OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Aymerich i Subirats

Josep Aymerich i Subirachs (la Garriga, 25 de juny del 1889 - 29 d'octubre del 1971) fou un promotor cultural, director de corals i compositor, molt vinculat al seu poble natal de la Garriga.
Inicià els seus estudis musicals amb el mestre Francesc Crusells i continuà la seva formació a l'Escola Municipal de Música de Barcelona. L'any 1906 fou nomenat organista de la parròquia de Sant Esteve de la Garriga, càrrec que ostentà durant quinze anys.
Pel gener de l'any 1913, en un acte organitzat per la Creu Roja local, dirigeix per primera vegada el Cor de l'Aliança de la Garriga, essent-ne director durant tres anys.
L'any 1915 fundà un cor d'homes titulat « El Cançoner Popular» i actua en les caramelles pasquals dels anys successius i del que sorgirà l'any 1919 l'Orfeó Garriguenc, el qual va inaugurar la seva vida pública el 30 de maig del 1920 amb un concert, en el qual intervingué el tenor Emili Vendrell i motivà la presència de l'il·lustre mestre Lluís Millet, director de l'Orfeó Català.
Dirigí també l'escolania parroquial, el cor de les Filles de Maria, el cor barceloní de Cultura Musical Popular Femenina, que havia fundat Narcisa Freixas. Acabada la guerra, Aymerich es casà amb Sofia Freixas Savall (Mont-roig del Camp, Tarragona, 21 de març del 1908 – La Garriga, Barcelona, 19 de desembre del 2002), amb qui mantingué el matrimoni fins a la seva mort. També poc després de la guerra, creà la Capella Parroquial de Música i l'any 1941 el «Quadre Líric» al redós del Cinema Alhambra.
L'any 1944 reorganitzà l'Orfeó Garriguenc, cor integrat únicament per homes, obtenint els primers premis dels anys 1945, 1946 i 1947 en el Concurs de Caramelles de l'Ametlla del Vallès, i rebent també el premi extraordinari els anys 1948 i 1949.
La seva activitat principal fou la dedicació a la direcció coral, mentre que com a compositor se centrà preferentment en la música religiosa i coral, elevant-se les seves composicions a la xifra d'una seixantena.

## Bibliografia

* Diversos autors. Retrats de garriguencs il·lustres (Edicions del garbell, Primera edició). La Garriga (2009).
# Josep Ayats Surribas

Josep Ayats Surribas (Olot, 14 de novembre de 1886 - Madrid, 1949) fou un polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República

## Biografia

Militant tradicionalista, entre 1910 i 1911 fou director a Girona del diari carlí El Norte. Fou secretari de la Cambra de Comerç de Barcelona. L'any 1922 s'incorporà al Partit Social Popular amb altres antics carlins, mauristes i demòcrata-cristians.
Va donar suport a la dictadura de Primo de Rivera i formà part de l'Assemblea Nacional Consultiva el 1927. Després milità a la Dreta Liberal Republicana i fou diputat per la província de Girona a les eleccions generals espanyoles de 1931 i 1933. Oposat al nacionalisme d'ERC, el 1934 formà part del comitè d'Acció Popular Catalana i el 1935 fou nomenat subsecretari del Ministeri de Treball, sota les ordres del ministre Josep Oriol Anguera de Sojo. A les eleccions generals espanyoles de 1936 es presentà pel Front Català d'Ordre, però no fou escollit.

## Referències

* ↑ «"El Norte" ante los Tribunales». El Norte, 16-07-1911, pàg. 1.
* ↑ Molas, Isidre. Diccionari dels partits polítics de Catalunya: segle XX. Enciclopèdia Catalana, S.A., 2000, p. 219. ISBN 84-412-0466-7.
* Fitxa al Congrés dels Diputats
* Miscelània d'Homenatge a Josep Benet Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1991 ISBN 8478262687, 9788478262687
* Hilari Raguer i Suñer La Unió Democràtica de Catalunya i el seu temps (1931-1939) Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1976
* Biografies de Parlamentaris Catalans Arxivat 2012-01-18 a Wayback Machine.
# Joan Carrero Saralegui

Joan Carrero Saralegui (Arjona, Província de Jaén, 18 de febrer de 1951) és un pacifista mallorquí. Fou candidat al Premi Nobel de la Pau l'any 2000 per la tasca realitzada en favor de la pau al conflicte dels Grans Llacs a Àfrica. Finalment, però, el premi d'aquell any es concedí al president coreà Kim Dae Jung. Presideix la Fundació S'Olivar d'Estellencs, a la Serra de Tramuntana de Mallorca. El 2013 rebé la medalla d'Honor i Gratitud de Mallorca.

## Referències

* ↑ https://www.ara.cat/suplements/diumenge/Joan-Carrero-veu-consciencia_0_1371462848.html
* ↑ https://ultimahora.es/noticias/local/2013/07/24/104651/mallorca-daily-bulletin-recibira-medalla-del-consell-mallorca.html

## Bibliografia

* Pere Antoni Pons: Quatre històries entre Mallorca i el món. Ensiola Editorial. Muro, 2017.

## Enllaços externs

* Joan Carrero Saralegui - Lloc web oficial
* Fundació S'Olivar Arxivat 2006-04-15 a Wayback Machine.
* Biografia de Joan Carrero Arxivat 2012-02-27 a Wayback Machine. (anglès)
# Jordi Gebellí i Puig

Jordi Gebellí i Puig (Reus, 1932 - 2004) va ser un escriptor i poeta reusenc.
De família humil, a la seva infantesa va viure els bombardejos a la ciutat; al final de la guerra es posà a treballar en un ofici manual, en no tenir diners per estudiar; va entrar al seminari però el va abandonar encara que no abans d'haver adquirit una notable cultura. Va escriure diverses obres centrades en el Reus que coneixia i publicà poemes i articles a la Revista del Centro de Lectura, al Setmanari Reus i a altres periòdics locals. Va publicar també alguns llibres de poesia i dirigí la revista Reus semanal: guía de la ciudad. L'any 1956 va guanyar el premi als "poetes novells" que havia instaurat la publicació Antologia de la poesia reusenca que dirigia el doctor Vallespinosa. La seva poesia és de caràcter religiós, classicista i costumista rural o ciutadà.
Un llibre seu de poemes, Retorn a Seor, guanyà el Premi de Poesia Josep M. Prous i Vila de l'Ajuntament de Reus el 1984. Amb el títol de La Lluna tàcita va reunir el 1993 bona part de la seva producció poètica.
La ciutat de Reus li ha dedicat un carrer

## Referències

* ↑ «Reus semanal». [Consulta: 25-II-2014].
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 318.
* ↑ Toda, Agnès. "Les antologies de poesia reusenca". A: La literatura de postguerra a Reus: cultura i ètica. Reus: Centre de Lectura, 2003. Pàgs. 182-184.
* ↑ «Retorn a Seor». [Consulta: 24-IV-2014].
* ↑ «La Lluna tàcita». CCUC. [Consulta: 12-V-2015].
* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 74. ISBN 9788497916929.
# Juan Miguel Hernández León

Juan Miguel Hernández León (Màlaga, 1945) és un arquitecte espanyol, president del Círculo de Bellas Artes de Madrid.
Nascut el 1945 a la ciutat andalusa de Màlaga, es va titular com arquitecte per l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Madrid (ETSAM) el 1974 y va obtenir el títol de doctor arquitecte en el mateix centre el 1982. Va ser campió d'Espanya de karate. Catedràtic de Composició de l'ETSAM, el 1988 es va convertir en gerent de l'Associació d'Esports Olímpics (ADO). Membre de la junta directiva del Círculo de Bellas Artes (CBA), el 1995 es va convertir en president de la institució cultural.

## Notes

* ↑ També apareix citat com «Juan Miguel Hernández de León»

## Obres

* Plan Especial Villa de Madrid, 1986.
* La casa de un solo muro. Madrid: Nerea, 1990.
* Barcelona Olímpica. La ciudad renovada, 1992.
* Arquitectura española. Siglo XX, 1997.
* Autenticidad y monumento: del mito de Lázaro al de Pigmalión. Abada Editores, 2013.
* Ser-paisaje. Abada, 2016.

## Referències

* ↑ Cruz, Juan «Si fuera verdad lo que dicen no estaríamos en esto». El País, 03-05-2006 [Consulta: 28 març 2019].
* ↑ «Juan Miguel Hernández León». CBA. [Consulta: 28 març 2019].
* 1 2 3 «El malagueño Hernández León, nuevo gerente del Ado-92». ABC, 09-11-1988, pàg. 71 [Consulta: 28 març 2019].
* 1 2 «El arquitecto español Juan Miguel Hernández repasa su obra en Montevideo». eldiario.es, 21-07-2018 [Consulta: 28 març 2019].
* 1 2 3 «Juan Miguel Hernández León». El País. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 28 març 2019].
* ↑ Sainz, Jorge «Reseña de Juan Miguel Hernández León, 'La casa de un solo muro' (Nerea, Madrid, 1990)». Arquitectura Viva, 14, 1990, pàg. 47. ISSN: 0214-1256 [Consulta: 28 març 2019].
* ↑ Soriano Tarín, Víctor «Reseña: Autenticidad y monumento. Del mito de Lázaro al de Pigmalión. Juan Miguel Hernández León». VLC arquitectura, 1, 2, 2014. DOI: 10.4995/vlc.2014/2319. ISSN: 2341-3050 [Consulta: 28 març 2019].
* ↑ Arjona, Daniel «Los paisajes inquietantes de Juan Miguel Hernández León». El Confidencial, 06-06-2016 [Consulta: 28 març 2019].
# Juan Miguel Callejón Bueno

Juan Miguel Callejón Bueno (Motril, 11 de febrer de 1987) és un futbolista andalús que juga com a migcampista, actualment a l'Oriola CF.
És germà bessó del també futbolista José María Callejón Bueno.

## Referències

* ↑ «Juanmi Callejón». BDFutbol. Base de Dades Històrica de Futbol. [Consulta: 10 setembre 2023].
# Judici de Paris (desambiguació)

«Judici de Paris» té aquests significats:
* El judici de Paris, relat de la mitologia grega.
* El judici de Paris (Botticelli), pintura de Sandro Botticelli.
* El judici de Paris (Cranach), pintura de Lucas Cranach el Vell.
* El judici de Paris (Rafael), pintura de Raffaello Sanzio.
* El judici de Paris (Rubens), pintura de Rubens.
* El judici de Paris (Simonet), pintura d'Enric Simonet.
* El judici de Paris (òpera), òpera de William Congreve.
# Josep Lluch i Puig

Josep Lluch i Puig (Terrassa, 24 d'abril de 1963) és un editor i escriptor català, actualment editor de Proa, Pòrtic i Empúries.

## Trajectòria

Va estudiar Filologia Catalana a la Universitat Autònoma de Barcelona. Va començar la seva trajectòria al sector editorial el 1987, quan va accedir al departament de correcció de l'Editorial La Galera. El 1992 l'empresa va fer una forta reducció de personal i Lluch va incorporar-se a l'equip del Grup Enciclopèdia Catalana, on va participar en el projecte de creació del primer hiperdiccionari, i posteriorment va començar a treballar com a redactor en cap a l'Editorial Proa, ajudant l'editor Oriol Izquierdo. Un dels seus primers autors editats fou Baltasar Porcel. El 2009, poc després de la creació del Grup 62 el 2006, Lluch es va convertir en l'editor de Proa i Pòrtic, i des del juliol de 2013 també ho fa a l'Editorial Empúries.
Entre les seves edicions més destacades es troben la novel·la Jo confesso de Jaume Cabré; la biografia Espriu, transparent, escrita per Agustí Pons, i una nova traducció de l'Odissea d'Homer a càrrec de Joan F. Mira. Ha incorporat al catàleg de Proa autors catalans consolidats, com Valentí Puig, Ramon Solsona i Mercè Ibarz, i també apostes personals, com Joan-Lluís Lluís, Joan Carreras, Flavia Company, Alba Dedeu o Bel Olid, entre d'altres.
L'any 2014 cinc de les obres editades per Lluch van ser premiades: Dos taüts negres i dos de blancs de Pep Coll (premi de la Crítica i premi Crexells), Cafè Barcelona de Joan Carreras (premi Ciutat de Barcelona), Les cròniques del déu coix de Joan-Lluís Lluís (premi Lletra d'Or), Vine com estàs de Mercè Ibarz (premi de la Crítica Serra d'Or de contes) i L'oració total de Carles Camps Mundó (premi de la Crítica Serra d'Or de poesia).
Ha publicat diversos llibres per al públic infantil, com ara El pare sense veu (1988), La Laura té por (1991), Ha plogut un àngel (1999), És festa major! (2001), La Sol i en Pol (2001), L'oca, la gallina i el món rodó (2007) o El gat de Montmartre (2010), entre d'altres.

## Referències

* 1 2 3 Nopca, Jordi «Josep Lluch, Editor de Proa, Empúries i Pòrtic» (paper). Ara Llegim (Diari Ara), 12-07-2014, p. 46 [Consulta: 13 juliol 2014].
* ↑ «Josep Lluch, nou editor d'Empúries». El Punt Avui, 13-07-2017 [Consulta: 13 juliol 2014].
# Juncà

Juncà és el nom dels següents personatges:
# Kembo

Kembo va ser una cadena de supermercats catalana, fundada per Lluís Verdés, juntament amb el seu soci Miquel Elmena. L'empresa va començar a Igualada, l'Anoia, i es va estendre per tot el territori català, arribant a tenir un total de 24 botigues, més de 400 treballadors i una facturació que superava els 10.000.000.000 de pessetes (més de 60 milions d'euros). L'any 1995 l'empresa fou venuda a Caprabo. Kembo fou un referent a Igualada i una important font de mecenatge cultural i esportiu, arribant a patrocinar l'Igualada Hoquei Club, que va guanyar la Lliga Europea amb el patrocini de Kembo.

## Referències

* 1 2 Infoanoia. «Mor l'empresari igualadí Lluís Verdés», 13-02-2014. [Consulta: 5 juliol 2020].
* ↑ Puigverd, Antoni «La mecha de Igualada ANTONI PUIGVERD» (en castellà). El País [Madrid], 10-12-2000. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Expansion.com. «Supermercados catalanes al margen de las grandes multinacionales - Expansión.com». [Consulta: 5 juliol 2020].
* ↑ Puiggròs, Jordi. «S'agreuja la crisi dels clubs esportius d'Igualada». La Veu de l'Anoia, 14-10-2017. [Consulta: 5 juliol 2020].
# Kemco

KEMCO (Kotobuki System Co., Ltd.) és una empresa desenvolupadora de videojocs establerta el 1984 com a subsidiària de Kotobuki Engineering & Manufacturing Co., Ltd.
KEMCO va ser una de les llicències de Nintendo i va començar a crear videojocs per la NES el 1985. El 2001 KEMCO U.S.A, INC. fou fundada com a grup subsidiari de KEMCO of Japan (KEMCO del Japó), especialment en els mercats dels Estats Units i d'Europa.
Una de les millors sagues de videojocs fetes per l'empresa és la saga Top Gear. Però també són coneguts per la sèrie de videojocs d'aventura, MacVenture, per les consoles de Nintendo.

## Llista de jocs de Kemco

1985
Dough Boy
1986
Spy vs. Spy
Space Hunter
Toki no Tabibito: Time Stranger
Electrician
1987
Nankoku Shirei!! Spy vs. Spy
Indora no Hikari
Superman
1988
Sanada Juu Yuushi
Déjà vu (videojoc)
Ginga Eiyuu Densetsu
1989
Desert Commander
Shadowgate
The Bugs Bunny Crazy Castle/Roger Rabbit
Ghost Lion
Univited
Rescue: The Embassy Mission
Sword of Hope
1990
Rocket Ranger
The Bugs Bunny Birthday Blowout
Lagoon
Snoopy's Silly Sports Spectacular
Snoopy Magic Show
North & South (videojoc)
Ka-blooey
Nekojara Monogatari
1991
The Bugs Bunny Crazy Castle 2
Drakkhen
Sword of Hope
Dragon Wars
Lagoon
1992
Garfield Labyrinth
Track & Field
Top Gear
Spy vs. Spy (Game Boy)
Phalanx
Sword of Hope II
Kid Klown in Night Mayor World
Dr. Franken
Mickey's Dangerous Chase
The Bugs Bunny Crazy Castle (Game Boy)
1993
The Real Ghostbusters
The Blues Brothers
Mickey Mouse IV
First Samurai
X-Zone
Top Gear 2
1994
Super Troll Islands
Genocide 2
Dragon View
Kid Klown in Crazy Chase
Stone Protectors
Brutal
1995
Top Gear 3000
Prehistorik Man
Blackthorne
Virtual League Baseball
Prehistorik Man (Game Boy)
1996
Kid Klown in Crazy Chase 2: Love Love Hani Soudatsusen
1997
The Bombing Islands
Soreike!! Kid
Top Gear Rally
Bugs Bunny Collection
1998
Mickey Mouse: Magic Wands!
Knife Edge: Nose Gunner
Top Gear Overdrive
1999
Déjà vu I and II
Top Gear Pocket
Bugs Bunny: Crazy Castle 3
Twisted Edge Extreme Snowboarding
Shadowgate Classic
Charlie Blast's Territory
Shadowgate 64: Trials of the Four Towers
Spy vs. Spy (Game Boy Color)
Déjà Vu I and II (Game Boy Color)
Catwoman (Game Boy Color)
Top Gear Pocket 2
2000
Bugs Bunny In Crazy Castle 4
Top Gear Rally 2
Top Gear Hyper-Bike
Daikatana
Tweety's High-Flying Adventure
Batman Beyond: Return of the Joker
Batman Beyond: Return of the Joker (Game Boy Color)
2001
Top Gear Daredevil
Top Gear GT Championship
Tweety & The Magic Gems
Phalanx
Mech Platoon
2002
Universal Studios Theme Parks Adventure
Egg Mania: Eggstreme Madness
Crazy Chase
Boulder Dash EX
Woody Woodpecker Crazy Castle 5
2003
Batman: Dark Tomorrow
Get: Boku no Mushitsu Kamaete
Top Gear Rally (Game Boy Advance)
2004
Rogue Ops
Yager
2005
Dai Senryaku VII: Modern Military Tactics
Top Gear RPM Tuning
Chicago Enforcer
Jocs cancel·lats
The Arashi no Drift Rally - Ijoukishou o Tsuppashire
Flintstones in Viva Rock Vegas
Daikatana (Game Boy Color)
Taitou
Lobo (videojoc)
Batman: Dark Tomorrow (PS2)

## Enllaços externs

* (japonès) Lloc web oficial
* (anglès) KEMCO a MobyGames
# Kembar

Mont Kembar (en indonesi, Gunung Kembar) és un volcà en escut de 2.245 msnm format durant el Plistocè i situat a Sumatra, Indonèsia. Conté un camp de fumaroles, anomenat Gayolesten. El complex volcànic es troba en la unió de dos sistemes de falles geològiques.

## Referències

* ↑ «Global Volcanism Program | Kembar» (en anglès). [Consulta: 17 novembre 2020].
# Kitakata

Kitakata (喜多方市, Kitakata-shi) és una ciutat de la prefectura de Fukushima, al Japó.
El 2015 tenia una població estimada de 49.180 habitants i una densitat de població de 88 habitants per km². Té una àrea total de 554,67 km².

## Geografia

Kitakata està situada a l'extrem nord de la regió d'Aizu de la prefectura de Fukushima, fent frontera amb la prefectura de Yamagata pel nord.

### Municipalitats veïnes

* Aizuwakamatsu
* Nishiaizu
* Kitashiobara
* Bandai
* Aizubange
* Yugawa
* Yonezawa
* Iide,
* Oguni
* Shibata
* Aga

## Història

L'àrea de l'actual Kitakata fou part de l'antiga província de Mutsu, i fou propietat del domini d'Aizu durant el període Edo. Després de la restauració Meiji, l'àrea fou organitzada com a part del districte de Yama, i Kitakata fou establerta com a poble el 1875.
Kitakata esdevingué ciutat el 31 de març de 1954. El 4 de gener de 2006 els pobles de Shiokawa i Yamato i les viles d'Atsushiokanō i Takasato (tots del districte de Yama) foren annexats a Kitakata.

## Agermanament

* Wilsonville, Oregon, EUA

## Referències

* ↑ «喜多方市ホームページ» (en japonès). Ajuntament de Kitakata. [Consulta: març 2016].
* ↑ «市の概要» (en japonès). Ajuntament de Kitakata. [Consulta: març 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament de Kitakata (japonès)
# Justo Rufino Barrios

Justo Rufino Barris Auyón (Ciutad de San Marcos, San Marcos, Guatemala, 19 de juliol de 1835 - Chalchuapa, El Salvador, 2 d'abril de 1885) va ser un militar i polític guatemalenc, president de la República entre 1873 i 1885.
Durant el seu mandat, va fundar el banc hipotecari, l'Hospital d'Orient a Chiquimula, va desenvolupar el mercat de La Reforma, va signar el contracte per a la construcció del Ferrocarril Sur, va promulgar el codi penal, militar i fiscal, i va manar a construir el cementiri general de Guatemala.
# Justo Villanueva Gómez

Justo Villanueva Gómez (Corcubión, 1893 - Madrid, 1952) fou un advocat i polític gallec. Catedràtic de les universitats de La Laguna, Santiago de Compostel·la, Sevilla i Valladolid i militant del Partit Republicà Radical, fou elegit diputat per la província d'Ourense a les eleccions generals espanyoles de 1931, 1933 i 1936.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Kuzmàdino

Kuzmàdino (en rus: Кузьмадино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 301 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Kuzovka

«Kuzovka» té aquests significats:
* Kuzovka (Lípetsk), localitat de l'óblast de Lípetsk, a Rússia
* Kuzovka (Tula), localitat de l'óblast de Tula, a Rússia
# Kuznetsóvskaia (Komi)

* Per a altres significats, vegeu «Kuznetsóvskaia».
Kuznetsóvskaia (en rus: Кузнецовская) és un poble de la República de Komi, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 32 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010. Итоги переписи по Республике Коми. Том 1 Численность, размещение, возрастно-половой состав населения». Комистат, 2018. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Коряков Ю.Б.. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 6 juliol 2021].
# Kenya Mori

Kenya Mori (Montevideo, 15 de gener de 1976) és una actriu mexicana d'origen uruguaià.
El seu pare és Yuyi Mori, un uruguaià d'ascendència japonesa, i la seva mare és Rosario Ochoa. Té 2 germans, la també actriu Bàrbara Mori i Kintaro Mori. A l'edat de cinc anys, els seus pares es van divorciar, quedant amb els seus dos germans, a càrrec del seu pare. Quan tenia catorze anys, l'any 1990, es va traslladar a la Ciutat de Mèxic amb el seu pare i germans. Mori va estudiar actuació en el Centre d'Educació Artística de TV Azteca.

## Filmografia

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 1998-1999 | Tres Veces Sofía | | Telenovel·la |
| 1999 | Romántica Obsesión | | |
| 2000 | El precio de nuestra sangre | Annabella | Pel·lícula |
| 2000-2001 | El amor no es como lo pintan | Alma de Galán | Paper de suport |
| 2002 | La banda de los tanditos | | Pel·lícula |
| 2003 | El secreto oculto | Mariana | Pel·lícula |
| 2003 | Enamórate | Jimena | Paper de suport |
| 2003-2004 | La Hija Del Jardinero | Carolina «Carol» de la Vega | Paper de suport |
| 2006-2008 | Decisiones Extremas | Selena/Elsa | 2 episodis |

## Referències

* ↑ «Biografia de Kenya Mori» (en castellà). Arxivat de l'original el 2008-11-07. [Consulta: 15 juny 2020].
# L'abril trencat

L'abril trencat és una novel·la d'Ismail Kadare publicada el 1978, adaptada al cinema. Tracta la vida segons el kanun o codi de lleis tradicionals albaneses, que des del segle xv regeix la vida i les relacions socials, i de manera molt rígida les venjances entre els clans familiars.
Va ser traduït al català per Núria Mirabet el 1996.

## Argument

El llibre barreja dues històries, la de Gjorg, un jove que segons el kanun ha de venjar el seu germà mort i que, per tant, signa la seva pròpia sentència de mort, i la d'una parella de la ciutat en viatge de noces. Gjorg dispara el membre del clan rival; paga la taxa de la sang al palau del príncep i vaga pels camins fins a la data prevista per a la seva mort. En aquest periple, es troba amb la carrossa nupcial i queda encisat per la bellesa de Diana, que acompanya el seu marit, un escriptor que tracta el tema del kanun als seus llibres. Diana també queda meravellada pel jove i així s'allunya emocionalment del seu espòs, malgrat que continua amb ell i tornen junts cap a la nova llar a la ciutat.

## Anàlisi

El kanun evoca diversos temes: la venjança, que dura diverses generacions i que fa que el passat familiar condicioni el present (un tema recurrent en l'obra de Kadare), el destí inexorable que s'hi lliga i la fascinació que aquest món pot causar per la seva coherència i brutalitat. La felicitat és impossible: tant els tres protagonistes com els secundaris han de representar un paper que no volen seguir i que no canvia res en els esdeveniments generals.
El contrast entre el món de la muntanya (amb un codi propi, amb la seva misèria però també amb la màgia dels mites) i el de la ciutat (més superficial) acaba esquerdant la parella de Diana i Boris, perquè ell vol que la seva esposa conegui l'ambient que descriu en els seus llibres i ella s'hi acaba ficant massa, fent-lo seu, a diferència de Boris, que el descriu com un espectador i això li costa l'amor de la seva muller. També apareix el contrast entre dues maneres d'entendre el kanun: com un honor sagrat o una simple transacció econòmica (encara que impliqui sang).
El títol fa referència al termini de mitjans d'abril previst per a la mort de Gjorg, que fa que aquest visqui un mes trencat, esperant la fi de la vida i reflexionant sobre el seu valor.

## Referències

* ↑ Crespó, Martí. «Roser Corella: 'A Albània l’esperit del kanun era de prevenir i resoldre conflictes, no pas de promoure la violència'». VilaWeb, 22-12-2015. [Consulta: 12 gener 2024].
* ↑ Cònsul, Isidor «Ismail Kadare, 'L'abril trencat' (ressenya)». Serra d'Or, xxxviii, 444, 01-12-1996, pàg. 103. ISSN: 0037-2501.
* ↑ Kadaré, Ismaïl; Mirabet, Núria. L'Abril Trencat. Club Editor, 1996. ISBN 978-84-7329-056-2.
# Kara-Terek

Kara-Terek (en rus: Кара-Терек) és un poble (un aül) de l'óblast d'Omsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 307 habitants. Pertany al districte rural de Mariànovka.

## Referències

* ↑ Почвенная карта России
* ↑ Топографическая карта Омской области