OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gaviàlids

Els gaviàlids (Gavialidae) són una família d'arcosaures crocodilomorfs crocodilians, que varen sorgir a l'Eocè, fa 48 milions d'anys, i han existit fins al present. En l'actualitat només habiten en el Sud-est asiàtic, el gavial a l'Índia i el fals gavial a Sumatra, Malàisia, Borneo, Java, Vietnam, Tailàndia. A l'antiguitat la seva distribució va ser molt més àmplia, trobant-se a Sud-amèrica, Nord-amèrica, Europa, Àfrica, i l'Orient Mitjà. Es divideix en tres subfamílies, Gavialinae, Tomistominae i la completament extinta Gryposuchinae.
Els gaviàlids són grans rèptils semiaquàtics, que recorden els cocodrils, però amb un morro molt més prim. El llarg morro es fa servir per a atrapar peixos, ja que els gaviàlids estan mancats de la força necessària en les mandíbules per a capturar grans preses, com fan els cocodrils i els caimans de mides semblants.

## Classificació

Superfamília Gavialoidea
* Gènere †Eothoracosaurus
* Gènere †Thoracosaurus
* Gènere †Eosuchus
* Gènere †Argochampsa
* FAMÍLIA GAVIALIDAE
** Subfamília Gavialinae
*** Gènere †Eogavialis
**** †Eogavialis africanus
**** †Eogavialis andrewsi
*** Gènere Gavialis
**** Gavialis gangeticus - gavial
**** †Gavialis bengawanicus
**** †Gavialis curvirostris
**** †Gavialis breviceps
**** †Gavialis browni
**** †Gavialis lewisi
** Subfamília †Gryposuchinae
*** Gènere †Aktiogavialis
*** Gènere †Gryposuchus
*** Gènere †Ikanogavialis
*** Gènere †Siquisiquesuchus
*** Gènere †Piscogavialis
*** Gènere †Hesperogavialis
** Subfamília Tomistominae
*** Gènere †Kentisuchus
*** Gènere †Gavialosuchus
*** Gènere †Paratomistoma
*** Gènere †Thecachampsa
*** Gènere †Rhamphosuchus
*** Gènere Tomistoma
**** Tomistoma schlegelii - fals gavial
**** †Tomistoma lusitanicum
**** †Tomistoma cairense
*** Gènere †Toyotamaphimeia
† Indica extinció group

## Referències

* ↑ Magnusson, William E.. Cogger, H.G. & Zweifel, R.G.. Encyclopedia of Reptiles and Amphibians. San Diego: Academic Press, 1998, p. 229-230. ISBN 0-12-178560-2.
# Gastó I de Bearn

Gastó I († 984) va ser vescomte de Bearn i Auloron del 940 al 984. Era fill de Cèntul II, vescomte de Bearn.

## Biografia

Segons La Vasconie. Tables Généalogiques, era fill del vescomte de Bearn, Cèntul II, i de la seva dona de la qual se'n desconeix el nom o avantpassats. Pel que fa a Cèntul II de Bearn, sempre segons La Vasconie. Tables Généalogiques, era fill del vescomte de Bearn, Llop Cèntul, i de la seva dona de la que tampoc en sabem res.
Gastó I surt esmentat en una escriptura de donació a favor de l'abadia de Sant Vincenç de Luc feta pel seu pare i que concernia una vil·la a Bordeus. Ell mateix va fer una donació a favor de la mateixa abadia d'una altra vil·la conjuntament amb Guillem Sanç, comte de Gascunya (961-996); a l'annex del Cartulari de Sant Vincenç de Luc també es fa referència al regnat de l'emperador Lluís el Pietós.
Gastó I va estar al seguici del rei de Pamplona, Sanç Garcés, conegut com a Abarca, contra l'emirat d'al-Andalus. També va estar al costat del duc. de Gascunya, Guillem I, contra els normands el 980 i després contra els sarraïns que havien assaltat el Rosselló.
Gastó I (Wastonis Centulli vicecomitis), l'any 980, va signar un document del bisbe Arsius.

## Núpcies i descendència

Amb una dona desconeguda Gastó I va tenir Cèntul III († 1004), el seu successor al vescomtat de Bearn.

## Referències

* ↑ «Gascony - Dukes and Counts» (en anglès). Foundation for Medieval Genealogy. [Consulta: 18 gener 2023].
* 1 2 El seu nom no està registrat en cap font primària existent.
* 1 2 de Jaurgain, 1898, p. 535.
* ↑ «Vizcondes dependientes del ducado de Vasconia» (en castellà). Auñamendi Eusko Entziklopedia. [Consulta: 18 gener 2023].
* ↑ Barrau-Dihigo i Poupardin, 1905, p. 28.
* ↑ «Centulo Gaston I, Vizconde de Bearne (¿-ca. 984)» (en castellà). Biografias Enciclonet. [Consulta: 18 gener 2023].
* ↑ Bidache, 1906, p. doc. I, pàg. 1 - 3 (106 - 108).

## Bibliografia

* Barrau-Dihigo, L.; Poupardin, R. Cartulaire de Saint Vincent de Lucq (en francès). Pau: Imprimerie Garet, 1905.
* Bidache, J. Le livre d'or de Bayonne (en francès). Pau: Chez tous les livraires, 1906.
* de Jaurgain, Jean. La Vasconie. Étude historique et critique (en francès). Pau: Imprimerie Garet, 1898.
# Referèndum sobre la Constitució de Guinea Equatorial de 1968

El referèndum sobre la Constitució de Guinea Equatorial fou un referèndum que es va dur a terme l'11 d'agost de 1968 amb l'objectiu de ratificar la Constitució de Guinea Equatorial de 1968, que establia la creació d'un estat independent. La consulta es va fer sota la supervisió d'un equip d'observadors internacionals de les Nacions Unides.
Es van emetre 114.853 vots (de 125.253 votants registrats), dels quals foren vots vàlids 112.655. El 64'32% dels electors va votar a favor de la Constitució.

## Referències

* ↑ Guinea Ecuatorial votó su Constitución, ABC, 13/08/1968.
* ↑ (anglès) Elections in Equatorial Guinea African Elections Database.
# Gastromyzon ornaticauda

Gastromyzon ornaticauda és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Malàisia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Martin-Smith, K.M. i H.H. Tan 1998. Diversity of freshwater fishes from eastern Sabah: annotated checklist for Danum valley and a consideration of inter- and intra-catchment variability. Raffles Bull. Zool. 46(2):573-604.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Tan, H. H. 2006. The Borneo Suckers. Revision of the torrent loaches of Borneo (Balitoridae: Gastromyzon, Neogastromyzon). Natural History Publications (Borneo). Borneo Suckers: i-vi + 1-245.
* Tan, H. H. & C. U. M. Leh. 2006. Three new species of Gastromyzon (Teleostei: Balitoridae) from southern Sarawak. Zootaxa Núm. 1126: 1-19.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# René Coty

René-Jules-Gustave Coty (Le Havre, 1882 - 1962) fou un polític, president de la República francesa de 1954 a 1959. Fou el segon i darrer president de la Quarta República francesa.
Home de dret, lletres i filòsof, s'especialitza en dret marítim i comercial, i exercí en matèria civil i penal a Le Havre. El 1905 fundà el cercle literari Cercle Vallonges. Laic i demòcrata, es va inscriure sota la línia política de Léon Gambetta, Jules Ferry i Waldeck-Rousseau. Fou conseller de districte pel partit Radical Socialista el 1907 i conseller municipal de Le Havre el 1908. També defensà en judici al sindicalista Jules Durand el 1910. El 1913 fou conseller general del Sena inferior.
Durant la Primera Guerra Mundial fou reclutat i lluità a la batalla de Verdun. El 1923 fou secretari del Partit Radical i el 1930 secretari d'estat d'interior. Senador des del 1936, fou un dels que votà a favor de donar plens poders al mariscal Henri Philippe Pétain. Per aquest motiu fou inhabilitat un temps el 1945, però el 1946 tornà a la política com a cap dels Republicans independents.
Vicepresident del Consell de la República (Senat) el 1948, el 1954 es presentà a les eleccions presidencials i va substituir Vincent Auriol després d'un escrutini molt accidentat. Nogensmenys, durant el seu mandat es va fer estimar pels francesos per assumir el càrrec amb dignitat i delicadesa.
Davant la crisi política del 1958, va fer una crida al general Charles de Gaulle, «el més il·lustre dels francesos», perquè formés govern. Com que l'Assemblea Nacional, dominada per l'esquerra, es negà a acceptar-ho, va amenaçar de dimitir, raó per la qual ell i De Gaulle foren acusats d'intentar donar un cop d'estat institucional. El gener del 1959 s'aprovà una nova constitució (la de la Cinquena República) i es convocaren noves eleccions presidencials, a les quals no es presentà en profit del general De Gaulle. Fou nomenat membre del Consell Constitucional i es retirà a Le Havre, on va morir el 1962.
# Rectoria de Granyena de Segarra

La Rectoria de Granyena de Segarra és una rectoria del municipi de Granyena de Segarra (Segarra) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat dins del nucli urbà de la vila i aïllat de qualsevol edificació. Recolzada al turó del poble, la casa té planta quadrada, coberta a doble vessant i el paredat presenta un arrebossat. La distribució de la casa presenta planta baixa, primer pis i golfes. Situada a la planta baixa de la seva façana principal, se'ns presenta la porta d'accés d'estructura allindanada, d'estil renaixentista, amb llinda de fusta sobremuntada per un arc de mig punt dovellat per maons. Aquesta estructura d'arc es repeteix a totes les obertures de la façana principal. Al centre del timpà de la porta d'accés hi ha el relleu d'un escut, possiblement dels cavallers hospitalaris i ambdós costats dues flors de lis allargassades, presentades també amb relleu. Damunt d'aquest escut i dins del mateix timpà, hi ha també l'estructura en relleu d'un frontó motllurat i sustentat per dues mènsules estriades. A ambdós cantons de la porta d'accés ens trobem una finestra allargassada i protegida amb un reixat. El primer pis de la façana principal, hi ha tres obertures, un balcó damunt la porta d'accés i una finestra a ambdós costats del mateix i a les golfes una petita finestra sobre l'eix central.

## Història

Antiga residència de l'ordre de l'Hospital a la vila.

## Referències

* 1 2 3 «Rectoria de Granyena de Segarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2015].
# Recaiguda

En medicina, una recaiguda és la situació que una malaltia que ha passat un temps sense donar símptomes torna a manifestar-se. El terme es pot referir a la tornada d'un trastorn físic (per exemple, càncer o una malaltia crònica), psicològic (per exemple, depressió) o addictiu (per exemple, alcoholisme).
La gravetat d'una recaiguda sol estar relacionada directament amb la gravetat de la malaltia en qüestió. L'efectivitat de molts medicaments per a malalties cròniques depèn en gran manera de la durada de la remissió (període entre dues recaigudes) que proporcionen.

## Referències

* ↑ «recaiguda». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC.
# Geoffrey Shephard

Geoffrey Shephard (Manchester, 16 d'agost de 1927 - Norwich, 3 d'agost de 2016) va ser un matemàtic britànic.

## Vida i Obra

Després de cursar els estudis secundaris en una prestigiosa escola de Leicester, Shephard es va graduar en matemàtiques el 1948 al Queen's College de la universitat de Cambridge. Aquest mateix any va publicar un estudi de la interpretació del rellotge de sol del Queen's College, construït el 1642. Va continuar fent recerca a la universitat fins obtenir el doctorat el 1954, amb una tesi sobre polítops regulars complexes.
El 1951 havia estat contractat per la universitat de Birmingham en la qual va romandre fins al 1967 quan es va traslladar a la universitat d'Est Anglia a Norwich. Es va retirar de la docència activa el 1987, passant a ser professor emèrit i fixant la seva residència a Norwich, on va morir el 2016.
Shephard es va especialitzar en geometria. Son notables els seus estudis sobre poliedres. El seu llibre, Tilings and Patterns (1987), escrit conjuntament amb Branko Grünbaum, es va convertir en un clàssic en la matèria durant molts anys. També va ser Shephard qui va proporcionar la primera formulació explícita de l'anomenat problema de Dürer, sobre el desenvolupament pla d'un políedre tridimensional.

## Referències

* ↑ Walker, 2017, p. x.
* ↑ Abrans i Elkind, 2021, p. 3413 i ss.
* ↑ Golomb, 1988, p. 63-64.
* ↑ Baake i Grimm, 2013, p. xii.
* ↑ O'Rourke, 2011, p. 101 i ss, 145.

## Bibliografia

* Abrams, Lowell; Elkind, Landon «Word choice in mathematical practice: a case study in polyhedra» (en anglès). Synthese, Vol. 198, Num. 4, 2021, pàg. 3413–3441. DOI: 10.1007/s11229-019-02287-6. ISSN: 0039-7857.
* Baake, Michel; Grimm, Uwe. Aperiodic Order (en anglès). Cambridge University Press, 2013. ISBN 978-0-521-86991-1.
* Golomb, Solomon W. «Review: Tilings and Patterns» (en anglès). The American Mathematical Monthly, Vol. 95, Num. 1, 1988, pàg. 63-64. DOI: 10.1080/00029890.1988.11971970. ISSN: 0002-9890.
* O'Rourke, Joseph. How to Fold It: The Mathematics of Linkages, Origami, and Polyhedra (en anglès). Cambridge University Press, 2011. ISBN 978-0-521-76735-4.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Geoffrey Shephard» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Malkevitch, Joe. «In praise of collaboration» (en anglès). American Mathematical Society, 2021. [Consulta: 18 setembre 2023].
* Walker, Robin. «History of the Dial» (en anglès). Queens' Collge, Cambridge, 2017. [Consulta: 18 setembre 2023].
# Rhodeus rheinardti

Rhodeus rheinardti és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al Vietnam.

## Referències

* ↑ Agassiz L. 1832. Untersuchungen über die fossilen Süsswasser-Fische der tertiären Formationen. Neues Jahrb. Mineral. Geol. Geogn. Petrefaktenk. v. 3. 129-138.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Doi, A., 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1):1-33.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Retrat de Pablo de Valladolid

Retrat de Pablo de Valladolid és un retrat realitzat cap a 1635 per Diego Velázquez de Pau o "Pablillos" de Valladolid (1587-1648), bufó i actor en la cort de Felip IV des de 1632 fins a la seva mort.
Actualment es troba al Museu de El Prado, on va ser traslladat en 1827.

## Referències

* ↑ «Pablo de Valladolid [Velázquez - Museo Nacional del Prado]». [Consulta: 12 novembre 2020].
# Kalervo Rauhala

Kalervo Rauhala (Ylistaro, 19 d'octubre de 1930 - Seinäjoki, 21 de setembre de 2016) va ser un lluitador finlandès que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on va guanyar la medalla de plata en la competició del pes mitjà del programa de lluita grecoromana. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món de lluita de 1953. A nivell nacional va guanyar vuit títols finlandesos: els 1951, 1952, 1955 i 1957 en grecoromà i el 1953, 1954, 1955 i 1958 en lliure.

## Referències

* ↑ Leppänen, Jelena. «Suomalainen olympiamitalisti Kalervo Rauhala on kuollut» (en finès), 22-09-2016. [Consulta: 9 agost 2022].
* 1 2 3 «Olympedia – Kalervo Rauhala». [Consulta: 9 agost 2022].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 9 agost 2022].
# Cantó de Laruntz

Cantó de Laruns era una divisió administrativa francesa, situada en el departament dels Pirineus Atlàntics i la regió Aquitània. El cap cantonal era Laruns i comptava amb 8 municipis. Va ser suprimit el 2015.

## Composició

* Asta e Bion
* Biost
* Vièla
* Vilhèras
* Aigas Bonas
* Gèra e Belesten
* Laruntz
* Lobièr de Haut

## Vegeu també

* Cantons de Pirineus Atlàntics

## Notes

* ↑ «Décret n° 2014-248 du 25 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département des Pyrénées-Atlantiques».

## Enllaços externs

* Mapa del cantó al web de la prefectura (arxivat)
# Myiopagis

Myiopagis és un gènere d'ocells de la família dels tirànids (Tyrannidae ).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.2, 2020) aquest gènere està format per 7 espècies:
* Myiopagis caniceps - elènia grisa.
* Myiopagis olallai - elènia dels turons.
* Myiopagis gaimardii - elènia selvàtica.
* Myiopagis subplacens - elènia del Pacífic.
* Myiopagis flavivertex - elènia de capell groc.
* Myiopagis viridicata - elènia verdosa.
* Myiopagis cotta - elènia petita de Jamaica.
# Llista d'alcaldes de Montseny

Llista d'alcaldes de Montseny:
* Pere Cervera i Planas (1897 - 1902)
* Joan Planas i Borrell (1902 - 1918)
* Esteve Planas i Cañellas (1918 - 1922)
* Francesc Cervera i Massó (1922 - 1923)
* Miquel Bosch i Vilà (1923 - 1924)
* Joan Masnou i Volart (1924 - 1929)
* Lluís Planas i Andreu (1929 - 1930)
* Francesc Cervera i Massó (1930 - 1933)
* Pere Deumal i Anglada (1933 - 1935)
* Agustí Planas i Planas (1935 - 1936)
* Pere Deumal i Anglada (1936 - 1936)
* Francesc Deumal i Vila (1936 - 1936)
* Pere Deumal i Anglada (1936 - 1939)
* Isidre Planas i Vila (1939 - 1950)
* Lluís Planas i Andreu (1950 - 1970)
* Josep Jubany i Deumal (1970 - 1983)
* Alfons Planas i Jubany (1983 - 2018)
* Carles Corominas i Arnaiz (2018 - 2019)
* Núria Masnou i Pujol (2019 -)

## Enllaços externs

* Diccionari biogràfic d'alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental, del Museu de Granollers, amb les biografies dels alcaldes
# The Sound of Silence

* Per a altres significats, vegeu «Sounds of Silence».
«The Sound of Silence» és una cançó del duet Simon and Garfunkel. Fou escrita el febrer de 1964 per Paul Simon poc després de l'assassinat de John F. Kennedy el 1963, i va impulsar el grup cap a la fama. Als Estats Units fou el segon tema més popular de la banda després de «Bridge over Troubled Water».
A «The Sound of Silence», Simon toca la guitarra acústica i tots dos canten. Originalment fou gravada com un tema acústic del seu primer àlbum, Wednesday Morning, 3 A.M. (1964), però sota les ordres del productor de la discogràfica, Tom Wilson, la cançó fou regravada amb percussió, baix elèctric i guitarra elèctrica sense que Simon i Garfunkel ho sabessin ni hi participessin. La cançó fou rellançada com a senzill el setembre de 1965. El senzill va arribar al número u de les llistes l'1 de gener del 1966 i fou inclòs en el posterior àlbum del duet, Sounds of Silence.
«The Sound of Silence» originalment fou anomenada «The Sounds of Silence» i, de fet, es titula així en els primers àlbums on aparegué i en la primera publicació del senzill; en recopilacions més tardanes es reanomenà a «The Sound of Silence». A la lletra de la cançó, hi surten aquests mots tant en singular com en plural.

## Referències

* ↑ Victoria Kingston, Simon and Garfunkel : the definitive biography, London, Sidgwick & Jackson, 1995
* ↑ Simons, David. Studio Stories – How the Great New York Records Were Made. San Francisco: Backbeat Books, 2004. Cf. pp.94–97.
* ↑ Charlesworth, Chris, The Complete Guide to the Music of Paul Simon and Simon & Garfunkel, Omnibus Press 1996. Cf. especially pp.17–18 on Sound of Silence.

## Enllaços externs

* Biografia de Paul Simon i Art Garfunkel
# Madinat al-Awda

Madinat al-Awda (àrab: مَدينَة العودة, Madīnat al-ʿAwda) és una vila palestina de la governació de Gaza situada als suburbis del nord-oest de Gaza, al llarg de la costa mediterrània, entre el campament d'al-Shati i al-Atatra. La seva població segos el cens de 1997 elaborat per l'Oficina Central d'Estadístiques de Palestina (PCB) va ser de 420 habitants, que augmentaren a 590 en 2006. És administrada pel comitè de desenvolupament local en el marc de l'Autoritat Nacional Palestina.

## Referències

* ↑ «Madinat al-Awda». ésAdir. [Consulta: 20 octubre 2023].
* 1 2 Madinat al-Awda Profile Arxivat 2017-09-21 a Wayback Machine.. Jerusalem Media and Communications Center (JMCC).
* ↑ Palestinian Population by Locality and Refugee Status Arxivat 2008-01-07 a Wayback Machine. Palestinian Central Bureau of Statistics (PCBS).
# Maria Pascual Alberich

Maria Pascual Alberich (Barcelona, 1 de juliol de 1933 - Barcelona, 13 de desembre de 2011) fou una il·lustradora catalana, molt prolífica i popular. El seu fons personal format, per més de 2.000 dibuixos, es conserva a la Biblioteca de Catalunya.
Va iniciar la seva carrera a la fi dels anys 40, alternant editorials com Ameller (Los Mil y un cuentos, Princesita), Marte (Sam, Cuentos Mariposa) i Toray (Azucena, Cuentos de la Abuelita, Mis cuentos). A partir de 1955 va treballar gairebé en exclusiva per a l'editorial Toray, tant en les col·leccions anteriors com en d'altres de noves: Alicia (1955), Graciela (1956), Lindaflor (1958), Rosas Blancas (1958), Guendalina (1959), Susana (1959), Serenata (1959) i Cuentos Diadema (1960). A l'Editorial Bruguera va publicar un parell d'històries, Sissi (1957) i Cuentos de Andersen (1958), que són els números 38 i 57 de la sèrie Historias.
Posteriorment, va treballar a l'editorial Susaeta, que va recórrer al seu nom en col·leccions com Las muñecas de María Pascual i Muñecas recortables de María Pascual. No obstant això, la seva obra més important, la va realitzar amb el Grupo Océano: Cuentos infantils, La Biblia infantil, Fábulas, Las Mil y una noches, Aprenda inglés con María Pascual, Aprendo matemáticas, Mi primer diccionario, El sexo contado a los pequeños, etc. entre els més importants, que no van ser gaire coneguts entre nosaltres, ja que van ser destinats a l'Amèrica del Sud i diversos països d'Europa.
És enterrada al Cementiri de Montjuïc (agrupació segona, Via de Sant Josep, número 518).

## Referències

* ↑ «Remémori. Esquela Maria Pascual Alberich». Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 29 novembre 2015].
* ↑ La Vanguardia. Necrológicas (15-12-2011).
* ↑ CUADRADO, Jesús (2000). Atlas español de la cultura popular: De la historieta y su uso 1873-2000, Madrid: Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez, 2 v. ISBN 84-89384-23-1
* ↑ MEDINA, Guillem (12/2010). Chicas del Cómic Barcelona: Ediciones Glenat

## Bibliografia

* MOIX, Terenci (2007). Historia social del cómic. Barcelona: Ediciones B, ISBN 978-84-02-42030-5 Depósito legal: B-2551-2007.
* RAMÍREZ, Juan Antonio (1975). El cómic femenino en España. Arte sub y anulación Madrid: Editorial Cuadernos para el Diálogo, S. A. Colección Divulgación universitaria, Arte y literatura, número 78. Depósito Legal: M. 8.752 - 1975 ISBN 84-229-0177-3.

## Enllaços externs

* Fons Maria Pascual de la Biblioteca de Catalunya.
# Maria Pascual

* Maria Pascual Alberich, il·lustradora catalana (Barcelona, 1933-2011)
* María Pascual Ferrández, pedagoga valenciana (Elx, 1901-1996)

## Vegeu també

* Maria Pasqual
# Maria Pau Ballesteros i Gilabert

Maria Pau Ballesteros i Gilabert (la Ràpita, 1937) és una actriu i directora teatral catalana. Va estudiar a l'Institut del Teatre però aviat es traslladà a Madrid, on es vinculà a l'associació Dido Pequeño Teatro, un dels grups més importants del teatre d'avantguarda de l'època.
Va treballar amb directors com Alberto González Vergel, Josep Maria Loperena, Adolf Marsillach o Pilar Miró en teatre i televisió.
El 1965 va fundar la seva pròpia companyia, amb la qual interpretà obres de Strindberg, Beckett o Eurípides. Entre el 1979 i el 1996 va dirigir la Secretaria General de l'Institut Internacional del Teatre de la UNESCO.

## Referències

* 1 2 3 «Maria Pau Ballesteros i Gilabert». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Martí Bonacolsi

Martí Bonacolsi fou fill de Rinald Bonacolsi. Fou rector de Màntua el 1253, però no se sap quan va morir. Va deixar dos fills: Bertolino, que encara era viu el 24 de febrer de 1303, i Castellano, que encara era viu el 18 de novembre de 1308.