. 342 p. més dos annexos Disponible a: Catàleg de tesis doctorals de la UAB, edició en accés obert del text original
# Jordi Manganes

Jordi Manganes o Jordi Mancanes (en llatí Georgius Manganes o Goergius Mancanes, en grec antic Γεώργιος Μαγγάνης o Μαγκάνης) va ser un dels secretaris de l'emperador Aleix I Comnè quan aquest estava assetjant Constantinoble l'any 1081, en la lluita contra el seu rival Nicèfor III Botaniates.
Era un home astut, especialista en trobar excuses pels retards en les coses que el seu cap volia demorar. Anna Comnena va derivar del seu nom el verb μαγγανεύεσθαι o μαγκανεύεσθαι ('trobador d'excuses') i un substantiu, μαγγάνενμα, equivalent a 'pretext'.

## Referències

* ↑ Anna Comnena. Alexíada, II, 8, 10, p. 116-122
* ↑ Smith, William (ed.). «Georgius Manganes». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 25 desembre 2022].
# Josep Joaquim Thous i Orts

Josep Joaquim Thous i Orts (Benidorm, 1839 - València, 1893) fou un periodista valencià.
Va ingressar en l'exèrcit i va participar, com a voluntari, en la Guerra d'Àfrica. Va prendre part en la Tercera Guerra Carlina a favor del pretendent Carles VII amb el grau de coronel.
L'any 1877 va dirigir amb el seu germà, Gaspar Thous i Orts, el periòdic valencià La Unión Católica (1877-1881), i després La Señera (1880), El Almogávar (1881) i El Zuavo (1881-1884), periòdic ultramontà d'ideologia tradicionalista carlina, però partidari de la política catòlica possibilista i contrari al corrent integrista de Cándido Nocedal i el seu diari El Siglo Futuro. Dirigí també a València La Vanguardia (1887) i participà en la fundació del setmanari satíric El Palleter (1888-90).
Fou pare de Maximilià Thous i Orts, autor de l'himne valencià.

## Referències

* 1 2 3 Gran enciclopedia de la Región Valenciana.. Valencia: Fournier, 1973. ISBN 8430055401.
* 1 2 «Thous i Orts, Joaquim Josep». Gran enciclopedia catalana. Enciclopèdia Catalana, S.A., 14, 1981, pàg. 403.
* ↑ Navarro Cabanes, Josep. Apuntes bibliográficos de la prensa carlista, 1917, p. 120-121.
* ↑ Navarro Cabanes, Josep. Apuntes bibliográficos de la prensa carlista, 1917, p. 128.
* ↑ Navarro Cabanes, Josep. Apuntes bibliográficos de la prensa carlista, 1917, p. 134-136.
# Joan Manuel González Corominas

Joan Manuel González Corominas (Navars, 24 de maig de 1968), també conegut com a Pedregà, és un pilot català de motos i quads. Es va iniciar a l'enduro l'any 1988 i va començar a competir en quad l'any 2001, guanyant l'edició 2006 del Ral·li Dakar d'aquesta categoria i quedant en tercera posició el 2010. L'any 2002 va guanyar la Baja Aragón i ha guanyat el campionats d'Espanya d'enduro en categoria Sènior-B (1996) i el de quads (2001).

## Enllaços externs

* Joan Manuel González Corominas - Lloc web oficial (castellà)
# Joan Manuel Nadal i Gaya

Joan Manuel Nadal i Gaya (Barcelona, 1920 - Lleida, 26 d'abril de 2013) va ser un enginyer, tractadista d'art i polític català, germà de Santiago Nadal i Gaya, Carles Nadal i Gaya i Eugeni Nadal i Gaya.

## Biografia

Durant la guerra civil espanyola va lluitar en l'exèrcit franquista i participà en l'ocupació de Barcelona el 1939. Després es va establir a terres de Lleida, on ha estat vocal de la Junta Central de Regants del canal d'Urgell i president del Grup Sindical de Colonització 659 d'Alcoletge.
Entre altres càrrecs, ha estat president de la Cambra Oficial Agrària de la província de Lleida, vicepresident per Espanya de la Confederació Europea d'Agricultura, director i un dels principals impulsors de la Fira Agrícola i Nacional Fruitera de Sant Miquel, de gran renom en el sector agrari, i vocal de la Cambra de la Propietat Urbana de Lleida.
També presidí del Cercle de Belles Arts de Lleida i ha estat conseller de nombre de l'Institut d'Estudis Ilerdencs, impulsant la recuperació del centre històric de Lleida. Tot i no ser un professional de la història de l'art, va escriure diversos tractats sobre pintors lleidatans.
A les eleccions generals espanyoles de 1979 fou escollit senador per la província de Lleida per Centristes de Catalunya-UCD i assessor del ministeri d'agricultura. Posteriorment ha estat conseller de les empreses Mercosa i Mercolérida SA. Ha escrit tractats d'art ambientats a Lleida.

## Obres

* El Ayuntamiento de Lérida, sus Fiestas y tradiciones
* Pintura y pintores leridanos del siglo XX (1968)
* Un tomb per la Lleida de les Arts (2000)
* Diccionari de pintors, escultors, gravadors i dibuixants (2003)

## Referències

* ↑ El franquisme al Baix Llobregat per Carles Santacana Torres, Jordi Amigó Barbeta, Centre d'Estudis Comarcals del Baix Llobregat

## Enllaços externs

* Fitxa del Senat amb fotografia
# Joan d'Enghien

Joan d'Enghien (en neerlandès Johan van Edingen) ([nascut (?) - mort a Opheilissem el 23 d'agost de 1281) fou bisbe de Tournai de 1267 al 1274 i príncep-bisbe del principat de Lieja del 28 de juliol de 1274 fins a la seva mort.
Joan pertanyia a la casa d'Enghien, una vella família noble originària dels comtats d'Hainaut i de Flandes. Joan era el fill del comte Sohier III d'Enghien i d'Alix de Zottegem.
El papa Gregori X i Rodolf I del Sacre Imperi Romanogermànic van sostenir la seva candidatura després de la deposició d'Enric de Gueldre. El tercer estat de la ciutat de Lieja va querellar-se amb l'administració bisbal arrel d'un decret imperial que va exemptar el clericat de certes taxes.
Durant el seu regne la Guerra de la Vaca va esclatar. Segons la llegenda, aquesta guerra va començar després d'un fet anodí, el robatori d'una vaca al camp de Ciney al principat i transportada a Andenne, al comtat de Namur, tot i que les causes n'eren més complexos. En va seguir una guerra de venja i revenja durant la qual uns quinze mil persones van perir i un gran nombre de pobles i castells van incendiar-se al Brabant i el Namur, el principat de Lieja i el Luxemburg. A la fi, el rei de França, Felip III va haver d'arbitrar per a terminar el conflicte. El fet que el comtat de Namur depenia del bisbat de Lieja per a les afers religiosos va complicar la situació i causar moltes disputes territorials i altres. Joan d'Enghien va morir abans de la conclusió del conflicte.
Hauria mort assassinat davant de l'abadia d'Opheilissem, prop de la ciutat de Tienen en circumstàncies poc clares. El seu predecessor destituït, Enric de Gueldre, l'hauria segrestat. Com que no va sostenir gaire els privilegis del capítol va refusar de sebollir-lo a la catedral de Sant Lambert. Uns anys més tard van nogensmenys decidir de transferir la seva despulla a la catedral.

## Referències

* Llista dels bisbes de Tongeren, Maastricht i Lieja
* ↑ M. Van Hasselt, Belgique et Hollande 1844, citat en Liège Citations
* ↑ Edouard Poncelet, Nouveaux documents relatifs à la guerre dite de la Vache de Ciney, a: Bulletin de la Commission royale d'histoire - Handelingen van de Koninklijke Commissie voor Geschiedenis], consulta l'11 de novembre de 2008
* ↑ Jules Closon, Un évêque de Liége peu connu de la fin du XIIIe siècle: Jean d'Enghien (1274-1281), Bulletin de l'Institut archéologique liégeois, Lieja, 1933 (tom LXII), pàgines 41-82,, citat per Etienne Delcambre, Bibliothèque de l'école des chartes, 1933, tome 94, 1933
* ↑ L'art de vérifier les dates des faits historiques Tome XIV, Paris, Valade, 1819, p 204
# Joan d'Enguera

Joan d'Ènguera (València, segle XV - Valladolid, 15 de febrer de 1513) fou un religiós dominic espanyol i inquisidor general.
Pertanyent a l'Orde dels Predicadors o de Sant Domènec, exercí el càrrec de confessor de Ferran el Catòlic. Fou precisament el rei Ferran qui, després de la renúncia el 1507 de Diego de Deza al títol d'inquisidor general, demanà butlla al Papa Juli II per nomenar dos inquisidors, un per al regne de Castella i un altre per al d'Aragó. Per al primer càrrec fou designat Gonzalo Jiménez de Cisneros i per al segon Joan d'Enguera, qui mantingué el càrrec fins a la seva mort el 1513.
Compaginà el càrrec d'inquisidor general amb el de bisbe de Vic entre 1506 i 1511, actuant en les diòcesis de tota la Corona d'Aragó. Posteriorment, amb la butlla dat. V. idus. decembris, fou Bisbe de Lleida des del 17 de febrer de 1511 i, finalment, Bisbe de Tortosa des d'octubre de 1512 fins a la seva mort.
Si bé les seves actuacions no foren tan cèlebres com les de Cisneros, d'Enguera s'encarregà d'organitzar diversos capítols per definir les normes de la inquisició, com per exemple els de Montsó el 1512, en els quals establí que el nombre màxim d'inquisidors era de 10 a Saragossa i uns altres 10 a la resta de ciutats.
També fou un dels signants del Tractat de Blois.

## Referències

* Beatriz Comella: La Inquisición Española
* Nazario González: Una Historia Abierta
* Jaime Villanueva: Viaje literario a las Iglesias de España
* El contingut d'aquest article incorpora material del tom 19 de la Enciclopedia Universal Ilustrada Europeo-Americana (Espasa), amb copyright anterior a 1928, el cual es troba en el domini públic.
# José Câmnate na Bissign

José Câmnate na Bissign (Mansôa, 28 de maig de 1953) és un bisbe catòlic de Guinea Bissau. És el primer bisbe nadiu de Guinea Bissau.
Va ser ordenat sacerdot a Bissau el 31 de desembre de 1982, amb 29 anys. Després de la mort de Settimio Ferrazzetta, va ser nomenat segon bisbe de la diòcesi de Bissau el 15 d'octubre de 1999. Va ser ordenat bisbe el 12 de febrer de 2000.
Ha estat involucrat en el diàleg entre els diferents grups polítics i religiosos a Guinea Bissau. Va ser un dels principals defensors de la Comissió Justícia i Pau i del Consell per al diàleg ecumènic, interreligiós i per a la promoció de la dignitat humana.

## Referències

* ↑ Fitxa a catholic-hierarchy.org
* ↑ Celebração de 20 anos de democracia al web de l'Assemblea Nacional Popular
* ↑ Intervenció de José Câmnate el 14 d'octubre de 2009 (portuguès)