OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Roadrunner Records

Roadrunner Records és una discogràfica especialitzada en grups de rock i metal.

## Història

Roadrunner Records va ser creada l'any 1980 als Països Baixos sota el nom de Roadracer Records. Inicialment es va dedicar a importar música metal nord-americana a Europa. L'any 1986 va obrir una oficina a Nova York i més tard les obriria a Anglaterra, Alemanya, França, Japó i Austràlia.
Els primers èxits de la discogràfica van venir per part del danès King Diamond i el grup canadenc Annihilator (entre els àlbums publicats del grup canadenc destaquen Alice in Hell i Never, Neverland). Roadrunner també va distribuir els primers àlbums de Metallica a la regió Escandinàvia. A finals dels anys 80 van publicar els àlbums Beneath the Remains del grup brasiler Sepultura i Slowly We Rot del grup nord-americà Obituary. Actualment aquests dos àlbums són considerats dos clàssics dins dels seus respectius gèneres.
A principis de la dècada dels 90 els èxits de la discogràfica van venir de la mà dels grups nord-americans Type O Negative, Life of Agony i Deicide. L'any 1993, l'àlbum de Sepultura Chaos A.D. va esdevenir el primer àlbum de Roadrunner a entrar a la llista Top 40 Album Chart de Billboard. L'any 2000, el grup Slipknot va ser el primer disc de la discogràfica en obtenir un disc de platí. A començaments de l'any 2001 el segell va començar a ser distribuït per Universal Music Group a través de The Island Def Jam Music Group. Aquest acord ja ha expirat.
Recentment, Roadrunner Records ha estat escollida com la «Millor Discogràfica de Metal» per part de Metal Hammer en els premis Golden Gods, distinció que va guanyar en tres anys consecutius.

## Enllaços externs

* Web oficial USA
* Web oficial Alemanya Arxivat 2007-02-17 a Wayback Machine.
# Riniero Scarselli

Riniero Scarselli (Bolonya, vers el 1610, i mort en data lloc desconeguda), fou un compositor italià. Va pertànyer a l'Acadèmia dels filomusi de la seva vila natal i deixà dos llibres de madrigals, de 2 a 4 veus el primer i a 5 veus el segon (Venècia, 1640 i 1642).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 54, pàg. 849/50. (ISBN-84-239-4554-5)

## Enllaços externs

* Treballs per o sobre Riniero Scarselli en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Rinjin 13-gō

Rinjin 13-gō (隣人13号, El veí número 13), comercialitzada internacionalment com The Neighbor No. Thirteen és una pel·lícula de terror japonesa dirigit per Yasuo Inoue i escrit per Hajime Kado. Es basa en el manga homònim de Santa Inoue, amb Oguri Shun, Hirofumi Arai i Nakamura Shido en papers principals.

## Argument

En Juzo és el noi assetjatt del seu company de classe Akai. Un dia, l'Akai amenaça en Juzo amb una ampolla d'àcid vitriol i accidentalment es crema la cara. 10 anys després, Juzo es trasllada a l'apartament número 13 de l'edifici on també viu la família d'Akai...

## Repartiment

* Nakamura Shido as 13-gō / No. 13 (Shido Nakamura)
* Oguri Shun com a Jūzō Murasaki
* Hirofumi Arai com a Tōru Akai
* Yumi Yoshimura com a Nozomi Akai
* Tomoya Ishii com a Hajime Seki
* Takashi Miike com a Kaneda (veí del costat)
* Minoru Matsumoto com a Shinigami

## Referències

* ↑ «The Neighbor No. Thirteen (2005)». AllMovie. [Consulta: September 4, 2020].
* ↑ The Neighbor No. Thirteen, ressenya a Variety
* ↑ The Neighbor No. Thirteen, Ressenya a Slant Magazine

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Rellotge d'espelma

El Rellotge d'espelma és un dispositiu emprat per a mesurar el temps que es basa en la regularitat del cremar (generalment cera) de les espelmas enceses. En l'antiguitat eren molt emprats en els convents i monestirs europeus per poder fer les vigílies (Hores canòniques).

## Ciri Pasqual

El Ciri pasqual, ve a ser una mena de rellotge d'espelma que es consagra i encén en la Vigília Pasqual en la litúrgia romana de la nit del Dissabte Sant; i és signe de Crist ressuscitat, i la seva llum, i dona una indicació del que duren les cerimònies.

## Referències

* ↑ «A Brief History of Time Measurement». [Consulta: 4 novembre 2017].
* ↑ Diccionario enciclopédico popular ilustrado Salvat (1906-1914)

## Vegeu també

* Hores canòniques
* Rellotge de foc
* Rellotge de vapor
# Roger Lenaers

Roger Lenaers (Oostende, 4 de gener de 1925 - Heverlee, 5 d'agost de 2021) va ser un jesuïta belga, filòsof, teòleg i filòleg. Des del 1995 treballava com a mossèn a Vordernhornbach, al Tirol austríac.
Com a filòleg clàssic es va especialitzar en la didàctica de les llengües antigues. Té més de 30 publicacions sobre aquesta matèria. Com a teòleg, va fer classes de religió a col·legis de secundària i a instituts formadors de professors de religió.
La seva especialitat eren els temes sobre la modernitat, entenent per tal la visió occidental del món que es va originar amb la Il·lustració com a fruit de les ciències modernes i de l'humanisme renaixentista. Entre els anys 2000 i 2002 va publicar dos extensos assaigs en holandès sobre el xoc entre la modernitat i les representacions tradicionals de la fe. En aquests assaigs tracta de reconciliar el missatge bíblic de la fe amb la modernitat, recorrent-hi a la noves formulacions. Ambdós assaigs, publicats com a fulletons, van ser populars a Flandes. El 2005, els dos fulletons van ser reelaborats per publicar-se com un llibre, primer en alemany i després el 2006 en anglès. El 2009 va publicar un altre llibre, titulat Tot i que no hi hagi un déu allà dalt. Viure en Déu sense déu.
# Renald I de Nevers

Renald I de Nevers i d'Auxerre, nascut el c.1000, mort el 1040, comte de Nevers (1028-1040) i d'Auxerre (1031-1040), fill de Landri de Nevers († 1028), i de comtessa Matilde de Borgonya († 1005), filla d'Otó Guillem († 1026), comte de Nevers, comte palati de Borgonya i comte de Mâcon.
Es va casar c.1016 amb Advisa d'Auxerre (Hedwige, Avoye, Avoie, Alix, Adelaide, Adela de França) (c. 1003-després de 1063), comtessa d'Auxerre, filla de Robert II de França († 1031), rei de França, i de Constança d'Arle, que li aporta en dot els drets reials al comtat d'Auxerre. Van tenir a:
* Guillem I (1029 † 1083)
* Robert el Borgonyó (1035 † 1098), senyor de Craon
* Guiu († 1084), senyor de Nouatre

## Notes i referències

* ↑ MedLands 2: Renaud de Nevers
* ↑ MedLands 2: Landry de Monceau
* ↑ MedLands 2: Mathilde de Mâcon
* ↑ MedLands 2: Hedwige (Avoie) de France
# Rosa pouzinii

El roser de pouzin (Rosa pouzinii) és un arbust de la família de les rosàcies. També rep el nom d'escanyavelles o gavarrera de pouzin.

## Descripció

És un arbust d'entre 1 i 2 metres d'alçada, amb les branques primes, flexibles i amb agullons.
Les fulles mesuren entre 1,5 i 2,5 cm de llargada. Són compostes, amb 5-7 folíols arrodonits o ovalats i doblement dentats.
Les flors són de color rosat, petites i normalment solitàries. Estan sostingudes per pedicel·les llargs. La corol·la té 5 pètals i el calze 5 sèpals reflexos que cauen abans de madurar el fruit. Floreix entre els mesos d'abril i agost.
El fruit és petit, d'uns 12-17 mm, llis i de color vermell.

## Distribució i hàbitat

La seva distribució és bàsicament eurosiberiana.
A Catalunya es pot trobar sobretot en bardisses des d'arran de mar fins a la muntanya mitjana (entre el 0 i els 1.600 metres d'altitud) gairebé a tot el territori.

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1990, p. 59-60. ISBN 84-7306-407-0.
* ↑ «FloraCatalana.net». Arxivat de l'original el 2015-09-20. [Consulta: 25 gener 2016].
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya». Arxivat de l'original el 2016-02-04. [Consulta: 25 gener 2016].
# Rosa mística (obra)

Rosa mística és una obra del poeta i sacerdot Camil Geis i Parragueras, editada a l'agost de 1942. Va ser la primera obra en català publicada legalment després de la Guerra Civil Espanyola. Es tracta d'un recull de poesies de l'autor. S'edità a la impremta del sabadellenc Joan Sallent, amb dibuixos de Joan Vilacasas. Va poder esquivar la censura gràcies al fet que les poesies eren de caràcter religiós i que el títol tant es podia llegir en català com en castellà.

## Referències

* ↑ Cronologia dels Països Catalans: història, societat, economia, cultura, ciència. Barcelona: Pòrtic, 1999. ISBN 84-7306-561-1.
* ↑ «Poesia en Català». [Consulta: 3 octubre 2014].
* ↑ «Camil Geis i Parragueras (1902·1986)». [Consulta: 3 octubre 2014].
* ↑ «Mossèn Geis, plaça de». [Consulta: 23 febrer 2022].
* ↑ Albert Manent; Joan Crexell Bibliografia catalana dels anys més difícils (1939-1943). L'Abadia de Montserrat, 1 gener 1988, p. 31–. ISBN 978-84-7202-937-8.
* ↑ Josep Massot i Muntaner. El primer franquisme a Mallorca: guerra civil, repressió, exili i represa cultural. L'Abadia de Montserrat, 1 gener 1996, p. 440–. ISBN 978-84-7826-690-6.
# Rondalla Clàssica de Bunyola

La Rondalla Clàssica de Bunyola és un grup de música que es va iniciar al voltant del 1940. El seu director, Toni Nadal Rosselló, músic de vocació, sense estudis de conservatori, havia estat component d'algunes bandes de música. Ensenyava a tocar instruments de corda, de forma altruista, a jovenets del poble. A partir de 1942, un grup d'aquests aprenents tengueren els primers contactes amb el públic a dos cafès de la vila. Després, juntament amb altres deixebles, formaren part de l'Agrupació de Ball i de Teatre de Bunyola. Finalment, i arran d'una actuació als estudis de Radio Popular l'any 1962, va quedar constituït, com a “Rondalla Clàssica de Bunyola”, un quintet format per:
* Antoni Nadal Rosselló (director, bandúrria)
* Guillem Nadal Rosselló (guitarra)
* Miquel Palou Estarellas (guitarra)
* Nicolau Colom Martí (llaüt)
* Isidre Mateu Conti (llaüt)
L'agrupació va donar concerts a Palma i molts altres pobles de Mallorca amb un repertori molt extens que abastava des de música popular d'aquella època, passant per sarsuela i fins a música clàssica. Es va extingir a principi dels anys 70.

## Referències

* Web de Bunyola Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Rincones de nuestra casa. La Porciúncula.(1962).
* Crítica musical. Diari Baleares. 5 de desembre de 1967.
* Trenta anys de Rondalla a Bunyola (1937-67). Revista Es castellet.(1972).
# Richie Ginther

Richie Ginther (Hollywood, Califòrnia, 5 d'agost de 1930 - 20 de setembre de 1989) fou un pilot nord-americà de Fórmula 1.
Va debutar el 29 de maig de 1960 al Gran Premi de Mònaco del 1960 conduint un Ferrari amb qui correria també l'any següent. El 1962 va marxar cap a l'equip britànic BRM on corría també Graham Hill, amb qui compartiria el segon lloc final al campionat del món de 1963.
La seva reputació com excel·lent provador i per desenvolupar cotxes, va fer que Honda el convidés a formar part del seu equip, amb qui a l'últim Gran Premi del 1965 va aconseguir la seva única victòria a la Fórmula 1.
La seva última cursa fou a Mònaco l'any 1967. Va aconseguir un total de 107 punts al campionat del món.
Va morir d'un atac de cor quan estava de viatge amb la seva família a França a l'edat de 59 anys.

## Palmarès

* Millor classificació en un campionat del món : 2n (1963)
* Curses : 54
* Victòries : 1
* Podis : 14 (1 primer, 8 segons i 5 tercers)
* Voltes ràpides : 3
# Rosemary Mbabazi

Rosmary Mbabazi és una empresària i política de Ruanda, que ha estat Ministre de Gabinet de la Joventut al govern de Ruanda, des del 31 d'agost de 2017.

## Antecedents i educació

Mbabazi és llicenciat en Educació, obtingut de la Universitat Makerere, a Kampala, Uganda. També té un Master of Business Administration, d'una institució del Regne Unit.
Del 2009 fins 2011 va ser cap del departament de promoció d'inversions a la Rwanda Development Board. El 2011 Rosemary Mbabazi va ser nomenada consellera d'Umubano Hotel i presidenta de Soprotel, una joint venture entre els governs de Ruanda i Líbia. En febrer de 2012, va ser nomenada Secretària Permanent en la Ministeri de Joventut, servint fins al febrer de 2017, quan va ser transferida al Ministeri de Comerç, Indústria i Afers d'Àfrica Oriental (MINEACOM) de Ruanda, com a secretària permanent.
En la remodelació del gabinet del 31 d'agost de 2017, Mbabazi va ser nomenada ministre de gabinet del recentment creat Ministeri de Joventut, l'exministeri de Joventut i TIC, dividit en dos.

## Altres responsabilitats

Rosemary Mbabazi havia estat membre del consell d'administració de Rwanda Revenue Authority.

## Vegeu també

* Judith Uwizeye

## Referències

* ↑ Kagire, Edmund. «Women make up more than half of Kagame’s new Cabinet». The EastAfrican, 31-08-2017. [Consulta: 1r setembre 2017].
* 1 2 3 MYICT. «Mbabazi Rosemary». Kigali: Rwanda Ministry of Youth & ICT (MYICT), 2016. Arxivat de l'original el 2 de setembre 2017. [Consulta: 1r setembre 2017].
* ↑ MINEACOM. «Innocent Safari outgoing Permanent Secretary handed over office to Rosemary Mbabazi». Kigali: Rwanda Ministry of Trade, Industry and East African Community Affairs (MINEACOM), 07-02-2017. Arxivat de l'[tt_news=980&cHash=6f2d6d90828174212698dbca009b8757 original] el 4 de gener 2018. [Consulta: 1r setembre 2017].
* ↑ Kimenyi, Felly. «Rwanda gets new Cabinet, who is in?». The New Times (Ruanda), 31-08-2017. [Consulta: 1r setembre 2017].
* ↑ RRA. «Rwanda Revenue Authority: Board of Directors». Kigali: Rwanda Revenue Authority (RRA), 2017. [Consulta: 1r setembre 2017].

## Enllaços externs

* Web de la Rwanda Development Board Arxivat 2018-12-07 a Wayback Machine.
# Rhêmes-Saint-Georges

Rhêmes-Saint-Georges (arpità Sent-Jôrjo-de-Réma) és un municipi italià, situat a la regió de Vall d'Aosta. L'any 2007 tenia 206 habitants. Limita amb els municipis d'Arvier, Introd, Rhêmes-Notre-Dame, Valgrisenche i Valsavarenche.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Laura Cossard | Llista cívica |
# Roshchinita

La roshchinita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la lil·lianita. Rep el nom en honor de Yuri Vladimirovich Roshchin (Юрия Владимировича Рощина) (1934-1979), geòleg i geoquímic de l'Administració geològica del Kazakhstan Central.

## Característiques

La roshchinita és una sulfosal de fórmula química Ag$_{19}$Pb$_{10}$Sb$_{51}$S$_{96}$. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1990. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2,5 i 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la roshchinita pertany a «02.JB: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena, amb Pb» juntament amb els següents minerals: diaforita, cosalita, freieslebenita, marrita, cannizzarita, wittita, junoïta, neyita, nordströmita, nuffieldita, proudita, weibul·lita, felbertalita, rouxelita, angelaïta, cuproneyita, geocronita, jordanita, kirkiïta, tsugaruïta, pillaïta, zinkenita, scainiïta, pellouxita, chovanita, aschamalmita, bursaïta, eskimoïta, fizelyita, gustavita, lil·lianita, ourayita, ramdohrita, schirmerita, treasurita, uchucchacuaïta, ustarasita, vikingita, xilingolita, heyrovskýita, andorita IV, gratonita, marrucciïta, vurroïta i arsenquatrandorita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit d'or de Kvartsitovje Gorki, situat a Aksu, dins la ciutat de Stepnogorsk (Província d'Akmolà, Kazakhstan). També ha estat descrita al dipòsit de Massawa, al Senegal. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Roshchinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 desembre 2019].
# Royal Tunbridge Wells

Royal Tunbridge Wells és un poble del districte de Tunbridge Wells, Kent, Anglaterra. Té una població de 59.947 habitants i districte de 117.069.

## Referències

* ↑ (anglès)«Royal Tunbridge Wells». City Population. [Consulta: 15 juny 2018].
* ↑ (anglès)«Tunbridge Wells». City Population. [Consulta: 15 juny 2018].
# Safety Harbor

Safety Harbor és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 17.203 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Safety Harbor tenia 17.203 habitants, 7.084 habitatges, i 4.845 famílies. La densitat de població era de 1.350 habitants/km².
Dels 7.084 habitatges en un 28,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,3% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 31,6% no eren unitats familiars. En el 25,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 4,9% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 27,4% de 45 a 60 i un 0% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.378 $ i la renda mediana per família de 59.911 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.883 $ mentre que les dones 31.165 $. La renda per capita de la població era de 28.632 $. Entorn del 3,6% de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Safety Harbor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Safety Harbor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Safety (desambiguació)

«Safety» té aquests significats:
* Safety, enregistrament de Coldplay.
* Safety (futbol americà), acció defensiva i anotació en futbol americà.
* Saguer, (safety en anglès), posició del futbol americà.
# Saint-Martin (Meurthe i Mosel·la)

Saint-Martin és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 79 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Martin era de 79 persones. Hi havia 28 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 32 habitatges, 26 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 5 estaven desocupats. 30 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 26 habitatges principals, 20 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia tres cambres, 5 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 15 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 5 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Martin el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 8 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 44 persones, 31 eren actives i 13 eren inactives. De les 31 persones actives 30 estaven ocupades (17 homes i 13 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 13 persones inactives 3 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Saint-Martin hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 312 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Martin a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Martin a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ruta de la Sal de la Vida

La Ruta de la Sal de la Vida és un recorregut d'uns 150 km, per etapes, entre Sant Feliu de Guíxols i el santuari de Núria proposat pel Consorci de les Vies Verdes i la Fundació ECA Global. Aquestes etapes es poden fer tant exclusivament a peu com alternant amb la bicicleta tot connectant diferents carrils bici ja existents o bé pistes i camins fins a enllaçar els dos indrets esmentats del Pirineu i la Costa Brava.
Les tres vies verdes existents a les comarques gironines (Ripoll-Sant Joan de les Abadesses, Olot-Salt/Girona i Girona-Sant Feliu de Guíxols) gaudeixen d'un nivell alt d'acceptació i utilització popular, i els promotors de la Ruta de la Sal de la Vida volien augmentar encara més aquesta utilització i fer-la extensiva a territoris que ara per ara queden fora de les vies verdes oficials. El recorregut és un viatge simbòlic que combina l'argument de la salut i el del lleure, i és una bona excusa per conèixer el territori i l'oferta que hi ha a l'entorn del trajecte.
La proposta, feta pública al març del 2005, tenia alguns paral·lelismes amb el que podríem anomenar "recorregut espiritual" o "pelegrinatge laic". Pretenia, per exemple, que al llarg de l'itinerari hom dugués un petit recipient amb aigua de mar recollida a Sant Feliu de Guíxols que s'hauria de vessar en algun lloc de la vall de Núria per simbolitzar el retorn a la natura de la seva essència, l'aigua. Una altra semblança és que tothom que hi participés podria segellar a cada ajuntament o a cada parròquia de la ruta un carnet acreditatiu. Quan es va fer públic, al març de 2005, es va assegurar que els promotors treballaven perquè hi hagués una xarxa de locals municipals i parroquials per pernoctar, pagant la voluntat, i fer la ruta més autèntica.

## Referències

* ↑ Lorenzo, Cecilia «Del mar al Pirineu.(p.1)». Sortim. (suplement diari Avui), 25-12-2009 [Consulta: 1r abril 2014].
* ↑ Lorenzo, Cecilia «Del mar al Pirineu.(p.2)». Sortim. (suplement diari Avui), 25-12-2009 [Consulta: 1r abril 2014].
* ↑ Caminant de Sant Feliu de Guíxols a Núria amb una ampolla d'aigua salada, laxarxa, 30 de març de 2005
* ↑ Projecten un recorregut espiritual i laic entre Sant Feliu de Guíxols i Núria per fer-lo a peu pels carril bici, Vilaweb, 15 de març de 2005

## Enllaços externs

* Consorci de les Vies Verdes