OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jules Perrot

Jules Perrot (Lió, 1810 - Paramé, actual Saint-Malo, 1892) va ser un professor i coreògraf de dansa clàssica d'estil romàntic. De les seves nombroses coreografies destaca Giselle, que va crear conjuntament amb Jean Coralli.
Va començar al seu Lió natal imitant el ballarí còmic Charles Mazurier. Es va formar amb Auguste Vestris, va debutar a París l'any de 1830. Va treballar al costat de Marie Taglioni fins a 1835. Fou parella i va estudiar amb Carlotta Grisi, una ballarina amb una tècnica molt apreciada, per qui va fer la coreografia de diversos ballets, entre els quals destaca el ball principal al ballet de Giselle. Va viure a Londres de 1842 fins a 1848 i a Sant Petersburg des d'aquest mateix any fins a 1858, on va treballar com a ballarí i com a director de ballets, on esdevingué compositor oficial dels Teatres Imperials de Sant Petersburg. Va dedicar la resta de la seva vida a donar classes de dansa a l'Òpera de París.

## Obra
### Coreografies originals

* 1836 : Tarantella
* 1836 : La Nymphe et le Papillon
* 1836 : Le Rendez-vous
* 1838 : Le Pêcheur napolitain
* 1838 : Le Lutin
* 1841 : Giselle, amb Jean Coralli
* 1842 : Une soirée du carnaval
* 1843 : L'Aurore
* 1843 : Ondine ou la Naïade
* 1843 : Le Délire d'un peintre
* 1844 : La Esmeralda
* 1844 : Polka
* 1844 : Zélia ou la Nymphe de Diane
* 1844 : La Paysanne grande dame
* 1845 : Éoline ou la Dryade
* 1845 : Kaya ou l'Amour voyageur
* 1845 : La Bacchante
* 1846 : Catarina ou la Fille du bandit
* 1846 : Lalla Rookh ou la Rose de Lahore
* 1846 : Le Jugement de Pâris
* 1847 : Odette ou la Démence de Charles VI
* 1847 : Les Éléments
* 1848 : Faust
* 1848 : Les Quatre Saisons
* 1849 : La Filleule des fées
* 1851 : La Naïade et le Pêcheur
* 1852 : La Guerre des femmes
* 1853 : Gazelda ou les Tziganes
* 1854 : Marco Bomba
* 1855 : Armida
* 1857 : La Débutante
* 1857 : La Petite Marchande de bouquets

### Versions d'altres autors

* 1838 : Le Rendez-vous
* 1842 : Le Pêcheur napolitain
* 1854 : Faust, nova versió de la seva pròpia de 1848
* 1857 : La Rose, la Violette et le Papillon
* 1858 : Le Corsaire
* 1858 : Éoline ou la Dryade
* 1864 : Gazelda

## Referències

* 1 2 «Jules Perrot. French dancer and choreographer» (en anglès). Britannica. [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ Markessinis, Artemis. Historia de la danza desde sus orígenes (en castellà). Lib Deportivas Esteban Sanz, 1995, p. 110. ISBN 978-84-85977-58-1.
* ↑ Gayle, Kassing. Discovering Dance (en anglès). Human Kinetics, 2014-04-23, p. 144. ISBN 978-1-4504-6886-2.
* ↑ Letellier, Robert Ignatius. Cesare Pugni: KONIOK GORBUNOK, ILI TSAR-DEVITSA Le Petit Cheval bossu, ou La Tsar-Demoiselle The Little Humpbacked Horse, or The Tsar-Maiden (en anglès). Cambridge Scholars Publishing, 2011-12-08. ISBN 978-1-4438-3596-1.
# Jules Merviel

Jules Merviel (Saint-Beauzély, Avairon 29 de setembre de 1906 - Toló, 1 de setembre de 1976) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1929 i 1944. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Tour de França de 1930 i la París-Tours de 1933. El 1926 guanyà la plata al Campionat del Món amateur en ruta.

## Palmarès

* 1926
** 2n del Campionat del Món amateur en ruta
* 1927
** Campió de París
* 1928
** 1r de la París-Evreux
* 1929
** 1r a la París-Caen
** 1r del Circuit de Rodez
* 1930
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1933
** 1r de la París-Tours
** 1r de les 24 hores de Montpellier, amb Gabriel Marcillac
* 1934
** 1r de la París-Nevers
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
* 1937
** 1r del Circuit de l'Allier
** 1r del Circuit del Maine i Loira
** 1r del Critèrium de Var

### Resultats al Tour de França

* 1929. 24è de la classificació general
* 1930. 21è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1935. Abandona (12a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1932. 49è de la classificació general

## Referències

* ↑ «MERVIEL Jules». [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ «Palmarès de Jules Merviel (Fra)». [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Jules MERVIEL» (en italià). [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ du 13 janvier 1937 disponible a Gallica

## Enllaços externs

* Palmarès de Jules Merviel
# Jules Pappaert

Jules Pappaert (5 de novembre de 1905 - 30 de desembre de 1945) fou un futbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1934.

## Referències

* ↑ «Player page at unionhisto.skynetblogs.be». Arxivat de l'original el 2009-05-24. [Consulta: 13 gener 2018].
* ↑ Player caps at the site of the URBSFA Arxivat 25-5-2011 a Wayback Machine.
# Karel Hruška

Karel Hruška (Plzeň, 14 de juny de 1891 - Praga, 17 d'octubre de 1966) fou un tenor txec, periodista radiofònic, i actor de teatre i pel·lícules. Va ser un cantant inusual pel seu temps, ja que va enregistrar i va actuar tant en música clàssica com popular. Tenia un gran talent de còmic i va especialitzar-se creant papers de caràcter en l'òpera. Va ser molt estimat en el paper principal de La núvia venuda de Bedřich Smetana, que va interpretar fins a 855 vegades durant la seva carrera.

## Referències

* ↑ «Study Guide to The Bartered Bride Arxivat 2011-07-27 a Wayback Machine.».
# Joseph Henry Roujon

Henri François Roujon (París 1853 - 1914) fou un periodista francès.
Molt vinculat a la premsa i els cercles artístics de la capital francesa, col·laborà en diversos diaris (Le Temps, Le Figaro) i contribuí, juntament amb Mendes i Mallarmé, a la fundació de la revista La République des Lettres. També es distingí brillantment en el terreny de les arts: protegí les diverses manifestacions en voga aleshores, activitats que li valdrien una bona consideració. De membre de número de l'Acadèmia de Belles Arts passà a ser-ne el secretari perpetu.
El 1901, quan Roujon era director de Belles Arts de França, visità Barcelona i va fer una curta visita a la redacció de Pèl & Ploma -instal·lada al taller de Casas- ocasió que aquest aprofità per retratar-lo, en un dibuix que actualment es conserva al MNAC.

## Obres principals

* Miremonde, roman, 1895
* Le Voyage en Italie de M. de Vandières et de sa compagnie (1749-1751), 1900
* Au milieu des hommes, 1906
* L'Académie des beaux-arts in Les grandes institutions de France : l'Institut de France, 2 vol., 1907
* La Galerie des bustes, recueil de chroniques parues dans le journal Le Temps, 1908
* Dames d'autrefois, 1911
* Artistes et amis des arts, 1912
Plantilla:Commentaire biblio
* Les peintres illustres, 5 vol., v. 1914
Plantilla:Commentaire biblio
* En marge du temps, recueil de chroniques parues dans le journal Le Temps, 1928

## Referències

* ↑ Mendoza 1995: p. 189
* ↑ «Miremonde / Henry Roujon; ill. de M. G. Mendez».
* ↑ «La Galerie des bustes».
* ↑ «Artistes et amis des arts».
* ↑ «En marge du temps».

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, pp. 282 (catàleg). ISBN 84-8043-009-5.
# Joseph Henry

Joseph Henry (Albany, 17 de desembre de 1797 - Washington D. C., 13 de maig de 1878), va ser un físic estatunidenc conegut per la seva investigació en el camp de l'electromagnetisme. Va descobrir la inducció electromagnètica, encara que Faraday l'havia descobert abans.

## Vida

Joseph Henry provenia d'una família molt humil i es va veure obligat a treballar des de molt jove. Henry va fer d'aprenent de rellotger, encara que més tard reprendria els seus estudis a l'acadèmia d'Albany. El 1830, Joseph va descobrir el principi d'inducció electromagnètica, però va tardar tant a publicar l'estudi que es va concedir el descobriment a Michael Faraday. El 1831 va inventar el telègraf, que desenvolupà posteriorment Morse amb el seu suport. I gràcies a la invenció del telègraf, el 1835 va inventar el relé, que va ser pensat, en un primer moment, per perfeccionar el senyal del telègraf en línies de llarga distància, ja que la resistència del mateix cable de les línies debilitava el senyal fins a fer-lo inintel·ligible, encara que avui en dia és un element indispensable per al tractament de l'electricitat. Henry també va destacar com a administrador i va fomentar el desenvolupament de noves ciències. La unitat d'inductància va ser batejada en el seu nom.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Herny, Joseph». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 274. ISBN 8429270043.
# Juncus

* Per a altres significats, vegeu «Junc (filòsof)».
Juncus és un gènere inclòs a la família de les juncàcies, molt comuna en la conca mediterrània, a Amèrica i Àfrica, amb més de 225 espècies. Els seus exemplars amiden usualment un 90 centímetres d'alçada. Viu en sòls humits, en riberes i pantans. La fulla és cilíndrica, allargada, recta i flexible. Floreix d'abril a juliol. La flor és composta, petita i de color bru. El fruit és ovalat de color marró.

## Espècies seleccionades

* Juncus abortivus Chapm.
* Juncus acuminatus Salzm. ex Steud.
* Juncus acutus (L.) Torr. ex Retz.
* Juncus acutiflorus Ehrh. ex Hoffm.
* Juncus albescens (Lange) Fernald
* Juncus aletaiensis K.F.Wu
* Juncus alexandri L.A.S.Johnson
* Juncus alpestris Gliem. ex Bab.
* Juncus altus Buchenau
* Juncus anatolicus Snogerup
* Juncus anceps Laharpe
* Juncus andreanus Weath.
* Juncus angustifolius Wulfen
* Juncus bogotensis Kunth
* Juncus bufonius
* Juncus emmanuelis A.Fern. i García
* Juncus squarrosus (L.) All.
* Juncus validus Coville
* Juncus vallis-demonis Lojac.
* Juncus viviparus Conrad
* Juncus welwitschii Hochst. ex Steud.
* Juncus woroschilovii Nechaev & Novikov
* Juncus yokoscensis (Franch. i Sav.) Satake
* Juncus zeilanicus Houtt.
# Kemble (cràter)

Kemble és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 23,6 km de diàmetre. Porta el nom de Fanny Kemble (1809-1893), actriu anglesa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1985.

## Referències

* ↑ «Kemble». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Kemelbek Kassimkulovitx Nanaiev

Kemelbek Kassimkulovitx Nanaiev (kirguís: Кемельбек Касымкулович Нанаев) (Merki, 7 de novembre de 1945 - Província d'Issik Kul, 4 d'abril de 2013) va ser un economista i polític kirguís que va ocupar el càrrec de president del Banc Nacional de la República del Kirguizstan (1992-1994), ministre de Finances (1994-1996) i ambaixador del Kirguizstan davant la Federació Russa, Armènia, l'Azerbaidjan i Geòrgia. Nanaiev va exercir un paper molt actiu en la millora de les relacions exteriors del Kirguizstan.

## Primers anys

Nanaev va néixer el 7 de novembre de 1945 al poble de Merki, a la província de Jàmbil de la República Socialista Soviètica del Kazakhstan. Es va llicenciar en Economia en la Universitat Nacional del Kirguizstan en 1967 i, tres anys després, va obtenir un màster en Economia en la Universitat Estatal de Moscou (MSU).

## Trajectòria

Després de deixar la MSU, Nanaiev va treballar com a professor associat en la Universitat Nacional del Kirguizstan i en llocs del Partit Comunista de Kirguízia durant vint anys. Després de la caiguda de l'URSS, va ser president del Banc Comercial Maksat. De 1992 a 1994, va ser president del Banc Central del Kirguizstan. Dos anys més tard, es va convertir en ministre de Finances, al mateix temps que ocupava el càrrec de viceprimer ministre. Entre 2001 i 2005, va ser ambaixador del Kirguizstan en la Federació Russa, Armènia, l'Azerbaidjan i Geòrgia, i també va ser representant especial del president del Kirguizstan per al desenvolupament de les relacions comercials i econòmiques amb la Federació Russa.

## Detenció

El març de 2006, el fiscal general del Kirguizstan va emetre una ordre de detenció contra Nanaiev. L'ordre de detenció es basava en una acusació de corrupció durant el seu mandat com a president del Banc Central. Se l'acusava d'haver robat grans quantitats d'or concentrat. Va ser detingut el 27 d'octubre de 2010, però va quedar en llibertat sota fiança l'endemà.

## Mort

Nanaiev va morir el 4 d'abril de 2013 a la província d'Issik Kul, al Kirguizstan, on estava sotmès a un tractament mèdic. La seva cerimònia fúnebre es va celebrar el 6 d'abril de 2013 i va ser transmesa per la televisió kirguís.

## Referències

* 1 2 3 «НАНАЕВ Кемелбек Касымкулович | ЦентрАзия». centrasia.org.
* 1 2 «Archived copy». Arxivat de l'original el 2013-05-01. [Consulta: 1r maig 2013].
* 1 2 «Новые лица».
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2013-05-01. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ «Сегодня скончался экс-председатель Нацбанка Кемелбек Нанаев», 04-04-2013.
# Justo de Gandarias Planzón

Justo de Gandarias Planzón (Barcelona, 29 d'agost de 1846 – Guatemala, 1933) fou un escultor y pintor català.
Era fill d'Anacleto de Gandarias i Infante natural de Navarrete i de Maria Eugènia Plançon i Duet natural de Saint-Lupicin. Format a Barcelona i París, fou guardonat a diverses exposicions estatals com a la de Barcelona el 1878 i les de Madrid el 1881, 1887 i 1890. Exposà a París el 1875 amb Ricard Bellver i Manuel Oms i Canet, i a l'exposició Internacional de Viena de 1882. Realitzà diverses obres pels carrers de Madrid (Sant Tadeu, la Làpida a Mesonero Romanos). Destaca també el seu projecte per a l'Arc Monumental de la presa de Granada i del descobriment d'Amèrica, realitzat el 1892. El 1900 es traslladà a Guatemala per dirigir l'Escola de Belles Arts. Se li encarregaren algunes obres que finalment no es van dur a terme.

## Referències

* ↑ «Naixements. Any 1846. Llibre 2. Registre núm.1174». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 29-08-1846. Arxivat de l'original el 2020-08-14. [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ «Archivo de Arte Contemporáneo.». Real Academia de Bellas Artes de San Carlos de Valencia. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 29 novembre 2013].
* ↑ «Enciclopèdia Online Museo Nacional del Prado». [Consulta: 29 novembre 2013].
Bibliografia
· AZCUE BREA, Leticia (2015). "Justo de Gandarias, autor del grupo en bronce de 1886 Alfonso XII a caballo, tradicionalmente atribuido a Mariano Benlliure", Boletín del Museo del Prado XXXIII, nº 51, 2015, Madrid, 2016, pp. 132-143.
* ↑ «Azcue, 2015.».
# Kuznetsovo (Vladímir)

* Per a altres significats, vegeu «Kuznetsovo».
Kuznetsovo (en rus: Кузнецово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 6 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Kuznetsovski (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Kuznetsovski».
Kuznetsovski (en rus: Кузнецовский) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 39 habitants. Pertany al districte municipal d'Ozinki.

## Referències

* ↑ «История административно- территориального деления Саратовской губернии 1917 - 1928 годы. Справочник. Дергачевский, Новоузенский и Покровский уезды.». Arxivat de l'original el 2017-12-21.
# José Simón Díaz

José Simón Díaz (Madrid, 18 de juliol de 1920 - 24 de desembre de 2012) fou un bibliògraf i filòleg espanyol. És considerat un dels pioners de la bibliografia i les tècniques documentals a Espanya. El 1984, va rebre de la Universitat de Syracuse (EUA) el Premi Internacional de Bibliografia Nicolás Antonio, i el 1995, la Medalla d'Or al Mèrit en les Belles Arts.

## Biografia

Madrileny, entre 1939 i 1943 va cursar la llicenciatura de Filosofia i Lletres a la Univeritat Complutense, i el 1947 va obtenir el doctorat.
Va col·laborar en diverses revistes literàries, va ser catedràtic a diverses universitats i instituts. També va ser president i secretari en institucions com l'Institut d'Estudis Madrilenys i l'Institut Miguel de Cervantes. El 1954 comença a publicar la seva ambiciosa obra Bibliografía de la literatura hispánica amb més de 150.000 referències bibliogràfiques sobre tot allò escrit en castellà, català, basc o gallec des del segle xvi al XVII. Aquesta obra va tenir diverses edicions.
El 1961, Díaz va ser un dels dotze experts que van conformar la comissió mundial designada per la UNESCO per elaborar el projecte d'unificació d'estadístiques bibliogràfiques internacionals.
Pare de la historiadora Maria del Carme Simón Palmer, va morir als 92 anys, la vigília de Nadal de 2012.

## Obres destacades

* Bibliografía de la literatura hispánica (1954)
* La investigación bibliográfica sobre temas españoles (1954)
* Mil biografías de los Siglos de Oro. Índice bibliográfico (1985)

## Referències

* 1 2 «Bio-bibliografía de José Simón Díaz» ( PDF). Documentación de las Ciencias de la Información, Vol. 10, Enero 1986, pàg. 12-42 [Consulta: 4 maig 2016].
* ↑ «Bio-Bibliografía de José Simón Díaz». Revistas UCM. Arxivat de l'original el 2010-04-01. [Consulta: 23 maig 2010].

## Enllaços externs

* Llibres de José Simón Díaz a Open Library
* Biografia de José Simón Díaz a UCM
# José Sinval De Campos

José Sinval (Bebedouro, 6 d'abril de 1967) és un exfutbolista i entrenador brasiler, que jugava de davanter.

## Trajectòria

Va començar a destacar al Servette FC, amb qui va guanyar la lliga suïssa de 1994. A l'estiu del 1995 recala al CP Mérida de la lliga espanyola. Al quadre extremeny va ser un dels símbols del conjunt en la segona meitat dels 90, l'època daurada del club. En cinc temporades, Sinval va jugar 190 partits entre Segona i primera divisió, tot marcant 23 gols.
Després d'una breu estada al Pachuca mexicà, retorna a Suïssa el 2001 per jugar amb l'Etoile Carouge i el FC Collex-Bossy. El 2005 retorna al Mérida, ara en Segona B, on penjaria les botes.

### Clubs

* 1986-1995: Servette
* 1995-2000: CP Mérida
* 2001: Pachuca
* 2001-2003: Etoile Carouge FC
* 2003: FC Collex-Bossy
* 2005-2007: UD Mérida
# José Sobejano y Erviti

José Sobejano y Erviti (Lleó, (Castella), 1819 - Madrid, (Castella), 1885), fou un compositor i pedagog musical espanyol; era fill del també músic José Sobejano y Ayala.
Fou deixeble de Mercadante, quan va estar a Madrid i més tard del seu pare. Durant algun temps es dedicà a l'ensenyament i fou director de les classes de piano i solfeig del convent de les Ursulines, fou soci fundador del Liceu Artístic, Acadèmia Filharmònica i Institut Espanyol, i president de la Societat de Mestres compositors i Professors Músics de Madrid.
Les seves obres principals són les òperes Isabella di Lara i Maria de Calderón, de les que només s'executaren alguns fragments; la sarsuela La llave del jardin'; un bon nombre de composicions religioses i cançons de caràcter espanyol, com les titulades El arenero, La buenaventura i El contrabandista.
Ell mateix edità el seu Método completo de piano fácil y progresivo, dividit en 3 quaderns (Madrid, ca 1880).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 56, pàg. 1095. (ISBN-84-239-4556-1)
# L'abric

L'abric (en rus: Шинель) és un conte fantàstic de Nikolai Gógol del 1843.

## Història

L'abric fou publicat per primera vegada a les Obres completes de Gógol el 1843, entre els contes del recull titulat Els contes de Sant Petersburg, (que comprenia El nas, El diari d'un boig i La perspectiva Nevski). Tanmateix, una primera versió del text fou acabada el 1840.

## Referències

* ↑ Cronologia de Gógol, per Gustave Aucouturier, Les Ànimes Mortes, Folio, 1973
# Kara Dagh

«Kara Dagh» té aquests significats:
* Kara Dagh, nom otomà de Montenegro
* Karadagh, regió del nord-oest de l'Iran
# Juan Olivares

Juan Olivares (20 de febrer de 1941) és un exfutbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1966.

## Referències

* ↑ Juan Olivares a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ World Football Perfil
* ↑ 1966 ENGLAND SQUADS
# Karimi

Karimi fou el nom donat a un tipus de mercader musulmà que van existir sota els aiúbides i els mamelucs d'Egipte, que a partir dels centres principals d'aquestes dinasties es dedicava al comerç de les espècies a la mar Roja i l'oceà Índic. El nom karim designava també una flota mercant.
Els karimis van tenir el suport de Saladí, provocant el declivi dels genizah i es van establir a Aden el 1181 que fou la seva principal base, i que el 1182 els van disputar els croats (Renaud de Châtillon de la senyoria de Transjordània o Kerak). Un barri del Caire, Funduk al-Karim, fou construït el 1184 per a aquestos comerciants.
El monopoli del pebre decretat pel sultà Barsbay el 1429 i altres limitacions i la crisi econòmica general iniciada a començaments del segle, i altres factors (la competència dels abissinis i el control egipci de Masawa i Suakin) van contribuir a la seva pèrdua d'influència i capacitat; el 1455 van deixar d'anar al mercat del Caire i després del 1484 ja no tornen a ser esmentats.
Als segles XIV i XV alguns karimis van comprar feus als mamelucs i van orientar el seu futur en la tinença de terres.

## Referències

* ↑ Tsugitaka Sato. Sugar in the Social Life of Medieval Islam (en anglès). Brill, 2014, p. 80. ISBN 9004281568.
* ↑ Postan, M. M.. Cambridge Economic History of Europe (en anglès). Cambridge University Press, 1987, p. 439. ISBN 0521087090.

## Bibliografia

* Xelomo Dov Goitein, New Light on the Beginning of the Karim Merchants, 1958
# Mas de la Sala

«Mas de la Sala» té aquests significats:
* Mas de la Sala (Cadaqués), masia a Cadaqués
* Mas de la Sala (el Pla del Penedès), masia del Pla del Penedès
* Mas de la Sala (Sallent), edifici de Sallent
# Ligue 1 2006-07

El 4 d'agost del 2006 tenia lloc la primera jornada de la Ligue 1 2006-07. El partit inaugural fou entre FC Nantes i l'Olympique de Lió, amb resultat favorable per als visitants 1-3. Els últims partits del campionat tingueren lloc el 26 de maig del 2007, es jugaren tots els partits alhora.
El 21 d'abril del 2007, amb sis jornades per a disputar-se l'Olympique de Lió ja s'assegurà el seu sisè títol consecutiu.

## Classificació

J = Partits jugats; G = Partits guanyats; E = Partits empatats; P = Partits Perduts; GF = Gols favor; GC = Gols contra; Dif = Diferència gols; Pts = Punts; Notes = Apunts posició
El FC Girondins de Bordeus, guanyador de la Copa de la Lliga, fou premiat amb la participació a la Copa de la UEFA 2007-08. El campió de la Copa de França, el FC Sochaux també fou premiat amb la participació a la Copa de la UEFA 2007-08.
* Campió Ligue 1 2006-07
* Olympique de Lió 6è Títol

## Màxims golejadors

| Jugador | Gols | Equip |
| Pedro Pauleta | 15 | Paris Saint-Germain |
| Steve Savidan | 13 | Valenciennes FC |
| Grafite | 12 | Le Mans |
| Ismaël Bangoura | 12 | Le Mans |
| Mamadou Niang | 12 | Olympique de Marseille |

## Referències

* ↑ «Classificació Ligue 1 2006/07» (en francès). Web de la Ligue 1.
* ↑ «Golejadors Ligue 1 2006/07» (en francès). Web de la Ligue 1.
# Riu de Collell

El riu de Collell és un riu del terme d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà, en territori del poble de Bóixols.
S'origina aquest riu a l'oest-nord-oest de Bóixols, per la unió del barranc del Clot d'Espinauba amb altres llaus i barrancs de la zona nord-oriental de la Serra de Carrànima. Des d'aquell lloc, a sota i al sud-oest de Cal Mateu, el riu de Collell davalla cap al sud-est, passa pel costat sud-oest del poble de Bóixols i s'aboca en el riu de Pujals just al sud del poble de Bóixols.
Justament en aquesta unió s'origina el Rialb.

## Etimologia

Aquest riu pren el nom de la partida de Collell, pel límit oriental de la qual discorre.

## Enllaços externs

* El Riu de Collell en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Fogonella

La Fogonella és una obra del municipi d'Ogassa (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'antiga via rural de la Fogonella, existent al segle x, formada avui per un gran casal, centra un petit veïnat. S'hi ha fet troballes d'antigues monedes i tombes de lloses, que indiquen poblament en època preromana i romana. És destacable la grandiositat del conjunt i sobretot l'arcada de la pallissa.

## Referències

* ↑ «Fogonella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].