OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xiang Chong

Xiang Chong és el nom dels següents personatges:
* Xiang Chong (Marge d'Aigua) (項充), un personatge de ficció en la novel·la el Marge d'Aigua
* Xiang Chong (Tres Regnes) (向寵), general de Shu Han durant el període dels Tres Regnes
* Xiang Chong (germà de Xiang Chong), general i polític de Shu Han i la Dinastia Jin
# Washington Grove

Washington Grove és una població dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 515 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Washington Grove tenia 515 habitants, 208 habitatges, i 143 famílies. La densitat de població era de 602,6 habitants per km².
Dels 208 habitatges en un 33,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,5% hi vivien parelles casades, en un 4,3% dones solteres, i en un 30,8% no eren unitats familiars. En el 23,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,3% tenia menys de 18 anys, un 3,5% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 37,9% de 45 a 60 i un 11,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 92.398 $ i la renda mediana per família de 97.029 $. Els homes tenien una renda mediana de 70.750 $ mentre que les dones 48.125 $. La renda per capita de la població era de 38.332 $. Cap de les famílies i el 0,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Washington Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Washington Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Xarxa filogenètica

Una xarxa filogenètica és un gràfic que s'usa per a visualitzar les relacions evolutives entres espècies o organismes. S'utilitzen quan intervenen casos d'hibridació, transferència horitzontal de gens, recombinació o duplicació genètica. Els arbres filogenètics són un subgrup dins les xarxes filogenètiques. Les xarxes filogenètiques es poden visualitzar amb ordinador utilitzant programari del tipus SplitsTree. S'han definit molts tipus i subclasses de xarxes filogenètiques basades en fenòmens biològics que representen o en les dades en les quals es basen (xarxes d'hibridació, normalment construïdes a partir d'arbres arrelats, recombinació de xarxes provinents de xarxes binàries, etc.)

## Enllaços externs

* Tutorial que detalla i presenta els diferents tipus de xarxes filogenètiques Arxivat 2008-08-28 a Wayback Machine. (anglès)
# Welles-Pérennes

Welles-Pérennes és un municipi francès, situat al departament de l'Oise i a la regió dels Alts de França.
# Zupaisaure

El zupaisaure (Zupaysaurus, "llangardaix dimoni") és un gènere de dinosaure teròpode primitiu que va viure des del Retià del Triàsic superior fins al Hettangià del Juràssic inferior en el que actualment és Argentina.
# Zuo Zongtang

Zuo Zongtang (xinès simplificat 左宗棠) també conegut pel nom de Tso-Tsun-tang, (Xiangyin, Hunan, Xina - 10 de novembre de 1812 - Fuzhou, Fujian, Xina, 5 de setembre de 1885). Polític i militar xinès de finals de la dinastia Qing, que va destacar en la repressió de la Rebel·lió dels Taiping i en la recuperació de l'Asia Central (Xinjiang).

## Biografia

Era un noi malaltís en una família amb poc recursos. Malgrat que va suspendre tres cops l'examen per assolir el grau de "jinshi" va fer estudis universitaris, molt interessat en temes de geografia, política econòmica i agricultura. Més tard va fer de preceptor en una família de notables (1840-1848).

### Carrera política i militar

L'any 1852, recomanat per Hu Linyi, va entrar a l'Estat Major de l'exèrcit imperial al costat del governador de Hunan i més tard amb Zeng Guofan. El seu primer èxit va ser la participació en la repressió de la Rebel·lió dels Taiping, amb la creació d'un exèrcit de 5.000 soldats ("Exercit Chu"), reconquerint Zhejiang i Fujian.
El 1863 va ser nomenat governador de Fujian, amb una gestió que va permetre la represa de l'activitat agrícola de la zona, amb la introducció de noves cultures i tècniques d'actuació.
Els assessors francesos Prosper Giquel i Paul d'Aiguebelle el van convençer de la necessitat de modernitzar i potenciar la capacitat naval de la Xina, i a Zhejiang (1864) va experimentar amb vaixells de vapor en el llac Xihu.
El 1866 va ser nomenat governador general de Shanxi i de Gansu, i va participar en l'anul·lació de la rebel·lió de Nian.
Els anys 1866-67, a Fuzhou va crear unes dàrsenes i una escola tècnica sota la direcció d'enginyers francesos.
Resoldre el conflicte a l'Asia Central (1869-1877) i més concretament el conflicte amb els musulmans de Xingjiang va ser una de les missions més importants de Zuo i també una de les més costoses. Per finançar les seves campanyes l'emperadriu Cixi va autoritzar a Zuo a negociar amb la banca estrangera un préstec de 5 milions de taels.
El 1874 va ocupar el càrrec de Gran Secretari i governador general de Liangjiang (actual Chongqing), i el 1884 va rebre el mandat de ser el responsable de tots els assumptes militars de l'Imperi, amb la missió especial de garantir la defensa marítima de les costes de Funjian contra els atacs dels francesos.

## Referències i notes

* ↑ A Occident el coneixien com a "General Tso".
* 1 2 3 «Zuo Zongtang, Chinese Official» (en anglès). [Consulta: gener 2016].
* 1 2 3 Li, Xiaobing. China at War (en anglès). California: ABC- CLIO, 2012. ISBN 978-1-59884-0.
* 1 2 Wortzel, Larry M. Dictionary of Contemporany Chinese military History (en anglès). ISBN 0-313-29337-6 [Consulta: 24 desembre 2021].
* 1 2 3 Bruguière, Michel. «Zuo Zongtang» (en francès). [Consulta: gener 2015].
* ↑ T. Rowe, William. China's last empire (en anglès). Harvard University Press, 2009, p. 360. ISBN 978-0-674-03612-3.
* ↑ Jung, Chang. Cixí La Emperatriz (en castellà). Madrid: Taurus, 2014, p. 594. ISBN 978-84-306-0952-9.
# Yusef Lateef

Yusef Abdul Lateef (nascut William Emanuel Huddleston) (Chattanooga, Tennessee, 9 d'octubre de 1920 - Shutesbury, Massachusetts, 23 de desembre de 2013), fou un músic estatunidenc que tocava la flauta, l'oboè i el saxòfon tenor, qualificat com a músic de jazz, encara que el seu estil anava més dirigit al hard bop, new age, músiques del món, etc.
Lateef va créixer a Detroit i amb només 17 anys va començar a tocar el saxòfon tenor. Va treballar amb en Lucky Millinder (1946), Hot Lips Page, Roy Eldridge i per a la big band de Dizzy Gillespie (1949-50). I als anys cinquanta començà a estudiar la flauta a la universitat (Wayne State University). Va començar a gravar el 1955 per al segell Savoy, i més tard per a Riverside i Prestige. Quatre anys més tard es va traslladar a Nova York, quan ja tenia una bona reputació per la seva originalitat, ja que els instruments que utilitzava els fabricava ell mateix. El 1960 també va tocar amb en Charles Mingus, va acompanyar a Donald Byrd i treballà amb Cannonball Adderley Sextet (1962-1964). Amb Impulse! (1963-1966) grava algunes de les seves millors composicions, de la mateixa manera que ho va fer més tard amb Atlantic (1967-76). Als anys vuitanta es va dedicar a l'ensenyança a Nigèria i la seva música va prestar atenció al new age, ampliant els seus interessos als noranta, dedicant-se a la improvisació pura amb músics com Ricky Ford, Archie Shepp i Von Freeman.

## Selecció discogràfica

* 1957: Stable Mates (Savoy)
* 1957: Morning (Savoy)
* 1957: Jazz Moods (Savoy)
* 1957: Jazz and the Sounds of Nature (Savoy)
* 1959: Cry!/Tender (New Jazz/OJC)
* 1960: The Three Faces of Yusef Lateef (Riverside/OJC)
* 1961: Eastern Sounds (Prestige/OJC)
* 1961: Into Something (Prestige/OJC)
* 1964: Live at Pep's (Impulse!)
* 1964: The Live Session (ABC/Impulse)
* 1966: The Golden Flute (Impulse!)
* 1975: Ten Years Hence (Atlantic)
* 1976: The Doctor Is In & Out (Atlantic)
* 1992: Plays Ballads (YAL)
* 1993: Tenors Featuring Rene McLean (YAL)
* 1994: Tenors of Yusef Lateef & Ricky Ford (YAL)
* 1997: The World at Peace [live] (Meta)

## Guardons
### Premis

* 1988: Grammy al millor àlbum de new-age

## Referències

* ↑ Pitchfork, R.I.P. Yusef Lateef, 23/12/2013

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Yusef Lateef (anglès)
# Àsia Oriental (1984)

Àsia Oriental (Eastasia en l'original anglès) és un dels tres superestats que queden món al futur distòpic presentat a la novel·la "1984" de George Orwell, juntament amb Oceania i Euràsia.
És la més recent i més reduïda de les tres potències, i les seves fronteres no són tan clarament definides. Com a mínim comprenen les actuals Xina, Japó, Corea, i territoris variables de l'extrem oriental de Rússia, Mongòlia, Índia, les Filipines, Indonèsia, i l'Orient Mitjà. Segons el llibre de Goldstein, Àsia Oriental és capaç de competir amb la major extensió i industrialització dels altres dos superestats gràcies a la fecunditat i laboriositat dels seus habitants.
Com el socang a Oceania o el neobolxevisme a Euràsia, l'estat s'estructura al voltant d'una ideologia que, segons la novel·la, "té un nom xinès traduït usualment com a Culte a la mort, però que potser s'expressaria més adequadament com a Obliteració d'un mateix."
# Zernove (Saki)

* Per a altres significats, vegeu «Zernove».
Zernove (en (ucraïnès): Зернове) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 944 habitants. Pertany al districte rural de Saki.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утверждённые приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Zernez

Zernez és un municipi del cantó dels Grisons (Suïssa), situat a la regió d'Engiadina Bassa/Val Müstair.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Zernograd

Zernograd (en rus: Зерноград) és una ciutat de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2021 tenia 24.076 habitants. És la capital del districte homonim.

## Història

El 1915 es fundà com una estació de Verbliud per a la construcció de la línia ferroviària Rostov-Torgóvaia. El 1933 rebé l'estatus d'assentament urbà i fou reanomenada Zernovoi. El 1951 accedí a l'estatus de ciutat i el 1960 fou rebatejada amb el seu nom actual.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ Plantilla:Публикация
* ↑ Большая советская энциклопедия. Гл. ред. А. М. Прохоров, 3-е изд. Т. 9. Евклид — Ибсен. 1972. 624 стр., илл.; 43 л. илл. и карт. 1 карта-вкл.
# Òrbites de satèl·lits artificials

La majoria de satèl·lits artificials al voltant de la Terra es troben concentrats en un nombre limitat de tipus d'òrbites de satèl·lits artificials. Això és així, ja que cadascun d'aquests tipus d'òrbita presenta un conjunt de característiques particulars que el fa útil per a acomplir un cert tipus de missió. En general, no s'acostuma a referir-se a l'òrbita d'un satèl·lit artificial amb els elements orbitals que la defineixen precisament, sinó només amb el tipus d'òrbita, ja que això és suficient per a donar una idea dels problemes i avantatges que l'òrbita imposa i ofereix al satèl·lit.
Existeixen tres grans categories definides per l'alçada de l'òrbita sobre la superfície terrestre:
* Òrbita terrestre baixa: Entre 200 i 2.000 km d'alçada. Utilitzada per la majoria de satèl·lits d'observació i també per l'Estació Espacial Internacional, el telescopi espacial Hubble i els transbordadors espacials. Uns casos especials d'aquest tipus d'òrbita són:
** Òrbita polar: La seva inclinació és propera als 90° i, per tant, passa a prop dels pols en cada revolució.
** Òrbita polar heliosíncrona: Tipus d'òrbita que manté sempre la mateixa orientació respecte a l'eix Sol-Terra.
** Òrbita d'estacionament: Òrbita baixa en què se situen satèl·lits en espera de ser traslladats a una altra òrbita.
* Òrbita terrestre mitjana: entre 2.000 i 35.786 km d'alçada. Actualment utilitzada pels sistemes de navegació global (com el GPS o el Galileo)
* Òrbita geosíncrona: a 35.786 km d'alçada. Aquest tipus d'òrbita té la particularitat que el seu període és igual al període de rotació de la Terra. En concret la més usada és:
** Òrbita geoestacionària: La seva inclinació i excentricitat són igual a zero. Utilitzada per satèl·lits meteorològics i de comunicacions que necessiten estar sempre sobre el mateix punt de la superfície.
A més també és habitual utilitzar les anomenades

## Bibliografia

* Centre National d'Études Spatiales. Spacecraft Techniques and Technology, Cépaduès-Éditions, 2005. ISBN 2854286855

## Vegeu també

* Òrbita
* Satèl·lit artificial
* Satèl·lit geoestacionari
# Zuienkerke

Zuienkerke, en flamenc occidental Zuunkerke és un municipi belga de la província de Flandes Occidental a la regió de Flandes. L'1 de gener del 1977 va fusionar amb Houtave, Meetkerke i Nieuwmunster. El canal Blankenbergse Vaart i el dic de Blankenberge són dos eixos que creuen el munipis.
El primer esment escrit Siuuancherka data del 1110, que aleshores era una sufragània d'Uitkerke i a l'edat mitjana pertanyia al Franconat de Bruges.

## Pobles

| # | Nom | Extensió (km²) | Població (31/12/2005) |
| I | Zuienkerke | 15,89 | 1.478 |
| II | Houtave | 16,32 | 411 |
| III | Meetkerke | 9,36 | 396 |
| IV | Nieuwmunster | 7,29 | 491 |
    Font: http://www.zuienkerke.be

## Localització

* a. Lissewege (Brugge)
* b. Dudzele (Brugge)
* c. Brugge
* d. Varsenare (Jabbeke)
* e. Stalhille (Jabbeke)
* f. Vlissegem (De Haan)
* g. Wenduine (De Haan)
* h. Uitkerke (Blankenberge)

## Referències

* 1 2 «Zuienkerke» (en neerlandès). Inventaris van het Bouwkundig Erfgoed. Brussel·les: Agentschap Onroerend Erfgoed, 2005,. [Consulta: abril 2016]. (Fitxa de l'Agència del patrimoni immoble de Flandes)
# Àngel Fabregat Morera

Àngel Fabregat Morera (Belianes, Lleida, 1965) és un escriptor català i un professional de les TIC . Fou membre de l'AJELC (Associació de Joves Escriptors en Llengua Catalana) entre 1986 i 1990. Període en el qual va obtenir destacats guardons per a joves (Espurna del Clot (1987), Gabriel Ferrater d’Òmnium Cultural Baix Camp (1988), el Premi Amics de la UNESCO juvenil (1988), el Sant Jordi per a Joves de l’Institut Català Serveis Joventut (1989), o el Premi Ateneu Igualadí (1990)). Després de publicar el seu primer poemari a Columna, inexplicablement deixa la literatura fins a retrobar-la l’any 2008. Fins ara ha publicat 4 llibres més obtenint premis de relleu dins l’àmbit de la poesia. Té una pàgina al Facebook de literatura breu amb a prop de vint mil seguidors . És membre de la AELC (Associació d’Escriptors en Llengua Catalana) .

## Obra

* Antologia d'un Onatge (Ed. Columna, 1990) ISBN 978-84-7809-218-5
* El Cielo en Ruinas (Me Gusta Escribir, 2015) ISBN 978-8-4911-2016-2
* L'Última Llum (Caligrama, 2019) ISBN 978-84-177-7277-2
* L'Estany Buit (Edicions Documenta Balear, 2020) ISBN 978-84-17113-89-6
* Cossos afeblits (Onada Edicions, 2021) ISBN 978-84-18634-15-4

## Premis literaris

* Premi e-poemes de La Vanguardia 2009.
* Premi de Poesia Josefina Oliveras 2010, 2017 i 2019.
* Premi de Poesia Francesc Candel 2010 i finalista 2017.
* Premi de Narrativa Sant Andreu de la Barca 2012 i 2016.
* Premi Joan Maragall de Poesia 2013 i Premi Joan Maragall de Narrativa 2015.
* Premi Puigmarí de Poesia 2013, 2014, 2016, 2017 i 2018.
* Premi Terra de Fang 2014.
* Premi Solstici de Taradell de Poesia 2016.
* Finalista Premio Caligrama de Penguin Random House Grupo Editorial Categoria Best Seller 2017 y Categoria Talento 2019.
* Premi de Poesia Premià de Mar 2017.
* XXXII Premi Guillem Colom Ferrà de poesia Vall de Sóller 2019.
* 38è Premi de poesia Mossèn Ramon Muntanyola (2020) .
* 16è Premi de poesia Enric Gall d'Òmnium Cultural de Terrassa (2020)
* 23è Premis Ciutat de Sagunt 2020 de poesia.
* Premi Francesc Català de poesia d’Òmnium Cultural Catalunya Nord (2021)
* VII Premi relats dramatitzats Ricard Pujolràs (2022)
* Premi Grandalla Crèdit Andorrà de poesia del Principat d'Andorra 2022
* Premi Drac de poesia de l'Òmnium Cultural del Solsonès

## Referències

* ↑ Detalls del llibre (castellà)
* ↑ «btvnotícies.cat- Notícies i actualitat de Barcelona». btvnotícies.cat, 27-06-2015. [Consulta: 14 agost 2015].
* ↑ http://hemeroteca.lavanguardia.com/preview/2009/06/14/pagina-6/78219561/pdf.html?search=%C3%80ngel%20Fabregat

## Enllaços externs

* Lectures d'Espagne Volume II Auteurs Espagnols du XXIe Siècle-Université Poitiers (França) pàg. 85-88 (francès)
* Selecció de microrrelats realitzat pel bloc especialitzat "Cita en la Glorieta".
* Entrevista a Betevé "Les editorials se sumen al fenomen de l'autopublicació oferint-hi la plataforma per fer-ho"
* Poetes catalans (237)
# Àngel Duarte i Montserrat

Àngel Duarte i Montserrat (Barcelona, 1957), és catedràtic d'Història contemporània de la Universitat de Girona, especialitzat en temes de republicanisme i federalisme. Ha escrit El Republicanisme Català a la fi del segle XIX (1987), un dels primers estudis monogràfics que recuperaren el republicanisme; La premsa republicana (1990), juntament amb Joan B. Culla; Possibilistes i federals. Política i cultura republicanes a Reus (1874-1899) (1992); La paz simulada. Una historia de la Guerra Fría, 1941-1991 (1997), amb Francisco Veiga i Enric Ucelay da Cal; La república del emigrante. La cultura política de los españoles en Argentina (1875-1919) (1998), Història del republicanisme a Catalunya (2004) i El otoño de un ideal (2008), entre altres textos significatius.

## Referències

* ↑ Àngel Duarte Arxivat 2015-06-27 a Wayback Machine. al webd e l'UDG
* ↑ «Àngel Duarte i Montserrat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* El tinglado de Santa Eufemia; bloc d'Àngel Duarte en castellà
* Crítica de Valentí Puig al llibre El otoño de un ideal d'Àngel Duarte, ABC (21 març 2009)
* «Obra de Àngel Duarte i Montserrat» a Dialnet.
# Xavier Mas de Xaxàs

Xavier Mas de Xaxàs (Barcelona, 1964) és un periodista català.
Llicenciat en Ciències de la Informació per la Universitat Autònoma de Barcelona i en Història Contemporània per la Universitat Central de Barcelona, començà a dedicar-se al periodisme com a becari a Europa Press, d'on va passar a La Vanguardia, diari en el qual treballa des de l'any 1988 i del qual va ser corresponsal als Estats Units entre 1996 i 2002. Durant aquest període va cobrir històries com la de l'escàndol Lewinsky, les eleccions de 2000 que es van decidir al Tribunal Suprem, i els atemptats de l'11-S. Durant la seva carrera ha cobert, sobretot, informació internacional, com la caiguda del mur de Berlín o la unificació alemanya, el conflicte dels Balcans, la primera guerra del Golf al Kurdistan, així com Rússia i Txetxènia formen part del seu bagatge periodístic. Actualment treballa com a reporter d'informació local i analista a La Vanguardia i a altres mitjans. Fruit de la seva experiència americana és l'assaig La Sonrisa americana: una meditación sobre el imperio estadounidense (Mondadori, 2003). També alimenta un bloc en el lloc web de La Vanguardia.
El 2019 va rebre el Premi de Periodisme Europeu Salvador de Madariaga, convocat per l'Associació de Periodistes Europeus (APE), la Representació a Espanya de la Comissió Europea i la Oficina a Madrid del Parlament Europeu.

## Publicacions

* "Reportatge: Els orígens desconeguts de Jacques Arias". A: Capçalera: revista del Col·legi de Periodistes de Catalunya, ISSN 1135-1047, Núm. 162, 2013, págs. 60-65.
* "La nova generació. Els xefs dels restaurants Gresca, Coure i Embat signene la nova cuina urbana de Barcelona". A: Cuina: menjar, beure, viure, ISSN 2172-685X, Núm. 98, 2009, pág. 68.
* Els Hispans als EUA [Enregistrament de vídeo] (2006)
* Mentiras: viaje de un periodista a la desinformación (2005)
* La Sonrisa americana: una meditación sobre el imperio estadounidense (2003)

## Referències

* ↑ «Xavier Mas de Xaxàs». VoxEurop – Société coopérative européenne [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ Sarabia, Bernabé «Mentiras. Viaje de un periodista a la desinformación: Xavier Mas de Xaxas». El Cultural, 12-05-2005 [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ «Carlos Alsina, Ana Núñez-Milara y Xavier Mas de Xaxàs, ganadores del Premio de Periodismo Europeo Salvador de Madariaga». Europa Press, 09-05-2019 [Consulta: 28 juliol 2019].
# Xosé Maria Castroviejo Blanco-Cicerón

Xosé María Castroviejo y Blanco-Cicerón (Santiago de Compostel·la, 1909 - Tirán, Moaña, 1983) és un escriptor i periodista del període central del segle XX a Galícia.
Va estudiar dret i filosofia i lletres a Compostel·la, i després, el 1931, va estar becat a la Universitat de Lió, on va ampliar estudis. Durant la seva època d'estudiant a Santiago pertànyer a la FUE (Federació Universitària Escolar).
Autor d'una monumental Guía de la seva terra, que aviat es va convertir en un clàssic, o de llibres no menys interessants com Viaje por los montes y chimeneas de Galicia, escrit a mitges amb la seva amic Alvaro Cunqueiro, va exercir, a més, el periodisme en llocs destacats, com la seva etapa de director d'El Pueblo Gallego, diari de Vigo.
Malgrat el clixé de falangista que se li ha adjudicat, en realitat va ser carlista, un carlista crític no tan sols amb el seu propi partit sinó amb el règim de Franco, com quan va defensar l'ús de l'idioma gallec enfront de Juan Aparicio, el temible director general de Premsa que considerava un esnobisme que Ramón Piñeiro i Celestino Fernández de la Vega escrivissin sobre el filòsof nacionalsocialista Martin Heidegger en gallec. L'obra poètica de Castroviejo és igualment important, destacant Mar del Sol, poemas de un diario a bordo (1940).
Hi segueixen en importància els poemes de guerra, titulats Altura, potser un dels escrits més valuosos dels poetes gallecs del bàndol nacional sobre la contesa. És una obra tenyida de desesperança («El viento gallego canta sonoro comienza en el poema Galicia pero extraño en su agonía de cementerios»), si no duresa («Nosotros os combatimos fieramente... por eso precisamente os amamos», escriu en A vosotros obreros rojos). També és 'important Tempo de outono e outros poemas, publicat a Vigo l'any 1964.
L'any 1971 va publicar el seu segon i darrer llibre en gallec, Memorias dunha terra, un volum de relats en prosa que s'acosta a l'autobiografia, però que en realitat presenta els records d'infància i primera joventut d'un autor en plena maduresa.

## Referències

* Dolores Vilavedra (coord.) Diccionario de Literatura Galega, Vol 1, Vigo, 1995, pax. 133
# Zaoziorsk

Zaoziorsk (en rus Заозёрск) és una ciutat tancada de l'óblast de Múrmansk, a Rússia. Es troba al nord de la península de Kola, a 54 (150 km per carretera) al nord-oest de Múrmansk.
Fundada el 1958, Zaoziorsk esdevingué una base de submarins de la Unió Soviètica. Durant l'època soviètica la ciutat tingué els noms de Severomorsk-7 i després Múrmansk-150. La majoria dels habitants treballaven a les forces armades russes, sobretot a la base naval de Bolxaia Lopatka.

## Referències

* ↑ Distàncies a vol d'ocell o distàncies ortodròmiques.

## Enllaços externs

* (rus) Informació sobre Zaoziorsk
* (anglès) Breu història de Zaoziorsk
* (rus) Plànol de Zaoziorsk a 1/10 000