OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bandera de Terranova i Labrador

La bandera de Terranova i Labrador dissenyada per l'artista Christopher Pratt, va ser oficialment adoptada el 6 de juny de 1980 per la Cambra de l'Assemblea de la província de Terranova. Fou hissada per primer cop el 24 de juny del mateix any en commemoració del Dia del Descobriment (aniversari de l'arribada a Terranova de John Cabot el 1497). La proporció de la bandera és 1:2.

## Simbolisme

El colors:
* El blanc és representatiu de la neu i el gel;
* El blau representa el mar, llacs i rius;
* El vermell representa l'esforç humà; i
* L'or representa la confiança en ells mateixos.
Les formes:
* La secció blava, que recorda a la Union Jack britànica, representa el patrimoni de la Commonwealth que ha configurat tan decisivament el present de la província.
* La secció roja i la secció daurada, més grans que les altres, representen el futur de la comunitat.
* Els dos triangles vermells mostren les parts continentals i illes de la província i s'uneixen junts.
* La fletxa daurada apunta el camí cap al que serà un futur brillant.
Però el disseny de la bandera engloba molt més simbolisme, per exemple, la creu cristiana, l'ornamentació dels Beothuk i Naskapi, el traç de la fulla d'auró al centre de la bandera. Destaca la imatge del trident, la qual tracta de subratllar la dependència continuada de la pesca i dels recursos del mar. Penjada com a banderola vertical, la fletxa assumeix l'aspecte d'una espasa en record del sacrifici dels veterans de guerra.

## Construcció i dimensions
### Colors

| Model de color | Blanc | Blau | Vermell | Groc |
| Pantone | Blanc | 2955 C | 200 C | 137 C |
| RGB | 255,255,255 | 0,56,101 | 193,5,47 | 255,164,0 |
| CMYK | 0-0-0-0 | 100-45-0-60 | 0-97-76-24 | 0-36-100-0 |
| HTML | #FFFFFF | #003865 | #C1052F | #FFA400 |
Els colors RGB, CMYK i HTML s'han extret del model de color Pantone.

## Altres banderes

* Bandera de Terranova (no oficial)
* Bandera de Labrador (no oficial)
* Bandera de Nunatsiavut
* Bandera de la comunitat francòfona.

## Referències

* 1 2 «Provincial Flag» (en anglès). Government of Newfoundland and Labrador. [Consulta: 30 maig 2020].
* ↑ «The Flag of Newfoundland and Labrador» (en anglès). Flags Of The World. [Consulta: 30 maig 2020].
* ↑ «PMS 2955 C». PMSColorguide. [Consulta: 25 novembre 2023].
* ↑ «PMS 200 C». PMSColorguide. [Consulta: 25 novembre 2023].
* ↑ «PMS 137 C». PMSColorguide. [Consulta: 25 novembre 2023].

## Vegeu també

* Símbols de Terranova i Labrador
* Llista de les banderes del Canadà
# Banca a l'ombra

Una banca a l'ombra o un sistema bancari a l'ombra és un terme per al conjunt d'intermediaris financers no bancaris que presten serveis similars als bancs comercials tradicionals, però fora de les normatives bancàries normals. La frase "banca a l'ombra" conté la connotació pejorativa dels "taurons de préstec del carreró del darrere". Molts de la indústria dels serveis financers consideren ofensiva aquesta frase i prefereixen l'eufemisme "finances basades en el mercat".
Aquesta definició la va presentar el director executiu de PIMCO (Pacific Investment Management Company), Paul McCulley, en una reunió anual del FED (Federal Reserve System) el 2007.
L'expresident de la Reserva Federal dels EUA Ben Bernanke va proporcionar la definició al novembre de 2013:
| « | La banca a l'ombra, com es defineix habitualment, comprèn un conjunt diverses d'institucions i mercats que, col·lectivament, desenvolupen funcions bancàries tradicionals, però ho fan fora, o de forma només vinculada, amb el sistema tradicional d'institucions dipositàries regulades. Exemples importants dels components del sistema bancari a l'ombra s'inclouen vehicles de titularització, paper comercial avalat per actius no bancaris, fons del mercat monetari, mercats d'acords de recompra, bancs d'inversió i empreses hipotecàries. | » |
La banca a l'ombra ha augmentat en importància per rivalitzar amb la banca de dipòsits tradicional i ha estat un factor primordial en la crisi hipotecària de 2007 i en la recessió global que va seguir.

## Referències

* ↑ Zoltan Pozsar, Tobias Adrian, Adam Ashcraft, and Hayley Boesky «Shadow Banking». FRBNY Economic Policy Review, 01-12-2013. «Shadow banking activities consist of credit, maturity, and liquidity transformation that take place without direct and explicit access to public sources of liquidity or credit backstops. These activities are conducted by specialized financial intermediaries called shadow banks, which are bound together along an intermediation chain known as the shadow banking system»
* ↑ «Bloomberg – Are you a robot?». Arxivat de l'original el 2018-02-05.
* ↑ «The Crisis as a Classic Financial Panic». At the Fourteenth Jacques Polak Annual Research Conference, Washington, D.C.: Board of Governors of the Federal Reserve System, 08-11-2013. Arxivat de l'original el 4 març 2016. [Consulta: 8 març 2016].
* ↑ «Bernanke-Some Reflections on the Crisis and the Policy Response-April 2012». Arxivat de l'original el 2013-11-11.
* ↑ Bryan Noeth & Rajdeep Sengupta «Is Shadow Banking Really Banking?». The Regional Economist, Federal Reserve Bank of St. Louis, October, 2011, pàg. 8–13. Arxivat de l'original el 2014-02-25 [Consulta: 28 gener 2020]. Arxivat 2014-02-25 a Wayback Machine.
* ↑ Krugman, Paul «Sanders Over the Edge». The New York Times. The New York Times, 08-04-2016 [Consulta: 9 abril 2016].
# Banca pública

Una banca pública és una entitat bancària en la qual l'Estat o actors públics són els propietaris. Es tracta d'una empresa sota control estatal.
La banca pública és la banca que opera al servei de l'interès públic via institucions en propietat pública a través dels governs que els representen. Els bancs públics poden existir a tots els nivells, des de nivell local a regional o nacional o fins i tot internacional. Qualsevol organisme governamental que pugui satisfer les necessitats bancàries locals pot, en teoria, crear una institució financera.
La banca pública es distingeix de la banca privada en què les seves accions són motivades per l'interès públic. Bancs privats, per contra, busquen en general beneficis a curt termini per als accionistes o per aconseguir la seva expansió com la seva més alta prioritat. Els bancs públics són capaços de reduir els impostos dins de les seves jurisdiccions, perquè els seus beneficis són retornats al fons general de l'entitat pública.

## Els bancs públics i les ideologies

Pel socialisme, la banca pública és un actor clau en l'economia mundial, el símbol de la capacitat d'inversió de l'Estat amb el capitalisme privat.
En canvi, el liberalisme econòmic prefereix la seva privatització, la seva transformació en un grup privat, com a mesura per aconseguir el seu millor funcionament. I evitar les ingerències polítiques en assumptes bancaris.

## Bancs públics per països
### Argentina

* Banco de la Nación Argentina
* Banco de la Provincia de Buenos Aires
* Banco de la Ciudad de Buenos Aires
* Banco de la Provincia de Córdoba

### Brasil

* Banco do Brasil
* Caixa Econômica Federal
* Banco do Nordeste
* Banrisul

### Xile

* BancoEstado

### Espanya

* Argentaria
* Instituto de Crédito Oficial

### Estats Units

* Bank of North Dakota (Bank of North Dakota en anglès)

### França

* La Banque postale (Creada l'1 de gener de 2006 mitjançant la transferència dels serveis financers de La Poste
* Caisse des dépôts et consignations
* Crédit municipal de Paris

### Noruega

* DnB NOR

### Rússia

* VEB

### Veneçuela

* Banco de Venezuel
* Banco del Pueblo Soberano

## Vegeu també

* sareb
* CatalunyaCaixa
* Bankia
* Banc de València
* Fons de Reestructuració Ordenada Bancària

## Referències

* ↑ Banque publique : une entreprise bancaire qui dépend de l'État Arxivat 2011-07-18 a Wayback Machine. - ComprendreChoisir.com
* ↑ Bank of North Dakota, Official Portal for North Dakota State Government

## Bibliografia

* García Ruiz, J.L. (1999), Bancos públicos, en P. Martín-Aceña y M. Titos Martínez (eds.),
* El sistema financiero en España. Una síntesis histórica, Granada, Universidad de Granada, pp. 163-182.
* Pablo Martín-Aceña (1991), Los orígenes de la banca pública, en F. Comín y P. Martín Aceña (dirs.),
* Historia de la empresa pública en España, Madrid, Espasa Calpe.
* Lacomba, J.A. y Ruiz, G. (1990), Una historia del Banco Hipotecario de España, 1872-1986, Madrid, Alianza /BHE.
# Barbus trispiloides

Barbus trispiloides és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Libèria.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Aurboda

Aurboda o Aurboða és, en la mitologia nòrdica, una geganta, dona d'Aegir i mare de Gerðr i Beli.

## Eddes

Aurboda apareix citada a l'Edda poètica, compilació del segle xiii i a l'Edda prosaica escrita per Snorri Sturluson (també del segle xiii).

## Bibliografia

* Lindow, John (2001). Norse Mythology: A Guide to the Gods, Heroes, Rituals, and Beliefs. Oxford University Press. ISBN 0-19-515382-0
* Orchard, Andy (1997). Dictionary of Norse Myth and Legend. Cassell. ISBN 0-304-34520-2
# Bertold IV de Zähringen

Bertold IV de Zähringen, nascut cap a 1125, mort el 8 de desembre de 1186, fou duc de Zähringen de 1152 a 1186 i comte de Boulogne de 1183 a 1186. Era fill de Conrad I de Zähringen i de Clemència de Namur.
Poc després del seu adveniment, sostingut per l'emperador Frederic Barba-roja, va preparar la conquesta del comtat de Borgonya, però finalment Frederic va preferir casar-se amb l'hereva del comtat que així es va escapar a Bertold. En compensació, va rebre el 1156 el títol de rector de Borgonya i l'autoritat sobre les ciutats de Ginebra i Lausana, i després sobre Zúric el 1173. El 1157, Bertold va establir la ciutat de Friburg que ja havien començat el seu pare i el seu oncle Bertold III de Zähringen. Per matrimoni va adquirir igualment el comtat de Boulogne però només en va gaudir tres anys.

## Matrimonis i fills

Es va casar en primeres boces amb Eduvigis de Froburg († 1183), i va tenir a:
* Bertold V (1160 † 1218), duc de Zähringen
* Agnès (1160 † 1239), casada amb Egon IV († 1230), comte d'Urach
* Anna, casada amb Ulric III († 1227) comte de Kyburg
Es va casar en segones noces el 1183 amb Ida de Lorena († 1216), filla de Mateu d'Alsàcia i de Maria de Blois, comtessa de Boulogne, però no van tenir fills.
# Bazine

Bazine és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 311 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bazine tenia 311 habitants, 156 habitatges, i 85 famílies. La densitat de població era de 272,9 habitants per km².
Dels 156 habitatges en un 21,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,5% hi vivien parelles casades, en un 4,5% dones solteres, i en un 45,5% no eren unitats familiars. En el 41,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,99 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,68.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,9% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 26,4% de 45 a 60 i un 23,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.833 $ i la renda mediana per família de 37.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 24.375 $. La renda per capita de la població era de 17.749 $. Entorn del 2,2% de les famílies i el 4,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bazine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bazine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bazin

«Bazin» té aquests significats:
* André Bazin, crític de cinema francès.
* Riu Bazin, riu del Quebec, Canadà.
* Cantó de Bazin, cantó del Quebec, Canadà.
* Bazin (teixit), tipus de teixit de cotó.
* Regne de Bazin, regne medieval de l'Àfrica nord-oriental.
* Malaltia de Bazin, panniculitis en els panxells.
* Bazin (menjar) o bazeen, plat libi i del sud-est de Tunísia
# Barenys

Barenys és un despoblat de Catalunya situat a l'actual terme de Salou, limitat en el seu temps, pel mar, Vilafortuny, el Mas de l'Abat, les Franqueses i Salou. El creua el Barranc de Mascalbó, que quan arriba aquí pren el nom de Barranc de Barenys.
El 1158, Ramon Berenguer IV i l'arquebisbe Bernat Tort donaven a Ramon de Ribes, senyor del Castell de Ribes, i a la seva muller Sibil·la, el terme de Barenys, perquè el repoblessin i el tinguessin en feu per l'església de Tarragona. El lloc tenia església pròpia el 1194. En el segle xii, entre 1233 i 1243 va patir els assalts de Pere dels Arcs, senyor dels Arcs, enfrontat amb el bisbe de Tarragona Pere d'Albalat per problemes de jurisdicció.
Barenys quedà despoblat a mitjans del segle xiv a causa del doble atac de les naus castellanes i sarraïnes. Els castellans van assaltar la població durant la guerra dels dos Peres, fet que no està completament documentat. Els sarraïns van devastar el territori diverses vegades, a causa de la facilitat que oferia el Golf de Sant Jordi pels seus atacs pirates, sense defenses naturals.
L'any 1391, per un acord entre el rei Joan el Caçador i l'arquebisbe Ènnec de Vallterra va quedar sota jurisdicció de la mitra tarragonina, ja que el rei, aclaparat pels deutes de guerra, va vendre les possessions que tenia la Corona al Camp de Tarragona. El terme de Barenys, i les dues Vila-seca van quedar sota l'administració eclesiàstica.
Barenys va sofrir el 1406 un atac i saqueig molt greu per part dels sarraïns, que despoblà el terme, en el fet conegut com Saqueig de Barenys. Encara, davant dels continuats atacs pirates dirigits per Khair ed-Din Barba-rossa contra Salou, es va construir el 1527 l'anomenada Torre de Barenys, però els pirates van seguir saquejant el territori fins a finals del segle xvi.
Al seu antic terme es va trobar l'antiga vil·la romana de Barenys.

## Referències

* ↑ Morell Torredamé, Josep; Vaquer, Pineda. Vila-seca. Valls: Cossetània, 2001, p. 59. ISBN 8489890919.
# Baret

* No s'ha de confondre amb Beret.
«Baret» té aquests significats:
* Baret o guingueta, establiment menut, d'edificació més o menys provisional, l'objectiu de la qual és establir un negoci, generalment dedicat a la venda d'aliments i begudes
* Beauregard-Baret
* Jeanne Baret
# Berard II Bonacolsi

Berard II Bonacolsi, fill natural de Rinald Bonacolsi, va assistir al seu pare al govern de Màntua i va poder fugir quan els Gonzaga prengueren el poder el 1328.

## Referències

* ↑ Nuova enciclopedia popolare italiana. dalla Societa l'Unione Tipografico-Editrice, 1857, p. 712.
# Barraca del Fondo de Montpaó

La Barraca del Fondo de Montpaó és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. El cadastre digital el situa a una parcel·la de la partida del Pla de Montpaó, just a la riba del Torrent de Montpaó.

## Descripció

Edificació d'ús agrícola de planta quadrangular, amb els cantons arrodonits, amb un sol espai interior. Verticalment, la barraca té forma troncocònica. La porta d'entrada és a la meitat esquerra del costat sud. Disposa de llinda i per sobre d'aquesta hi ha un rellotge de sol. Sobre la llinda hi ha un arc de descàrrega fet amb maçoneria col·locada de cantell. La coberta és una volta cònica -o falsa cúpula- feta amb la superposició de filades de lloses planes, formant anells, el radi dels quals va decreixent progressivament. Exteriorment la coberta està recoberta per una capa de terra vegetal, en la qual es van plantar lliris per tal de compactar-la i millorar-ne la impermeabilitat. Les juntes de la maçoneria dels murs interiors són plens de terra argilosa i per damunt hi ha una capa de calç.
Murs i volta realitzats amb peces irregulars de pedra unides en sec amb l'ajut de falques, també de pedra, de dimensions més petites. Els murs tenen un rebliment de predruscall.

## Referències

* ↑ «Información sobre parcelas» (en castellà). Govern del Regne d'Espanya. Cadastre Digital. [Consulta: 25 març 2020].
* 1 2 «Barraca del Fondo de Montpaó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Bernat d'Armendaris

Bernat d'Armendaris (? - 1474) fou un militar d'origen navarrès, baró de Palafolls.
Va arribar a Catalunya amb el seguici de Joan de Beaumont (lloctinent d'Enric IV de Castella), i esdevingué un notable cap militar en la revolta contra Joan el Gran. Entre 1463 i 1464 va intervenir destacadament en el lideratge de la defensa de Lleida i en la batalla de Calaf del 1465, que fou perduda pels partidaris del conestable Pere. També contribuí a abastar Cervera, assetjada per Joan II, i la defensà fins a la rendició del 1465.
Pere IV de Catalunya li concedí la baronia de Palafolls, que tenia les terres al nord de l'actual Maresme; i gràcies al matrimoni amb Joana Estefania de Pinós li donà opció al patrimoni dels vescomtes d'Illa i Canet.
El Consell del Principat el va nomenar capità del bisbat de Girona, i el 1466 fou nomenat capità de l'Empordà pro indiviso amb el seu germà Joan d'Armendaris i Pere Joan Ferrer, familiar seu. De fet juntament amb aquest últim Joan de Lorena (lloctinent del nou rei Renat I triat per les institucions catalanes) el va nomenar governador militar de l'Empordà. Malgrat tot, un cop mort Joan de Lorena el 1470 Armendaris passà al bàndol de Joan el Sense Fe, tot participant en les últimes campanyes de la guerra: Juntament amb Joan Sarriera va conquerir Blanes el 17 de juliol de 1471, des d'on trencà les relacions amb el rei Renat I i el lloctinent d'aquest a Catalunya. El 1471 signà a Saragossa el conveni que li restituïa el nord del Principat.
Joan II, en agraïment, li confirmà el 1472 la capitania de l'Empordà, la senyoria de Palafolls i el dret d'autoanomenar-se vescomte. Un cop acabada la guerra civil Bernat d'Armendaris havia esdevingut un dels personatges més poderosos de Catalunya. Va participar en la campanya militar per recuperar els comtats del Rosselló i la Cerdanya, ocupats pels francesos: L'1 de febrer de 1473 entrà a Perpinyà al capdavant d'un exèrcit que precedia el rei. Des d'allà rebutjà les tropes franceses que assetjaven la ciutat i aconseguí una notable victòria a Palau del Vidre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Diccionari d'Història de Catalunya; p. 60; entrada: "Armendáriz, Beltrán de"; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6
* ↑ Martínez Ferrando, Jesús Ernesto. Pere de Portugal, "rei dels catalans": vist a través dels registres de la seva Cancelleria. Jesús Ernesto Martínez Ferrando, 1936, p. 83.
* ↑ Pujol i Canelles, Miquel. Una batalla a ultrança de la segona meitat del segle xv a Castelló d'Empúries, p.15 [Consulta: 29 juliol 2011].
* ↑ Ryder, Alan. The Wreck of Catalonia: Civil War in the Fifteenth Century. OUP Oxford, 2007, p. 212. ISBN 0191607223.
# Beach Beach

Beach Beach és un grup de música mallorquí establert a Barcelona. Van ser escollits per acompanyar Gerard Love quan va actuar el 2014 a Barcelona. The sea (La Castanya, 2014), el segon àlbum de Beach Beach després del més punk Tasteless peace (2012), els mostra practicant un pop clàssic empès per guitarres enèrgiques. Els mallorquins són capitanejats per Pau Riutort (també a Extraperlo i Capitán) i Tomeu Mulet (Der Ventilator i Kana Kapila) formen part de tota una colla de bandes desacomplexades residents a Barcelona que barregen mil gustos i referents.

## Referències

* ↑ «BAM i Mercè Música donen a conèixer tota la seva programació». ICUB. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 9 setembre 2015].
* ↑ «Beach Beach». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 abril 2016].
# Beroiz

Beroiz és el nom dels següents personatges:
* Miguel Yoldi Beroiz (Pamplona, 14 d'abril de 1903 - Matamoros, Tamaulipas, Mèxic, 13 d'agost de 1961) anarcosindicalista navarrès.
* Mikel Beroiz (Uharte, Navarra, 4 de juny de 1989) jugador professional de pilota basca.
# Bero elegans

Bero elegans és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.
Fa 20 cm de llargària màxima. És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 0-40 m de fondària.
Es troba al Pacífic nord-occidental: el nord del Japó, Sakhalín i el Golf de Pere el Gran.
És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Nóvikov, N. P.; Sokolovski, A. S.; Sokolóvskaia, T. G.; Iàkovlev, I. M., 2002. The fishes of Primorye. Vladivostok, Far Eastern State Tech. Fish. Univ., 552 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
# Bidyadhari

Bidyadhari és un riu de Bengala Occidental a l'Índia, en part al districte de North 24 parganas. Neix als Sundarbans a l'est, corre al nord passant per Harua on pren el nom d'Harua Gang, i després gira a l'oest i se li uneix el Nona Khal prenent la direcció sud-oest i s'uneix als canals Baliaghata i Tolly, i després cap al sud-est on a la ciutat de Canning se li uneixen el Karatoya i el Atharabanka; el riu unit passa al sud dels Sundarbans amb el nom de Matla i desaigua amb aquest nom a la badia de Bengala.

## Vegeu també

* Piali.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.