OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Minton's Playhouse

El Minton's Playhouse era un club de jazz i un bar situat al primer pis de l'Hotel Cecil al 210 West del carrer 118 al barri de Harlem. Va ser obert el 1938 pel saxofonista Henry Minton. És aquí que s'hi ha desenvolupat el modern jazz, conegut també amb el nom de bebop, gràcies als jam sessions de Thelonious Monk, Kenny Clarke, Charlie Christian i Dizzy Gillespie, als anys 1940. El club va entrar en una fase de decadència al final dels anys 1960 abans de tancar el 1974. El lloc coneix un renaixement, d'ençà l'obertura de les seves portes el 2006 amb el nom d'Uptown Lounge at Minton's Playhouse,.

## Els inicis del club

El primer propietari del club, Henry Minton, era ben conegut a Harlem per haver estat el primer delegat negre a l'American Federation of Musicians Local 802. Va ser també l'empresari del famós Rhythm Club, situat també a Harlem, al començament dels anys 1930, un club sovintejat per Louis Armstrong, Fats Waller, James P. Johnson i Earl Hines. Minton va aconseguir fer del seu club un indret apreciat pels millors músics de New York.

## Els anys 1940

Al final dels anys 1940, Minton va contractar Teddy Hill per dirigir el club.

## Referències

* 1 2 Shipton, p. 88.
* ↑ Alan Feuer, “Harlem Journal; Where Lady Day Sleeps, a Jazz Tradition Awakes.” The New York Times, March 13, 2005.
* ↑ “The Reopening of Minton's Playhouse.” Jazz Press Service. May 13, 2006. http://home.nestor.minsk.by/jazz/news/2006/05/1306.html.
* ↑ Minton's Playhouse Website: http://www.uptownatmintons.com Arxivat 2015-11-19 a Wayback Machine..
* ↑ Gottlieb, p. 550.
* ↑ Ibid., p. 112.

## Bibliografia

* Davis, Miles, with Quincy Troupe. Miles: The Autobiography. New York: Simon and Schuster, 1989.
* DeVeaux, Scott. The Birth of Bebop: A Social and Musical History. Berkeley: University of California Press, 1997.
* Enstice, Wayne, and Paul Rubin. Jazz Spoken Here: Conversations with Twenty-Two Musicians. New York: Da Capo Press, 1994.
* Feuer, Alan. “Harlem Journal; Where Lady Day Sleeps, a Jazz Tradition Awakes.” The New York Times, March 13, 2005.
* Gottlieb, Robert, ed. Reading Jazz: A Gathering of Autobiography, Reportage, and Criticism from 1919 to Now. New York: Random House, 1996.
* Gourse, Leslie. Straight, No Chaser: The Life and Genius of Thelonius Monk. New York: Schirmer Books, 1997.
* Lees, Gene. You Can't Steal a Gift: Dizzy, Clark, Milt, and Nat. New Haven: Yale University, 2001.
* LeRoi Jones. Black Music. New York: Quill, 1967.
* Gunther Schuller. The Swing Era: The Development of Jazz 1930-1945. Nova York: Oxford University Press, 1989.
* Siegal, Nina. “Neighborhood Report: Harlem; At Birthplace of Be-Bop, Revival Blues.” The New York Times, January 24, 1999.
* Shipton, Alyn. Groovin' High: The Life of Dizzy Gillespie. Nova York: Oxford University Press, 1999.
* Szwed, John. So What: The Life of Miles Davis. New York: Simon and Schuster, 2002.
* Woideck, Carl. The Charlie Parker Companion: Six Decades of Commentary. New York: Schirmer Books, 1998.
* “The Reopening of Minton's Playhouse.” Jazz Press Service. May 13, 2006. http://home.nestor.minsk.by/jazz/news/2006/05/1306.html.
# Mintimer Xaimíev

Mintimer Xaimíev - en tàtar ciríl·lic: Минтимер Шәрип улы Шәймиев, en tàtar llatí: Mintimer Şärip ulı Şäymiev, en rus: Минтимер Шарипович Шаймиев- (Aniakovo, districte d'Aktanix, Tatarstan, 1937) és el primer president de Tatarstan, escollit el 1991. Era fill de pagesos desposseïts per la col·lectivització soviètica, el 1954 estudià a l'Institut d'Agricultura de Kazan. El 1969 fou ministre d'irrigació de la RSSA Tatarstan, i el 1983 cap del consell de ministres. El 1989 fou secretari general del PCUS a Tatarstan i el 1990 cap del Soviet Suprem de Tatarstan. El mateix 1990 s'aprovà la declaració de sobirania tàtara i el 1991 fou elegit president tàtar, reescollit el 2001.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del President de Tatarstan, Biografia Arxivat 2017-01-01 a Wayback Machine.
# Mireia (Frederic Mistral)

Mireia és una adaptació escènica en quatre actes del poema de Frederic Mistral per Ambrosi Carrion estrenada en el teatre Novedades de Barcelona, el dia 20 de setembre de 1917, dirigida per Enric Borràs, amb il·lustracions musicals d'Eusebi Bosch Humet i decorats de Salvador Alarma i Maurici Vilumara.

## Repartiment de l'estrena

El repartiment de l'estrena de l'obra va ser:
* Mireia. Maria Vila
* Ramon, el pare: August Barbosa
* Joana-Maria, la mare: Montserrat Faura
* Comare: Carme Rovira
* Vicenç: Pius Daví
* Mestre Ambròs, el pare: Enric Borràs
* La bruixa Taven: Antònia Baró
* Senyoreta Laura: Maria Fortuny
* Clemença: Esperança Ortiz
* Nora: Srta. Simón
* El cap de Colla: Vicent Daroqui
* Veran: Enric Lluelles
* Currias: Alexandre Nolla
* Andreuet: la nena Boronat
* Les tres Santes: Rovira, Ortiz, Fortuny

## Referències

* ↑ «Mireia / Mirèio (pro)». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 26 abril 2022].
* ↑ Rodríguez Codol, M. «Música y Teatres - Novedades - Mireia» (pdf) (en castellà). La Vanguardia, 21-09-1917 [Consulta: 26 abril 2022].
* ↑ «Ambrosi Carrion i Juan». Institut del Teatre. [Consulta: 26 abril 2022].
* ↑ La Escena Catalana, 5, 1917.
* Col·lecció Almirall de Teatre Català (Biblioteca de Catalunya)
# Mireia

* Per a altres significats, vegeu «Mireia (prenom)».
Mireia (Mirèio en grafia mistralenca occitana, Mirèlha en grafia clàssica occitana) és una obra en llengua occitana –i la més prestigiosa de totes les que va concebre– de l'escriptor provençal Frederic Mistral. Aquesta obra escrita en vers fou publicada l'any 1859 i conegué un èxit fenomenal a Occitània i també a tot el conjunt de l'estat francès. Charles Gounod es va basar en aquesta obra per compondre l'òpera Mireille el 1863.
La primera adaptació catalana, obra de Francesc Pelagi Briz, aparegué com a fulletó a La Corona (1861-62) i fou publicada com a llibre el 1864 i encara el 1914. Hom parla també d'una traducció de Francesc Bartrina en 1861. Ça com lla, la versió més destacable és la que feu l'escriptora mallorquina Maria Antònia Salvà, publicada l'any 1917 i reeditada en diverses ocasions. També hi ha una adaptació escènica d'Ambrosi Carrión que fou estrenada en el teatre Novedades de Barcelona, el dia 20 de setembre de 1917, dirigida per Enric Borràs.

## L'argument

A la Provença, Mireia és la filla d'uns rics pagesos, enamorada de Vicent, modest cisteller. Els pares de la noia refusen aquesta unió i li busquen d'altres pretendents. Mireia, desesperada, fuig de casa, travessant la Camarga per arribar a les Santes Maries de la Mar per implorar a les santes que els seus pares acceptin la seva decisió. Durant el camí, a causa de la calor li agafa una insolació. Al final del camí, les santes se li apareixen, li expliquen les seves històries i li fan veure la felicitat de l'altre món. Enmig dels seus que la troben, es deixa morir, confiada i serena.

## Referències

* ↑ Frederic Mistral. Mireio: pouèmo prouvençau de Frederi Mistral. J. Roumanille, 1859.
* ↑ Frédéric MISTRAL. An English version ... of F. Mistral's Mirèio, from the original Provençal, etc. [by C. H. Grant]., 1867, p. 9–.
* ↑ «Mireia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Mirèio, text original en occità i grafia mistralenca. Arxivat 2018-01-30 a Wayback Machine.
* Mirèlha, text en grafia occitana estàndard Arxivat 2018-01-30 a Wayback Machine.
* Traducció en català
# Menjagrà de capell

El menjagrà de capell (Sporophila pileata) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita matolls i boscos del nord-est de Bolívia, centre i sud del Brasil, Paraguai, nord-est de l'Argentina i Uruguai.

## Referències

* ↑ «Menjagrà de capell». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Menjamel de clatell blanc occidental

El menjamel de clatell blanc occidental (Melithreptus chloropsis) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos del sud-oest de Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ «Menjamel de clatell blanc occidental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Miniopterus tao

Miniopterus tao és una espècie extinta de ratpenat del gènere Miniopterus que visqué durant el Plistocè en allò que avui en dia és Zhoukoudian (Xina). És conegut a partir de diversos maxil·lars inferiors que el 1963 foren atribuïts a l'espècie vivent M. schreibersii, però el 1986 foren descrits com una espècie nova. M. tao era més gros que M. schreibersii. Tenia les premolars inferiors més properes entre si i uns talònids més robustos a les molars inferiors. La part posterior del maxil·lar inferior és relativament baixa i les seves apòfisis coronoides i condílies tenen més o menys la mateixa alçada. Els maxil·lars tenen una llargada mitjana de 12 mm.

## Bibliografia

* Kowalski, K.; Li, C.-K. «Remarks on the fauna of bats (Chiroptera) from locality 1 at Choukoutien» (en anglès). Vertebrata PalAsiatica, 7, 2, 1963, pàg. 144–150.
* Wołoszyn, B. W. «A new species of long-winged bat Miniopterus tao sp. n. (Mammalia: Chiroptera) from locality 1 at Choukoutien, China» (en anglès). Acta Universitatis Carolinae, Geologica, 1.986, 2, 1986, pàg. 205–211.
* Ziegler, R. «Bats (Chiroptera, Mammalia) from Middle Miocene karstic fissure fillings of Petersbuch near Eichstätt, Southern Franconian Alb (Bavaria)» (en anglès). Geobios, 36, 4, 2003, pàg. 447–490.
# Menèmac

Menèmac (en llatí Menemachus, en grec antic Μενέμαχος) era un metge grec nascut en una de les ciutats de nom Afrodísies, però no se sap en quina de les d'aquest nom.
Va pertànyer a l'escola metòdica, una de les escoles mèdiques més importants del món grecoromà, i va viure al segle ii. Va escriure alguns llibres que no s'han conservat, i era probablement el metge citat per Galè, Celi Aurelià i Oribasi. Appuleu Cels també parla d'un metge de nom Menèmac, però aquest va viure almenys un segle més tard.

## Referències

* ↑ W.A.G., Menemachus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1039-1040
# Mensdorf

Mensdorf (en luxemburguès: Menster; alemany: Mensdorf) és una vila i centre administratiu de la comuna de Betzdorf, situada al districte de Grevenmacher del cantó de Grevenmacher. Està a uns 13,3 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Mensdorf». [Consulta: 24 setembre 2015].
# Mensia

La lex Mensia va ser una antiga llei romana de data i autor desconeguts. Manava considerar estranger al fill de pares peregrini; els fills de pare ciutadà romà i mare peregrina gaudiria dels mateixos drets que el pare, però si la unió era il·legal seguiria la condició de la mare. Es creu que es podria haver promulgat a l'època d'August.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 115-116 [Consulta: 26 abril 2022].
# Midye dolma

Midye dolma o midye dolması (en idioma turc, corresponen a "cholgas farcides" en català) és un plat pertanyent a la cuina turca.
Midye dolma són musclos farcides amb "iç pilavı" un tipus de pilav fet amb arròs, panses de cassís, pinyons i diverses espècies.
Juntament amb altres plats de cholgas i musclos, a la cuina turca es categoritzen entre els plats d'entrants o meze. A part de ser un variant de dolma, també se'l considera un plat de menjar de carrer.

## En la cultura popular

Els venedors de midye dolma d'Istanbul, interessantment, venen de Mardin, una província sense mar.

## Vegeu també

* Midye tava
* Kalamar dolma
* Kiremitte karides
* Karides güveç

## Referències

* ↑ Özcan Ozan. The sultan's kitchen: a Turkish cookbook. Periplus Editions, 15 desembre 1998.
* ↑ Mina Holland. The Edible Atlas: Around the World in Thirty-Nine Cuisines. Canongate Books, 6 març 2014, p. 176–. ISBN 978-0-85786-856-5.
* ↑ İstanbul. Türkiye Ekonomik ve Toplumsal Tarih Vakfı, 2003.

## Enllaços externs

* Recepta de midye dolma (en turc) Arxivat 2014-10-24 a Wayback Machine.
* Imatges de "midye dolma"
# Miki Aihara

Miki Aihara (japonès: 相原実貴) (Izu, segle XX) és una mangaka japonesa coneguda per crear la sèrie manga Hot Gimmick. Va debutar amb Lip Conscious! a Betsucomi. Aihara sovint serialitzava la seva sèrie a Betsucomi, però les seves obres serialitzaven a Cheese! en els darrers anys. Tot i que cap de les sèries d'Aihara s'ha adaptat a l'anime, Hot Gimmick ha rebut dos CD dramàtics, un spin-off de novel·les lleugeres titulat Hot Gimmick S i una adaptació cinematogràfica d'acció en viu.

## Treballs

* Atashi ni Tsuiterasshai ("Come With Me")
* Oujisama no Kanojo ("The Prince's Girlfriend")
* Oyani wa Naisho ("Secret to Parents")
* So Bad!
* Honey Hunt
* Hot Gimmick
* Seiten Taisei (Girls, be ambitious)
* Sensei no Okiniiri! ("Teacher's Pet")
* "Zoku Sensei no Okiniiri!" ("Teacher's Pet Sequel")
* Sora ni Taiyou ga Arukagiri ("As Long As There is a Sun in the Sky")
* Tokyo Shounen Shoujo ("Tokyo Boys & Girls")

## Referències

* ↑ «Hot Gimmick». Viz. Arxivat de l'original el 28 novembre 2022. [Consulta: 6 desembre 2022].
* ↑ Pineda, Rafael Antonio. «2019 Hot Gimmick, Kamen Rider, Super Sentai, Precure Movies Slated», 18-12-2018. Arxivat de l'original el 3 desembre 2021. [Consulta: 6 desembre 2022].
* ↑ Hodgkins, Crystalyn. «Miki Aihara's Hot Gimmick Manga Gets Live-Action Film in 2019» (en anglès), 24-09-2018. Arxivat de l'original el 28 gener 2022. [Consulta: 6 desembre 2022].
# Model

«Model» té aquests significats:
* Model (art), persona que posa per a qualsevol artista vius al com a part del procés creatiu
* Model (moda), persona que treballa en la indústria de la moda, i que vesteix peces de roba i accessoris davant del públic
* Model conceptual, en el mètode científic, representació simplificada de la realitat
* Model V, tipus d'estructuració d'un projecte en el desenvolupament informàtic
* Walter Model, mariscal alemany durant la Segona Guerra Mundial
* model d'automòbil
* Model matemàtic
* Model estadístic
* Model climàtic
* presó Model, diversos indrets
* Model de simulació per ordinador
# Molí de Buida-sacs

El Molí de Buida-sacs és un monument protegit com a Patrimoni Arquitectònic Català del municipi de Clariana de Cardener (Solsonès).

## Situació

Aquest molí es troba al punt central del municipi de Clariana, a tocar del Pont de Buida-sacs i a poca distància del castell, de l'església parroquial de Sant Serni i de la casa de la vila, a tocar del riu Cardener del que rebia l'aigua. S'hi accedeix per un curt trencall, ben senyalitzat, que surt del km. 63 de la carretera C-55 de Solsona a Manresa. 150 metres fins al pont, on es pot aparcar, el qual s'ha de passar per anar al molí.

## Descripció

L'edifici es troba en ruïnes. La sala de les moles es troba a llevant, coberta amb una volta lleugerament apuntada. A la paret de migjorn hi ha una porta adovellada on es poden veure unes incisions, segurament marques de picapedrer. A l'extrem nord-oriental, a la part baixa de la volta, hi ha una obertura que servia per comunicar, mitjançant una escala de cargol, entre l'obrador i l'habitatge. Sota aquesta sala hi ha els cacaus. A ponent hi havia la bassa i els tres cups.
Damunt d'aquest molí hi havia una construcció d'època gòtica o moderna.

## Notícies històriques

Hi ha una referència testamentària relativa a aquest molí: Engúncia llega "ipsos molinos que ibi sunt subtus Cleriana". Al segle xviii era una possessió del ducat de Cardona.

## Referències

* 1 2 «Molí de Buida-sacs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Mongiuffi Melia

Mongiuffi Melia (sicilià Mungiuffi) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2007 tenia 755 habitants. Limita amb els municipis d'Antillo, Castelmola, Forza d'Agrò, Gaggi, Gallodoro, Graniti, Letojanni, Limina, Roccafiorita.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Salvatore Curcuruto | Llista cívica |
# Mongia

«Mongia o la Mongia» té aquests significats:
* Mongia de Vilamajor, edifici dins del recinte castral del Palau de Vilamajor, a Sant Pere de Vilamajor (Vallès Oriental)
* La Mongia (Sant Vicenç de Montalt), masia de Sant Vicenç de Montalt (Maresme)
* La Móngia de Montastruc, municipi al departament de la Dordonya (regió de la Nova Aquitània, França)
* La Móngia e Sent Martin, municipi francès al departament de la Dordonya (regió de la Nova Aquitània, França)
# Monghsu

Monghsu Monghsu o Mongsang és un estat dels Estats Shan dins l'estat Shan de Myanmar. Té uns 600 km² (inclosos els dos estats unificats). La capital és Mongshu al sud-est de Mongyai, a la Vall del Nam Pang (Nam Pam). És de majoria shan, amb una minoria de yins.

## Història

Era ja principats independents vers el segle xvi. El 1857 es van separar de Hsenwi i van quedar units sota el mateix príncep. El 1882 el príncep, no es va sumar a la rebel·lió de Mongnai, però derrotats els birmans pels britànics el príncep va prendre part en la confederació contra ells (1886). Després de la victòria britànica el príncep va fer ràpida submissió i els britànics li van reconèixer la possessió dels principats i el títol de sawbaw de Mongshu i Mongsang (unió personal) i el 1888 els dos principats van ser unificats en un de sol, sota el nom de Monghsu i Mongsang (si bé conegut com a Monghsu). El darrer príncep que va governar va abdicar el 1959 i després fou una de la Repúbliques de la unió d'Estats Shan que constituïren l'Estat Shan, amb vocació d'independència, però part de Myanmar.
# Mostela de muntanya

La mostela de muntanya (Mustela altaica) és una espècie de mamífer pertanyent a la família dels mustèlids. Es troba a les àrees muntanyenques d'Àsia (des del Kazakhstan, el Tibet i l'Himàlaia fins a Mongòlia, el nord-est de la Xina, Bhutan, el Kirguizstan, Rússia, el Tadjikistan, Sikkim, l'Índia, el sud de Sibèria i Corea).

## Subespècies

* Mustela altaica altaica (Pallas, 1811). Massís de l'Altai, Àsia
* Mustela altaica birulai (Ogniov, 1928). Muntanyes del Pamir, Àsia central
* Mustela altaica raddei (Ogniov, 1928). Mongòlia i Sibèria
* Mustela altaica temon (Hodgson, 1857). Himàlaia, el Tibet i la Xina
* Mustela altaica tsaidamensis (Hilzheimer, 1910). Àsia

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* ↑ «Mustela altaica». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* 1 2 3 4 www.funet.com (anglès)
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* ↑ Glover M. Allen, 1938: Zoological Results of the Second Dolan Expedition to Western China and Eastern Tibet, 1934-1936. Part III, -Mammals. «Enllaç».

## Bibliografia

* Bannikov, A. G., 1954. Mammals of the Mongolian People's Republic. Nauka, Moscou, Rússia.
* Dulamtseren, S., 1970. Guide Book of the Mammals in Mongolia. Publishing House of the Mongolian Academy of Science, Ulan Bator.
* Hornskov, J. i Foggin, M., 2007. Brief notes on the Altai weasel (Mustela altaica) on the Tibetan plateau. Small Carnivore Conservation 36: 48-49.
* Ministry of Nature and Environment. 2005. Manual for Foreign Hunters and Fishers. Ministry of Nature and Environment. State Inspection Agency and German Technical Cooperation, Ulan Bator.
* Pocock, R. I., 1941. The Fauna of British India, including Ceylon and Burma. Taylor & Francis, Ltd., Londres, el Regne Unit.
* Smith, A. T. i Foggin, J. M., 1999. The Plateau Pika (Ochotona curzoniae) is a keystone species for biodiversity on the Tibetan plateau. Animal Conservation 2: 235-240.
* Sokolov, V. E. i Orlov, V. N., 1980. Guide to the Mammals of Mongolia. Pensoft, Moscou, Rússia.
* Stubbe, M., 1965. Jagd, Jagdgesetz und Wild in der Mongolischen Volksrepublik. Beiträge zur Jagd- und Wildforschung 4: 163-178.
* Wilson, D. E. i Reeder, D. M., 1993. Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference. Smithsonian Institution Press, Washington DC, els Estats Units.
* Wozencraft, W. C., 2005. Order Carnivora. A: D. E. Wilson i D. M. Reeder (eds), Mammal Species of the World: A taxonomic and geographic reference. 3a edició, pàg. 532-628. Smithsonian Institution Press, Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Mot derivatiu

Un mot derivatiu és la paraula més simple d'una família, la que conté l'arrel o lexema del que parteix qualsevol mot primitiu sense cap afix o morfema. L'estudi dels mots primitius o derivats pertany a la morfologia. Així, per exemple, “taula” és el mot primitiu de “tauleta”, que és un mot derivat, ja que al lexema “taul”, que aporta el significat bàsic de moble que contenen tots els membres de la família lèxica, “tauleta” afegeix un diminutiu “eta”.
# Mosxena

Mosxena (ucraïnès: Мощена), és un petit poble del districte o raion de Kòvel (Ковельський район), a l'óblast de Volínia, Ucraïna. La població és de 581 persones.

## Referències

* ↑ «web Rada Suprema».
# Muhja bint at-Tayyaní

Muhja bint at-Tayyaní —en àrab مهجة بنت التياني, Muhja bint at-Tayyānī— (Còrdova, segle XI) va ser una poeta andalusina de la qual a penes no es tenen dades de la seva biografia. Filla d'un venedor de figues, va conèixer la princesa Wal·lada, que la va acollir a la seva casa i la va educar. Es va convertir en poeta, professió que gaudia d'un gran reconeixement en la societat andalusina. Per algun motiu desconegut, Muhya va dedicar a la seva mestra ferotges sàtires:
       Wal·lada ha parit i no té marit;
       s'ha revelat el secret;
       s'assembla a Maria,
       però la palmera que ella sacseja és un penis
       erecte.
       Allunya de l'aiguada dels seus llavis
       a quants la desitgen,
       igual que la frontera es defensa de quants l'assetgen,
       a una la defensen els sabres i les llances,
       i a aquells els protegeix la màgia dels seus ulls.

## Bibliografia

* Perles de la nit. Poetes andalusines. Traducció de Margarida Castells Criballés i Encarna Sant-Celoni. Adesiara editorial, Martorell, 2013.
* Garulo, Teresa (1998). Dîwân de las poetisas de Al-Andalus. Madrid: Hiperión.
* Viguera, María Jesús (1989). La mujer en Al-Andalus. Sevilla: Ediciones de la Universidad Autónoma de Madrid y Editoriales Andaluzas Unidas.