OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Turó dels Pins Grossos

El Turó dels Pins Grossos és una muntanya de 209 metres que es troba al municipi de Sant Iscle de Vallalta, a la comarca del Maresme.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó dels Picapins

El Turó dels Picapins és una muntanya de 645 metres que es troba al municipi de Pinós, a la comarca del Solsonès.

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Turó dels Masos

El Turó dels Masos és una muntanya de 617 metres que es troba al municipi d'Aiguamúrcia, a la comarca catalana de l'Alt Camp.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Transvasament Tajo-Segura

El transvasament Tajo-Segura és una de les obres hidràuliques d'enginyeria més grans realitzades mai a l'Estat espanyol. Els primers projectes daten de la Segona República Espanyola (1933) encara que les obres no van començar fins al 1966, dins del marc dels projectes de desenvolupament econòmic que caracteritzen la planificació econòmica franquista en els anys 1960, l'obra es va completar el 1979. Mitjançant aquest transvasament s'envia aigua des dels embassaments d'Entrepeñas, a la província de Guadalajara, i Buendía, a la província de Conca, al riu Segura mitjançant l'embassament de Talave.
El transvasament és gestionat des del govern central, ja que és competent en els rius que passen per diverses autonomies, per mitjà de la comissió d'explotació del transvasament Tajo-Segura dependent del Ministeri de Medi Ambient. Esta comissió és l'encarregada de decidir la quantitat transvasable i el seu ús, exceptuant quan els embassaments d'on es pren l'aigua (Entrepeñas i Buendía) a dia 1 de juliol posseeixin menys de 557 hm³. En aquest cas, la comissió passa al Consell de Ministres la capacitat de decidir, el qual decideix en funció de les circumstàncies per aprovar o denegar transvasaments. Si als embassaments esmentats hi ha 240 hm³ o menys d'aigua, no se'n pot transvasar aigua de cap manera, ja que aquesta quantitat és la necessària per a mantenir abastides les necessitats de la conca del riu Tajo.

## Referències

* ↑ Pérez, Moisés. «La teranyina del lobby del transvasament Tajo-Segura». El Temps, 06-03-2023. [Consulta: 10 abril 2023].
* ↑ «Transvase Tajo-Segura» (en castellà). Ministerio para la Transición Ecológica y el Reto Demográfico. [Consulta: 10 abril 2023].
* ↑ «El transvasament Tajo-Segura. Una infraestructura necessària». Cambra Alacant, 07-06-2021. [Consulta: 10 abril 2023].
* ↑ «La Generalitat presenta el recurs en defensa del transvasament Tajo-Segura». À Punt, 22-03-2023. [Consulta: 10 abril 2023].

## Externs externs

* Pàgina web de la Confederació Hidrogràfica del Segura
* Confederació Hidrogràfica del Tajo on es facilita informació sobre el transvasament Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Una veritat amagada

Una veritat amagada (originalment en anglès, Hidden Truth) és un telefilm estatunidenc dirigit per Steven R. Monroe i estrenat l'any 2016.
La pel·lícula narra la història d'una noia rebel a qui li van assassinar la mare i que viu amb la tieta perquè el pare no se'n pot fer càrrec. La noia està a punt de fer 17 anys i de fugir en secret de la vila on viu perquè no li agrada gens la vida que hi fa. Però també l'assassinen a ella i acusen el pare del crim. La tieta s'haurà de posar a investigar pel seu compte perquè el xèrif local no vol tenir en consideració certs indicis que fan pensar que el pare de la noia pot ser innocent.
El 4 de desembre de 2021, TV3 va estrenar-ne la versió doblada al català.

## Repartiment

* Sarah Lind: Jamie
* Shawn Christian: Michael Evans
* Diana Hopper: Zoe
* Parker Stevenson: Xèrif Underwood
* Brendan McCarthy: Pace
* Heidi Fielek: Layla
* Richard Meehan: Todd
* Jessica Morris: Veronique

## Referències

* 1 2 «Una veritat amagada». TV3, 04-12-2021. [Consulta: 5 desembre 2021].
# Cantó de Solanhac

El cantó de Solanhac és un cantó francès del departament de l'Alt Loira, situat al districte de Lo Puèi de Velai. Té 5 municipis i el cap és Solanhac.

## Municipis

* Bains
* Le Brignon
* Cussac-sur-Loire
* Saint-Christophe-sur-Dolaison
* Solanhac

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1961-1973 | M. Pagès | Divers gauche |
| 1973-1979 | M. Pouille | UDR, després RPR |
| 1979-1985 | M. Gagne | UDF |
| 1985-1992 | Jean-Pierre Brossier | PS |
| 1992- | Michel Decolin | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Solhac

El cantó de Solhac és un cantó francès del departament de l'Òlt, situat al districte de Gordon. Té 9 municipis i el cap és Solhac.

## Municipis

* Ginhac
* La Cava
* La Capèla Ausac
* Lanzac
* Mairac
* Mairona
* Pinçac
* Sent Sòsi
* Solhac

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1949-1985 | Edmond Massaud | PS |
| 1985-2004 | Alain Chastagnol | RPR |
| 2004- | André Lestrade | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 5.974 | 6.614 | 6.751 | 6.695 | 6.926 | 7.471 | 7.974 |
# Capitalisme cognitiu

El capitalisme cognitiu són aquelles pràctiques econòmiques sobre la producció del coneixement, emmarcades dins del capitalisme global de finals del segle XX i principis del XXI. Afecten bàsicament a la gestió de tots els béns immaterials, sabent que «el treball immaterial no és solament font de productivitat, sinó també en si mateix treball productiu».

## Desenvolupament

La temporalitat del capitalisme industrial de finals del segle xix i principis del segle XX la marcava la producció fordista, el motor de combustió del transport individual o la difusió mundial de rellotges de butxaca. La temporalitat del capitalisme del segle XXI la defineix la globalització dels mercats, la tecnologia mòbil connectada a la xarxa i la transformació de les mercaderies en dades d'abast mundial. L'acceleració dels esdeveniments del segle XX està vinculada amb la cultura de les màquines, indissociable de la vida urbana, però en el segle XXI aquesta acceleració és part del projecte del capitalisme cognitiu, inseparable de la cultura digital i d'internet com a lloc de producció dels intercanvis i els afectes.
El capitalisme cognitiu es sustenta en el control de l'individu mitjançant el sotmetiment intel·lectual i cognitiu, com per exemple el sistema de reformes de l'educació superior. També amb l'evolució de la propietat intel·lectual que ha estat afavorida per l'arquitectura jurídica envers models cada cop més restrictius i privatius del coneixement.
Molts dels estudiosos del capitalisme cognitiu han entès que la financerització de l'economia és el procés principal mitjançant el qual s'amplia la base de l'acumulació capitalista. El capitalisme cognitiu es caracteritzaria per assumir les tècniques dels mercats financers i aplicar-les a l'explotació del coneixement i de la producció social, i on la producció de coneixement i de béns materials de tot tipus participen en l'acumulació de capital.
Per comprendre millor les tesis del capitalisme cognitiu són premonitòries les idees del pensador Michel Foucault, quan va definir les formes del biopoder, una política orientada al control de l'individu en la seua totalitat, de manera que la disciplina se l'autoimposin els mateixos subjectes.

## Referències

* ↑ Blondeau, Olivier. Génesis y información del capitalismo informacional (en castellà). Capitalismo cognitivo, propiedad intelectual y creación colectiva. Madrid: Traficantes de sueños, 2004, p. 33. ISBN 84-933555-0-X [Consulta: 23 març 2020]. Arxivat 2020-08-07 a Wayback Machine.
* 1 2 Guardiola, Ingrid. L'Ull i la navalla: un assaig sobre el món com a interfície. Barcelona: Arcàdia, 2018, p. 103-104. ISBN 978-84-947174-7-5.
* ↑ «Entrevista a Andrea Fumagalli» (en castellà). Diagonal, 2011. Arxivat de l'original el 2011-03-08. [Consulta: 23 març 2020].
* ↑ «Biopoder, un concepto que desarrolló Michel Foucault» (en castellà). [Consulta: 23 març 2020].
# Carola de día, Carola de noche

Carola de día, Carola de noche és una pel·lícula espanyola de 1969 dirigida per Jaime de Armiñán i protagonitzada per Marisol. És, al mateix temps, la primera pel·lícula de l'etapa plenament adulta de Marisol (va ser la primera que va estrenar com a major d'edat, 21 anys en l'època) i l'última produïda per Manuel Goyanes.

## Argument

En un país desconegut triomfa la revolució. Carola (Marisol), bella jove, hereva del tron, fuig a Espanya, amb les persones del seu seguici, per salvar la seva vida.
Carola, vigilada pels seus servidors, disfressada per mantenir-se en la mesura del possible en l'anonimat, en estar amenaçada per continus intents d'assassinat, sotmesa a les exigències del seu càrrec, s'avorreix desesperadament. Fins que un dia no pot suportar més el tancament i s'escapa de la seva casa. Llavors descobreix les delícies de passejar sola, sense que ningú li dicti el que ha de pensar, dir o fer, sense que ningú li obligui a seguir ordres. Carola, per primera vegada en molts anys, és feliç. Gaudeix amb les petites coses, amb el plaure del descans, el valor del treball i el gust de la llibertat.
Coneix Daniel (Tony Isbert), un jove espanyol que treballa en una sala de festes per pagar-se els estudis, i tots dos s'enamoren, sense saber ell de l'origen reial de Carola, a qui creu una noia normal i corrent. I com els pocs diners que van portar del seu país comença a escassejar, d'amagat dels seus servidors decideix posar-se a treballar com a cantant i ballarina a la sala de festes. Però llavors un home estrany comença a seguir-la i vigilar-la, i ella sospita que és un dels que tracta de matar-la. A sobre, Daniel acaba assabentant-se de la veritat sobre Carola, i això deslliga els esdeveniments...

## Crítiques

La pel·lícula va resultar un fracàs de crítica i públic. El propi director, Jaime de Armiñán, va explicar en 1994 en el seu llibre de memòries Diario en Blanco y Negro que «el guió de la pel·lícula se li va encarregar perquè servís com a pas definitiu de nena a dona de Marisol», però Goyanes, el productor, «va ser triturando el guió al seu antull». El periodista Javier Barreiro, que va recollir les declaracions de Jaime de Armiñán en el llibre Marisol frente a Pepa Flores (Plaza & Janés, 1999) afegeix a més que «la pel·lícula té totes les fallades de ritme que puguin imaginar-se, l'argument manca de sentit, de continuïtat i de possibilitat d'enteniment».

## Temes musicals

* Una muchacha igual que todas
* En busca de Daniel
* En la sauna
* Encuentro en el Chez Nous
* Príncipe Anatolio
* ¿Qué vas a hacer esta noche?
* Tristán
* Colombiana
* Te amaré
* Recuerdo mi niñez
* Canción de la libertad
* Marcha de Aida
Algunes cançons estan compostes per Juan Carlos Calderón i altres per Palito Ortega.

## Repartiment

* Marisol..... Carola Jungbunzlav
* Tony Isbert..... Daniel Rey
* José Sazatornil..... Obrenovich
* Lilí Murati..... Francisca
* Rafael Alonso..... Garlig
* Emilio Laguna..... Cuiner

## Referències

* ↑ Marisol frente a Pepa Flores, Javier Barreiro. Plaza & Janés. 1999.

## Enllaços externs

* Carola de día, Carola de noche, al web de Leo Anchóriz
# Carthage (Nova York)

Carthage és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 3.721 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carthage tenia 3.721 habitants, 1.417 habitatges, i 956 famílies. La densitat de població era de 572,4 habitants/km².
Dels 1.417 habitatges en un 36% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,1% hi vivien parelles casades, en un 14,9% dones solteres, i en un 32,5% no eren unitats familiars. En el 27,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,3% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 19,6% de 45 a 60 i un 14,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.583 $ i la renda mediana per família de 32.083 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.397 $ mentre que les dones 18.713 $. La renda per capita de la població era de 13.029 $. Entorn del 18,6% de les famílies i el 23,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carthage». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carthage». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Casa a la riera dels Lledoners, 94 (Canet de Mar)

La Casa a la riera dels Lledoners, 94 és una obra amb elements eclèctics i modernistes de Canet de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de cos de planta baixa i pis, amb eixida posterior. Obertures ressaltades, balcó al primer pis i coronació amb barana de pedra. La coberta és a dues aigües
Aquest esquema tipològic tan estès al Maresme no preveia, per la seva simplicitat, l'obertura de finestres aprofitant les cantonades en el moment de la seva construcció.

## Referències

* 1 2 «Casa a la riera dels Lledoners, 94». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Casa al carrer Major, 77 (Vallbona d'Anoia)

La Casa al carrer Major, 77 és una obra de Vallbona d'Anoia (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular i coberta a dues vessants. La façana està arrebossada, però als angles podem veure pedra turó tallada en blocs rectangulars. La casa és de dos pisos (l'últim pot ser galeria) i la porta és un arc rebaixat allindat que porta la data 1..92 dins una mena d'escut" amb 4 boles i a cada banda).

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Major, 77». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 octubre 2017].
# Casa al carrer Major, 25 (l'Arboç)

La Casa al carrer Major, 25 és una obra eclèctica de l'Arboç (Baix Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici té quatre plantes. Els baixos presenten una portalada de mig punt decorada a cada costa per una columna adossada i per una clau amb cara de dona. La planta noble consta d'una tribuna sostinguda per sis mènsules, on podem llegir la data 1898. La tribuna és feta de pedra, presenta un pilastra a cada a angle del davant i dues columnes jòniques al mig. Damunt veiem un fris i una cornisa sobresortida. El segon pis és compost per una tribuna oberta, de dimensions més reduïdes, però amb la mateixa composició i decoració. La Tercera planta presenta un finestral que s'estén per tota la façana i que és dividida per dues columnes jòniques, les quals junt amb les dues pilastres laterals sostenen unes motllures florals i una cornisa composta de mènsules i d'una barana de pedra.

## Història

Fou construïda a finals del segle xix (1898).

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Major, 25». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].

## Enllaços externs

* «Casa al carrer Major, 25». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cantó de Versalles-1

El cantó de Versalles-1 és un cantó francès del departament d'Yvelines, situat al districte de Versalles. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Versalles (en part)

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-214 du 21 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département des Yvelines
# Cantó de Vernon-Sud

El cantó de Vernon-Sud és una antiga divisió administrativa francesa del departament de l'Eure, situat al districte d'Évreux. Té 7 municipis i el cap es Vernon. Va existir de 1982 a 2015.

## Municipis

* Douains
* La Heunière
* Houlbec-Cocherel
* Mercey
* Rouvray
* Saint-Vincent-des-Bois
* Vernon

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-1993 | Jean-Claude Asphe | RPR |
| 1993-2015 | Claude Lacout | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Vermenton

El cantó de Vermenton és un cantó francès del departament del Yonne, situat al districte d'Auxerre. Té 13 municipis i el cap és Vermenton.

## Municipis

* Accolay
* Arcy-sur-Cure
* Bazarnes
* Bessy-sur-Cure
* Bois-d'Arcy
* Cravant
* Lucy-sur-Cure
* Mailly-la-Ville
* Prégilbert
* Sacy
* Sainte-Pallaye
* Sery
* Vermenton

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1973 | André Jacques | MPR, després divers droite |
| 1973-1985 | M. Dumont | PCF |
| 1985-1992 | Georges Lamirand | RPR |
| 1992- | Jean-Marie Rolland | Divers droite, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Casa Salvador Plaja

La Casa Salvador Plaja és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. A l'època de més esplendor econòmic de la seva indústria, l'empresari Salvador Plaja i Martí va voler aixecar una casa que servís com a punt de referència obligada en l'eixample gironí.

## Descripció

La planta de l'edifici està pensada en funció del lloc on s'aixeca: un xamfrà de gran amplitud que comunica l'avinguda Gran Via amb el carrer Miquel Blay. D'aquesta forma la façana s'articula en tres plans, el central 1,5 vegades més gran que els laterals. Presenta planta baixa i cinc pisos destinats a habitatges i oficines. Els balcons són de dos tipus: de pedra amb balustrades; semicirculars o correguts; o rectangulars amb barana de ferro. La darrera planta és potser la més destacada formalment: té una llarga balconada correguda de pedra amb balustrades, els murs decorats amb motius de punta de diamant i la part superior ocupada per una successió de mènsules ornamentals sense cap funció tectònica. En el terrat, dos templets s'emplacen als angles que articulen la façana. Si bé en el moment de la seva construcció estaven en voga els corrents racionalistes, aquí s'adoptà un llenguatge monumental allunyat de tot progressisme.

## Referències

* 1 2 «Casa Salvador Plaja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Casa Salvador Plaja, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Casa de les Lletres de Tarragona

La Casa de les Lletres és un servei públic de caràcter municipal que té com a missió l'impuls, la coordinació i l'acolliment de les activitats i iniciatives que giren al voltant de la creació literària i la lectura a la ciutat de Tarragona. Per tant, allò que constitueix l'essència de la Casa de les Lletres és un marc organitzatiu de col·laboració entre agents culturals i administració municipal. L'objectiu principal consisteix a dinamitzar i coordinar l'activitat de difusió de la creació literària a la ciutat de Tarragona, junt a la conservació i protecció del patrimoni que aquest sector genera, amb la integració de tots els sectors implicats (autors, editors, llibreters, biblioteques, entitats, etc.).
# Casal dels Avis (Sant Quirze de Besora)

El Casal dels Avis és una obra de Sant Quirze de Besora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció de planta rectangular a la que s'hi afegí un cos cúbic. S'hi accedeix per la façana que dona al carrer de la Torre, a tramuntana, i té galeries assolellades a la part sud, tocant al carrer dels Patis. La casa té una planta i dos pisos amb golfes, i teulada de teula àrab a doble vessant. La planta baixa està destinada a menjador, cuina, despatx i sala de lleure, així com a capella. Els dos pisos superiors estan formats per les habitacions. Les galeries de la part del darrere són d'arcades de mig punt i, mentre al nivell de la planta baixa és tapada amb vidrieres, els pisos superiors formen el balcó de les habitacions. L'entorn immediat està enjardinat.

## Història

Per bé que aquest edifici va ser concebut com un hospital, ja des dels mateixos inicis va anar destinat a escola i convent. El cos principal de la casa data de 1774, i segons les escriptures que es conserven, va ser realitzat amb la col·laboració de tot el poble, ja fos amb prestacions de treball o econòmiques. La casa es posà en nom del sr. Escarrà, els descendents del qual la lliuraren al poble de Sant Quirze l'any 1980 per tal que fos habilitat com a casal d'avis, funció que compleix actualment. Va ser a partir d'aquesta data que es reformà tot l'interior, conservant-ne el seu aspecte extern. Amb anterioritat a aquesta data, la casa havia estat objecte de reformes l'any 1882.

## Referències

* 1 2 «Casal dels Avis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Casablanca (desambiguació)

«Casablanca» té aquests significats:
* Toponímia:
** Casablanca, ciutat del Marroc
** Casablanca (l'Escala), casa habilitada com a restaurant de l'Escala (Alt Empordà)
** Casablanca (Subirats),
** Casablanca (Taradell), masia de Taradell (Osona)
** Casablanca-Settat, regió en que s'ha organitzat el Marroc després de la reforma administrativa de 2015
** Casablanca-Anfa, prefectura de la ciutat de Casablanca
** Aeroport de Casablanca–Anfa, antic aeroport del Marroc al sud-oest de Casablanca
** Aeroport de Casablanca Tit Mellil, aeroport a Tit Mellil, Marroc, vora Casablanca
** Cine Casablanca, sales de cinema al Passeig de Gràcia de Barcelona
** Erms de Casablanca, a l'extrem occidental de L'Encanyissada
** Gran Casablanca, antiga regió del Marroc
** Mas de Casablanca, casa del municipi de Tortosa (Baix Ebre)
** Prefectura de Casablanca, prefectura del Marroc, fins 2015 part de la regió de Gran Casablanca i actualment de la de Casablanca-Settat
* Organitzacions:
** Borsa de Casablanca, mercat borsari d'Àfrica
** Club Olympique de Casablanca o COC Casablanca, antic club de futbol marroquí de la ciutat de Casablanca
** Grup de Casablanca, organització d'estats africans amb governs d'ideologia panafricana que va existir a principis dels anys 1960
** Racing Athlétic Club de Casablanca, club de futbol marroquí de la ciutat de Casablanca
** Raja Club Athlétic Casablanca, club esportiu de la ciutat de Casablanca, Marroc
** Wydad Athletic Club Casablanca, WAC Casablanca o Wydad Casablanca, club marroquí
* Miscel·lània:
** Casablanca (pel·lícula), pel·lícula del 1942 dirigida per Michael Curtiz
** Torneig de Casablanca, competició tennística per a jugadors professionals que es disputa anualment sobre terra batuda al Complex Al Amal de Marràqueix, Marroc
# Castell de Ballyloughan

El Castell de Ballyloughan (en anglés Ballyloughan Castle) és un castell en ruïnes declarat Monument Nacional situat al comtat de Carlow, prop de Muine Bheag (Irlanda). El castell conserva una de les principals portes porticades a Irlanda, a més del saló i els fonaments d'una de les torres de les cantonades. La seua arquitectura suggereix que va ser construït per un noble normand cap a l'any 1300 i abandonat al segle xiv. Al segle xvi va ser ocupat pels Caomhánach, per passar posteriorment als Bagenal i finalment als Bruen al final del segle xix.

## Referències

* ↑ «Ballyloughan Castle» (en anglés). carlowtourism.com. [Consulta: 19 desembre 2016].
* ↑ «Castles of Ireland - Ballyloughan Castle» (en anglés). britainirelandcastles.com. [Consulta: 19 desembre 2016].
* ↑ «Ballyloughan Castle» (en anglés). megalithicireland.com. [Consulta: 19 desembre 2016].
* 1 2 «Ballyloughan Castle» (en anglés). discoverireland.ie. [Consulta: 19 desembre 2016].