OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castellot de Roianos

El Castellot de Roianos és una obra de Garcia (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ruïnes d'una fortificació que estan situades al cim d'un turó de la zona de Roianos, a l'altre costat del riu Ebre. S'observen restes de murs de pedra irregular lligada amb fang i morter, disposada en filades regulars. La part de ponent és la més ben conservada; amb un pany de paret que ha estat foradat i excavat formant petits refugis.

## Referències

* ↑ «Castellot de Roianos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].

## Enllaços externs

* «Castellot de Roianos». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Dušan Marković

Dušan "Srbenda" Marković (en serbi: Душан Mapкoвић, 9 de març de 1906 - 29 de novembre de 1974) fou un futbolista serbi de la dècada de 1930.
Fou jugador de FK Vojvodina, BSK Belgrad i Grenoble. Fou internacional amb Iugoslàvia en 1 ocasió i participà en el Mundial de 1930.

## Referències

* ↑ «Marković Dušan». Reprezentacija.rs.
* ↑ Dušan Marković Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ (anglès) Perfil de Marković a eu-football.info
# Berta Sinyol i Gispert

Berta Sinyol Gispert (Lloret de Mar, Selva, 22 de febrer de 1988) és una jugadora de bàsquet catalana.
Formada en el CB Santa Susanna, va jugar posteriorment a la Universitat de Barcelona BF el 2001 i la UE Mataró el 2003. Va debutar professionalment al Baloncesto Avilés el 2006, i l'any següent, va fitxar per l'Uni Girona, aconseguint l'ascens a la primera divisió de la Lliga Femenina la temporada 2010-11. Fou internacional amb la selecció espanyola en categories inferiors, guanyant el campionat d'Europa cadet de 2004.

## Palmarès

* 1 Lliga catalana de bàsquet femenina: 2010-11

## Referències

* ↑ «Berta Sinyol i Gispert». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Berta Sinyol prepara el seu debut al Don Piso disputant el Mundial sub-19». Diari de Girona, 02-08-2007. [Consulta: 7 gener 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Berta Sinyol Gispert - FEB
# Sit pitnegre

El sit pitnegre (Peucaea humeralis) és una espècie d'ocell de la família dels passerèl·lids (Passerellidae). És endèmica de Mèxic.

## Descripció

Plomatge distintiu, té el pit negre, els bigotis blancs i l'esquena canyella. Es troba en vegetació amb matolls i les vores en vessants tropicals seques i valls interiors. Usualment en parelles o grups petits que es mantenen en contacte mitjançant trinats. Pot ser molt fugisser. Generalment es manté per les zones baixes, entre els matolls o al terra, però canta des de dalt dels arbustos.

## Referències

* ↑ «Sit pitnegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ «sit pitnegre» (en anglès). eBird. [Consulta: 25 abril 2024].
# Adam Afzelius

Adam Afzelius (1750–1837) va ser un botànic suec i deixeble de Linnaeus. Afzelius nasqué a Larv a Västergötland, Suècia. Va ser professor d'idiomes orientals a la Universitat d'Uppsala el 1777. Era membre de la Reial Acadèmia Sueca de Ciències des de 1793.
Des de 1792 va passar alguns anys a la costa occidental d'Àfrica. Va ser membre de la Royal Society des del 19 d'abil de 1798. Des de 1802 va ser el president de la "Societat Zoofitolítica" (més tard anomenada Linnéska institutet). El 1823 va publicar una biografia de Carl von Linné.
Era germà de Johan Afzelius (1753–1837) professor de química a Uppsala; i també de Pehr von Afzelius (1760–1843; professor de medicina.
La seva forma abreujada com a botànic és: Afzel..
El 1857, l'espècie de planta Anubias afzelii va rebre aquest nom, en honor seu, per part de Heinrich Wilhelm Schott.

## Referències

* ↑ Brummitt, R. K.; C. E. Powell. Authors of Plant Names. Royal Botanic Gardens, Kew, 1992. ISBN 1-84246-085-4.
* ↑ Schott, H. «Aroideen Skizzen» (en german and latin). Oesterreichisches Botanisches Wochenblatt, 7, 50, 01-12-1857, pàg. 398–399. DOI: 10.1007/BF02071618 [Consulta: 26 desembre 2010].
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* Pont, A. C. 1995 The Dipterist C. R. W. Wiedemann (1770–1840). His life, work and collections. Steenstrupia 21 125-154
# Llengües circassianes

Les llengües circassianes o llengües abkhazoadigués es refereixen a un conjunt de llengües pertanyents a la família de llengües caucàsiques del nord-oest, procedents de la regió del Caucas compresa entre la mar Negra i la mar Càspia.

## Llengües de la família

Aquesta família de llengües inclou dos subgrups: l'occidental o adigué i l'oriental o kabardí.
El primer, al que s'al·ludeix com adigué i que està format pels dialectes: bzheduj (el més complex en termes consonàntics, amb 66 fonemes), shapsugh, temirgoy i abadkej (abkhaz). Aquest últim va ser el predominant en la Caucàsia anterior a 1864 i potser el més estès de tots els dialectes de la diàspora, encara que en l'actualitat només un petit poble, Shovgenovskij, roman al Caucas.
El circassià oriental, més conegut com a kabardí, compta amb dos dialectes: el propi kabardí, el més senzill fonològicament de tota la família caucàsica nord-occidental (45 fonemes consonàntics en la seva forma literària) i el bes(le)ney. El sistema utilitzat per escriure el kabardí és l'alfabet ciríl·lic més la lletra I i l'ordre de l'oració és subjecte, complement i verb.
En l'actualitat aquest conjunt de llengües s'utilitzen en països com Geòrgia i altres antigues repúbliques soviètiques a més de petites comunitats a Turquia, Jordània o Síria.
# Casal Popular El Tallaret

El Casal Independentista i Popular de la Creu Alta El Tallaret és un centre autogestionat situat en una fàbrica abandonada del barri de la Creu Alta (Sabadell). L'espai fou cedit a l'entitat per l'Ajuntament de Sabadell després de tres anys de negociacions entre diversos col·lectius, l'Associació de Veïns de la Creu Alta i els grups polítics representats al consistori, que a principis del 2015 aprovaren per unanimitat la cessió de la fàbrica de Cal Balsach.
El moviment del Tallaret, sorgit d'un grup de joves que col·laboren en l'organització de la Festa Major de la Creu Alta, es formà per donar resposta al fet que «les entitats i col·lectius [patien] per la manca d'espais on poder realitzar les seves activitats amb normalitat». La presentació del Casal Popular fou un dels dos projectes destacats durant la presentació de la Festa Major de la Creu Alta del 2015. En formen part, l'Associació de Veïns de la Creu Alta, Llamps i Trons, l'Esplai la Branca, Diables i Banyetes de la Creu Alta i els Gegants i Grallers de la Creu Alta.

## Referències

* 1 2 «Entitats». Casal Popular El Tallaret. [Consulta: 24 gener 2016].
* ↑ Pérez, S. «Sabadell cedirà Cal Balsach al casal El Tallaret». El Punt Avui, 10-02-2015. [Consulta: 20 maig 2015].
* ↑ B., D. «El casal El Tallaret blindarà la cessió de l'espai en desús de Cal Balsach». iSabadell, 02-02-2015. [Consulta: 20 maig 2015].
* ↑ Brugués, N. «L'Associació de Veïns de la Creu Alta perfila un programa amb un centenar d'actes per la Festa Major». Ràdio Sabadell, 18-05-2015. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 20 maig 2015].

## Enllaços externs

* Web del Casal Popular El Tallaret
# Bleddyn ap Cynfyn

Bleddyn ap Cynfyn (1025? – †1075) va ser un rei de Powys i de Gwynedd que visqué al segle xi.

## Biografia

Bleddyn fou fill de Cynfyn ap Gwerstan, que pertanyia a la casa reial de Powys. A la mort de Gruffydd ap Llywelyn, sobirà de tot el País de Gal·les (mort pels seus propis homes després d'haver estat derrotat per Harold Godwinson el 1063), Bleddyn i el seu germà Rhiwallon se sotmeteren a en Harold i en reberen les terres de Gwynedd i el Powys. L'any 1066 tingué lloc la batalla de Hastings, que amb la mort del rei Harold II marcà la fi de la dinastia saxona de Wessew de reis d'Anglaterra i l'inici de la conquesta normanda amb Guillem el Conqueridor. A l'any següent, Bleddyn i Rhiwallon s'uniren al mercià Eadric el Salvatge per atacar els normands a Hereford, i el 1068 s'aliaren amb els barons Edwin de Mercie i Morcar de Northumbrie.
Bleddyn s'hagué de defensar dels fills de Gruffyd ap Llywelyn, als que pogué vèncer a la batalla de Mechain, el 1070: un morí a la batalla, i l'altre gelat. De resultes de la contesa, però, Rhiwallon també fou mort, i d'aleshores endavant Bleddyn regnà fins a Gwynedd i Powys fins al seu traspàs. El matà una coalició impulsada per Rhys ab Owain i els nobles d'Ystrad Tywi, al sud de Gal·les. Aquesta mort causà una commoció arreu del país. Segons el Brut y Tywysogion, Bleddyn hauria estat un dirigent benèvol, i que hauria actualitzat el codi legal de Hywel Dda.
Com que els fills de Bleddyn eren encara massa joves, fou el seu cosí Trahaearn ap Caradog qui el succeí.

## Enllaços externs

* Resum biogràfic (gal·lès)(anglès)
# Shubuta

Shubuta és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 651 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shubuta tenia 651 habitants, 244 habitatges, i 165 famílies. La densitat de població era de 104,7 habitants per km².
Dels 244 habitatges en un 38,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,2% hi vivien parelles casades, en un 23,8% dones solteres, i en un 32% no eren unitats familiars. En el 28,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,35.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,3% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 12,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.438 $ i la renda mediana per família de 21.719 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.688 $ mentre que les dones 17.813 $. La renda per capita de la població era de 9.094 $. Entorn del 38,5% de les famílies i el 44,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shubuta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shubuta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Afroamericans de les Illes Caiman

Els afroamericans de les Illes Caiman, afrocaimanians o caimanians negres els membres del grup ètnic de les Illes Caiman que tenen avantpassats comuns al continent africà, sobretot a l'Àfrica Occidental.
El 2013 el 60% dels habitants de les Illes Caiman tenien avantpassats africans. Concretament el 20% es consideraven que només tenien ascendència africana i el 40% eren mulats.

## Referències

* 1 2 «CIA - The World Factbook -- Cayman Islands». CIA. Arxivat de l'original el 2016-02-13. [Consulta: 12 maig 2013].
# Abd-Al·lah ibn Muhàmmad ibn Abd-ar-Rahman

Abd-Al·lah ibn Muhàmmad ibn Abd-ar-Rahman (àrab: عبد الله بن محمد بن عبد الرحمن, ʿAbd Allāh ibn Muḥammad ibn ʿAbd ar-Raḥmān) (844-912), també conegut com a Abd-Al·lah I de Còrdova, fou el setè emir omeia de Còrdova.
Va succeir al seu germà al-Múndhir ibn Muhàmmad, mort davant Bobastro el 29 de juny del 888, en lluita contra el muladí Úmar ibn Hafsun, probablement amb intervenció del nou emir.
A l'inici del seu regnat estaven revoltades Còria, Mèrida i Badajoz, Santaver, Tudela i els muladís d'Úmar ibn Hafsun entre d'altres, i llavors es van revoltar els valís de Lisboa, Alfandica, Alfereda, i Lamego a Lusitània, mentre els asturians van ocupar Chaves. El 889 es va revoltar el seu fill Muhàmmad ibn Abd-Al·lah a Sevilla i va tenir el suport dels valís de Jaén i Granada. L'emir va enviar el seu altre fill Abd-ar-Rahman, que va sotmetre als rebels i va entrar a Sevilla i Muhàmmad fou fet presoner.
El 16 d'abril del 891 Úmar ibn Hafsun va patir una greu derrota i es va haver de retirar a la seva fortalesa de Bobastro. Llop ibn Muhàmmad de Tudela es va haver de sotmetre a l'emir que li va reconèixer el govern de Tudela i Tarassona (898)
El 899 Úmar ibn Hafsun va passar a l'ofensiva i va conquerir Jaén (900) mentre a Sevilla es va revoltar Ibrahim i es va proclamar emir independent, però fou sotmès poc temps després. En aquest any 899 els Banu Marwan de Badajoz i Mèrida es van sotmetre a l'emir. El 902 va conquerir l'illa d'Eivissa i l'any següent, el 903, es va produir la conquesta de Mallorca i Menorca amb un exèrcit dirigit per Issam al-Khawlani, que en fou nomenat valí.
El 906 un cap muladí, Llop ibn Tarbixa s'havia apoderat de les regions centrals i va entrar a Toledo.
Va morir el 16 d'octubre del 912. El va succeir el seu net Abd-ar-Rahman III ibn Muhàmmad ibn Abd-Al·lah.

## Notes

* ↑ «Abd-Al·lah ibn Muhàmmad ibn Abd-ar-Rahman». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El seu regnat és narrat amb detall al Muktabis d'Ibn Hayyan
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Abd Allah ibn Muhammad
* ↑ els historiadors creuen que Abd-Al·lah va enverinar al seu germà
* ↑ de la família dels Banu Qasi
* ↑ les illes Balears eren tributaries de l'emirat de Còrdova però no en formaven part

## Bibliografia

* Evarist Levi-Provençal, Historia de l'Espanya musulmana, I
* Reinhardt Dozy, Historia de l'Espanya musulmana, II per
* Muktabis d'Ibn Hayyan; manuscrit conservat a Oxford, editat el 1937 per Melchor Martínez Antuña. Una part del llibre trobada al Marroc per Levi-Provençal el 1953 està en parador desconegut.
# Tourfilm

Tourfilm és una pel·lícula documental sobre concerts realitzats per la banda R.E.M.. La pel·lícula és un crònica de la gira nord-americana realitzada per R.E.M. per promocionar l'àlbum Green l'any 1989. Fou produït per Michael Stipe, cantant de la banda, i el director Jim McKay. Es va estrenar en LaserDisc i VHS l'any 1990, i també en DVD l'any 2000.
Aquesta pel·lícula es diferencia de la majoria del seu gènere en que no presenta gaires imatges de backstage ni entrevistes amb els membres de la banda.
Tots els àudios de la pel·lícula provenen dels concerts realitzats per R.E.M. en el Greensboro Coliseum de Greensboro el 10 de novembre de 1989. Tanmateix, el material visual prové d'altres quatre concerts:
* Roanoke Civic Center, Roanoke, Virgínia (7 de novembre de 1989)
* Hampton Coliseum, Hampton, Virgínia (8 de novembre de 1989)
* Macon Coliseum, Macon, Geòrgia (11 de novembre de 1989)
* Fox Theatre, Atlanta, Geòrgia (13 de novembre de 1989)

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Bill Berry, Peter Buck, Mike Mills i Michael Stipe, excepte les indicades.
# Castell de Pedraja

El castell de Pedraja, castell de Liencres o castell d'Hèrcules va ser una fortificació del tipus castell situada sobre la muntanya La Picota (també anomenada, en aquell temps, muntanya del Castillo) a la localitat de Liencres (Cantàbria). Probablement va ser fundat per Garcilaso I de la Vega a finals del segle xiii o principis del segle XIV; va formar part de la defensa del senyoriu de la Vega, propietat de la Casa de la Vega. El primer document clar que demostra la seva existència és de 1403, quan va passar a ser centre administratiu i judicial dels Vega, encara que s'ha assenyalat un altre de 1338 que sembla referir-se també a ell. Es considera la major fortificació de la zona oriental de les Astúries de Santillana. El castell va desaparèixer en algun moment del segle xix. L'últim testimoniatge que es coneix és la cita del pare Sota el 1861, que en veure les ruïnes va considerar que havia estat cremat i abandonat, segurament durant els plets que van tenir lloc a Cantàbria durant l'edat moderna. És possible que es denominés incorrectament com a castell, al tractar-se d'una torre bastant fortificada, tal com va passar en altres estructures defensives medievals de Cantàbria.
La seva arquitectura, segons els vestigis arqueològics, era un estil de transició entre el Romànic i el Gòtic. Tenia un fossat de 5 m d'ample i 2 m d'altura, que protegia un recinte lliure més o menys quadrat de 36 metres de costat, l'entrada del qual estava protegida per una torrassa rectangular. Avui dia es conserven les ruïnes d'una altra torre i les restes d'una tanca i del fossat. Per això, està protegit com a jaciment arqueològic des de 2004.

## Referències

* ↑ Decreto 80/2004, de 26 de agosto.
* ↑ VVAA; La España moderna, vol. 189, p.112.
* 1 2 3 www.castillosnet.org Arxivat 2013-08-09 a Wayback Machine. (Última consulta: 17-agosto-2010).
* ↑ VVAA; Arte español.
* 1 2 Muñoz Jiménez, José Miguel; Torres y castillos de la Cantabria medieval, p. 118.
* ↑ www.cantabria102municipios.com (Última consulta: 17-agosto-2010).
# Afrodisi

Afrodisi (grec antic: Ἀφροδίσιος, 'd'Afrodita') és el nom dels següents personatges:
* Afrodisi (1), enviat per Seleuc I a Frígia i el Pont el 281 aC
* Afrodisi (2), fill d'Abascant, atenès d'Acarnes, sofronista d'un gimnàs cap al 200 dC
* Afrodisi (3), atenès de Probalint, cestrofílax el 171 dC
* Afrodisi (4), fill d'Apafrodit, atenès d'Estíria, sofronista d'un gimnàs el 193 dC
* Afrodisi (5), atenès de Filaides, sofronista d'un gimnàs entre el 230 i el 235 dC
* Afrodisi (6), atenès de Flia, sofronista d'un gimnàs el 164 dC
* Afrodisi (7), amic de Galè
* Afrodisi (9), historiador de Tèspies
* Afrodisi (10), escultor natural de Tral·les, segons Plini el Vell
* Afrodisi (11), fill de Demetri, escultor de l'època de l'Imperi conegut per una inscripció trobada a Roma
* Afrodisi (12), nom d'un mes del calendari de Bitínia i de Xipre
* Escriboni Afrodisi, gramàtic romà del segle i
* Afrodisi de Besiers, bisbe de Besiers del segle iii venerat com a sant (28 abril)

## Vegeu també

* Afrodísion
* Afrodísies
* Afrodísias (desambiguació)

## Notes

Els nombres entre parèntesis fan referència a les entrades del Pauly-Wissowa.
# Abd-Al·lah ibn Massud

Abu-Abd-ar-Rahman Abd-Al·lah ibn Massud al-Hudhalí (àrab: أبو عبد الرحمن عبد الله بن مسعود الهُذلي, Abū ʿAbd ar-Raḥmān ʿAbd Allāh b. Masʿūd al-Huḏalī), més conegut com a Abd-Al·lah ibn Massud o, tot curt, com a Ibn Massud, fou un dels més famosos companys del profeta Muhàmmad i un cèlebre lector de l'Alcorà. D'origen humil i beduí, era client dels Banu Zuhra pel seu pare.
Fou un convers de primera hora i hauria estat el tercer a adoptar la religió musulmana després de Khadija bint Khuwàylid i Alí ibn Abi-Tàlib (les fonts no estan d'acord, algunes el situen com el sisè). Pel seu contacte amb el Profeta, de qui n'era el porta-sandàlies, va tenir coneixement de l'Alcorà de primera mà i fou el primer que en va intentar la lectura pública a la Meca, davant l'hostilitat dels pagans locals.

## Bibliografia

* Caetani, Leone, Annali dell'Islam, Milà i Roma, Hoepli – Fondazione Caetani della Reale Accademia dei Lincei, 1905-1926.
# Leporinus mormyrops

Leporinus mormyrops és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Paraíba do Sul, Piabanha i Doce al Brasil.

## Referències

* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L. 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Leporinus mormyrops». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Trakt

Trakt (en rus: Тракт) és un poble (un possiólok) de la República de Komi, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 764 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010. Итоги переписи по Республике Коми. Том 1 Численность, размещение, возрастно-половой состав населения». Комистат, 2018. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Коряков Ю.Б.. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 6 juliol 2021].
# El Marne

El Marne és un quadre d'Eliseu Meifrèn i Roig dipositat al Museu Nacional d'Art de Catalunya (Barcelona), el qual fou pintat pels volts de 1932.

## Context històric i artístic

Nascut a Barcelona l'any 1859, Eliseu Meifrèn començà la seua formació artística a l'Escola de la Llotja. Viatjà a Itàlia encara sota la influència de l'il·luminisme de Fortuny, que caracteritzava el grup de pintors de Sitges, del qual formava part. La seua estada posterior a París coincidí amb l'èxit dels impressionistes, que l'havia de marcar definitivament. L'impressionisme de Meifrèn, com el dels seus creadors francesos, es caracteritzà per la voluntat deliberada de desfer la visió realista, massa plena d'elements intel·lectuals provinents de l'experiència tàctil, i reduir el treball pictòric a la fixació de les sensacions purament òptiques per mitjà de les petites pinzellades de colors purs, destinades a barrejar-se en la retina de l'espectador situat a certa distància del quadre per un pur fenomen visual, no per la barreja dels pigments en la paleta. D'aquesta manera s'obtenia una netedat i una lluminositat sense precedents. Però a diferència dels francesos, i potser com un record del lirisme trist de Modest Urgell, les seues visions de la Costa Brava (sobretot de Cadaqués, del qual fou un dels descobridors), de Camprodon i dels Pirineus catalans apareixen tenyides gairebé sempre de malenconia.

## Descripció

Aquesta pintura a l'oli sobre tela de 60,5 × 80,5 cm representa un paisatge de les vores del riu Marne, un dels llocs on va néixer l'impressionisme, al nord de França. Sembla un homenatge als creadors d'aquesta escola i a la seua precisió en la captació de l'atmosfera i del paisatge humit. Meifrèn exposà obres com aquesta a París (la primera vegada el 1890), Brussel·les, Buenos Aires i San Francisco, i a tot arreu obtingué guardons i èxits, fins al punt que és considerat el màxim exponent del paisatgisme impressionista a Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 Barral, Xavier i Vicens, Francesc, 2002. 100 Obres de Pintura Catalana. Editorial Pòrtic, Barcelona. ISBN 8473067908. Pàgs. 174-175.

## Enllaços externs

* Museu Nacional d'Art de Catalunya (català)
* The Athenaeum (anglès)