OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The cook (pel·lícula de 1918)

The Cook és un curtmetratge mut de dues bobines escrit dirigit i protagonitzat per Roscoe Arbuckle. La pel·lícula se centra en les peripècies del personal d'un restaurant on Arbuckle interpreta al chef i Buster Keaton un cambrer. Dins dels diferents gags destaca una escena en que es parodia la pel·lícula “Salomé” (1918) de Theda Bara, amb Arbuckle ballant disfressat d'egípcia amb cassoles i paelles. Es va estrenar el 15 de setembre de 1918.

## Argument

Fatty és el cap de cuina del restaurant "Bull Pup" on Keaton fa de cambrer. Un vespre, mentre el servei està a ple rendiment, Keaton i Fatty entretenen els clients amb el seu ball imitant a la Salomé de Theda Bara. La diversió s’espatlla quan un pinxo irromp en el local i obliga la caixera a ballar amb ell contra la seva voluntat. Ni Fatty, ni Keaton ni el gerent són rivals per al pinxo i només pot ser expulsat amb l’ajuda de Luke, el gos de Fatty. Més tard, Fatty, Keaton i dos cambrers d’origen italià s’apleguen a menjar un plat d'espaguetis. No podent menjar-los de la mateixa manera que els altres dos, recorren als seus propis mètodes de menjar-se un fil a la vegada i tallar la pasta amb unes tisores. per fer-lo més curt.
L'endemà, Fatty marxa de pesca amb Luke mentre Keaton té una cita amb la caixera al parc d'atraccions. Fatty noqueja diverses persones amb la seva canya de pescar excepcionalment llarga abans d'arribar a la platja. La cambrera es separa de Keaton i és perseguida pel parc pel pinxo i acaba caient de la part superior d'una muntanya russa fins a l’aigua del mar. Luke torna a perseguir el pinxo mentre Fatty i Keaton intenten rescatar la noia. Agafen una corda per llançar-la a la cambrera, però Keaton cau del moll encara subjectant la corda i arrossega Fatty amb ell.

## Repartiment

* Roscoe Arbuckle (chef de cuina)
* Buster Keaton (cambrer)
* Al St. John (pinxo)
* Alice Lake (caixera)
* Glen Cavender
* John Rand (el propietari)
* Bobby Dunn (el rentaplats)
* Luke el gos (el gos de Fatty)

## Preservació

Considerada durant molt de temps una pel·lícula perduda es va localitzar una versió parcial en el Norsk Filminstitutt de Noruega el 1998. Posteriorment també es va localitzar una segona còpia amb preses addicionals al EYE Museum d’Amsterdam. El 2003 es va editar en vídeo una versió quasi completa de la pel·lícula amb material de les dues còpies localitzades.

## Referències

* ↑ Knopf, Robert. The Theater and Cinema of Buster Keaton (en anglès). Princeton University Press, 2018-06-05, p. 181. ISBN 978-0-691-18846-1.
* ↑ Pomeroy, Arthur J. A Companion to Ancient Greece and Rome on Screen (en anglès). John Wiley & Sons, 2017-08-07, p. 217. ISBN 978-1-118-74135-1.
* ↑ Yallop, David. The Day the Laughter Stopped (en anglès). Little, Brown Book Group, 2014-10-23. ISBN 978-1-4721-1659-8.
* ↑ Massa, Steve. Rediscovering Roscoe: The Films of “Fatty” Arbuckle (en anglès). BearManor Media.
# The Glass Key

The Glass Key és una pel·lícula negra estatunidenca dirigida per Stuart Heisler i estrenada el 1942. El guió és tret d'una novel·la homònima de Dashiell Hammett.

## Argument

A prop de les eleccions, un polític anomenat Paul Madvig és sospitós de l'homicidi del fill del senador Henry i ha de sofrir una campanya de premsa hostil orquestrada pel seu enemic, Nick Varna. La seva pròpia germana, Opal, així com la filla del senador, Janet, proclamen la seva culpabilitat. Ed Beaumont, el seu braç dret, porta la seva pròpia investigació sobre l'assumpte.

## Repartiment

* Alan Ladd: Ed Beaumont
* Veronica Lake: Janet Henry
* Brian Donlevy: Paul Madvig
* Bonita Granville: Opal Madvig
* Richard Denning: Taylor Henry
* Joseph Calleia: Nick Varna
* William Bendix: Jeff
* Frances Gifford: la infermera
* Donald MacBride: Farr
* Margaret Hayes: Eloise Matthews
* Moroni Olsen: Ralph Henry
* Eddie Marr: Rusty
* Arthur Loft: Clyde Matthews
* George Meader: Claude Tuttle

## Comentaris

Una primera adaptació de la novel·la de Dashiell Hammett havia estat rodada el 1935 per Franck Tuttle. La versió de Stuart Heisler és generalment considerada com la millor; Akira Kurosawa hauria declarat haver-se’n inspirat pel seu film Yojimbo, 1961.
# The Sheltering Sky

The Sheltering Sky és una pel·lícula britanicoitaliana de Bernardo Bertolucci, estrenada el 1990.

## Argument

El 1947, tres rics intel·lectuals americans, Port i Kit Moresby i el seu amic George Tunner, desembarquen a Tànger amb la intenció de travessar el Sàhara. Port és un compositor desencantat; Kit una autora dramàtica, més optimista però també més fràgil. La seva parella travessa una crisi dolorosa. Pensen que l'aventura del Sàhara els pot aportar l'oxigen que els manca.
Quant a Tunner, és un home de món, preocupat sobretot de seduir la bonica Kit. Port sospita una relació entre Kit i Tunner. Les seves relacions es degraden, plenes de desconfiança; el trio manté tèrboles relacions. La trobada amb Mrs. Lyle, anglesa excèntrica que redacta guies turístiques, i del seu fill Eric, noi gras i malsà, apressarà la seva sortida cap al sud.
Port s'aprofita del Mercedes dels anglesos, mentre que Kit marxa amb tren amb Tunner. Durant el viatge, es fa la seva amant. Les condicions de viatge es fan cada vegada més penoses i estranys malestars assalten Port. Després de desfer-se de Tunner, Port porta Kit a El Ga'a. Però el seu estat empitjora i és transportat al fort francès on un metge l'aïlla: té el tifus.
Després d'haver ajudat Port en la seva lenta agonia, Kit, rosegada per un intens sentiment de culpabilitat, surt sola cap al desert. Belqassim, un jove cap tuareg, la porta en la seva caravana, s'apassiona per ella i una vegada al seu poble, l'amaga a la casa familiar. Però, la gelosia de les altres esposes força Kit a fugir de nou, disfressada d'àrab, fins que els diners francesos que té la traeixen. Repatriada a Tànger, Kit, muda, embajanida, és conduïda per Miss Ferry a l'hotel on l'espera Tunner. Desbaratant la vigilància de la seva companya, Kit s'escapa per tornar al cafè on els agradava anar al començament del seu viatge, on hi troba un vell home testimoni de la seva història.

## Repartiment

* Debra Winger: Kit Moresby
* John Malkovich: Port Moresby
* Campbell Scott: George Tunner
* Jill Bennett: Mrs. Lyle
* Timothy Spall: Eric Lyle
* Eric Vu-An: Belqassim
* Amina Annabi: Mahrnia
* Philippe Morier-Genoud: capità Broussard
* Sotigui Kouyaté: Abdelkader
* Tom Novembre: oficial francès
* Nicoletta Braschi: dona francesa
* Veronica Lazăr: Nun

## Premis i nominacions
### Premis

* 1991: BAFTA a la millor fotografia per a Vittorio Storaro
* 1991: Globus d'Or a la millor banda sonora original per a Ryūichi Sakamoto i Richard Horowitz

### Nominacions

* BAFTA al millor disseny de producció per a Gianni Silvestri
* Globus d'Or al millor director per a Bernardo Bertolucci

## Enllaços externs

* Pàgina de la pel·lícula a l'IMDb.
# Édouard Rolland

Édouard Rolland (Perpinyà, 7 de maig de 1833 - Bulaternera, 7 de setembre de 1919) va ser un diputat dels Pirineus Orientals a l'Assemblea Nacional francesa. Treballà com a comptable a Perpinyà i també fou conseller de l'ajuntament de Perpinyà.

## Mandats
### Diputat

* 1889-1893
* 1893-1898
* 1898-1902

## Enllaços externs

* Fitxa a la web de l'Assemblea Nacional francesa

## Notes

* 1 2 Fitxa a la web de l'Assemblea Nacional francesa
# Pere Mas (periodista)

Pere Mas (Terrassa, 1968) és un periodista català.
Interessat pel periodisme des de jove, va començar a estudiar ciències químiques, per acabar llicenciant-se en ciències de la informació. Va començar la seva trajectòria a TV20 i a Matadepera Ràdio. Posteriorment va col·laborar amb diversos mitjans locals, com Ràdio Terrassa, Ràdio Club 25, L'Actualitat, i més endavant va treballar per mitjans d'abast nacional com Com Ràdio i Catalunya Ràdio.
A la ràdio pública va col·laborar amb programes com El Cafè de la República i presentar programes com El matí de Catalunya Ràdio durant quatre estius i Tot és molt confús entre 2009 i 2012.
A Televisió de Catalunya ha col·laborat amb programes com Divendres, i va ser director del programa Preguntes Freqüents. És col·laborador d'El Món a RAC1, del programa Planta Baixa i Esport Club ha col·laborat en mitjans com el diari Sport, el Programa de Ana Rosa el Diari Ara, Enderrock o la revista Esguard.
El 2011 va rebre el premi Gual Permanent.
L'estiu del 2024 presentà el "Versió estiu" a RAC1 durant la temporada d'estiu.

## Referències

* 1 2 «Pere Mas: “Que jo parli de “La Riera” no em desacredita com a periodista per tractar temes polítics com la independència De Catalunya”». [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ Palau, La torre del. «Reconeixement institucional al periodista Pere Mas | La torre del Palau». [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ Terrassa, Diari de. «El periodista Pere Mas pronuncia una conferencia sobre su visión del "procés"» (en castellà). [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ BARCELONA, EL PERIÓDICO /. «Catalunya Ràdio aposta per Pere Mas per a 'El matí'», 16-07-2007. [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «Catalunya Ràdio prescindeix de 'Tot és molt confús'», 04-07-2012. [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ TV3. «El Perfil Digital de Pere Mas». [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «Pere Mas, nou director del 'FAQS'», 31-08-2020. [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «Progama Planta Baixa del 4 de juny de 2024». ccma.cat, 04-06-2024. [Consulta: 4 juny 2024].
* ↑ «Daley Blind amplia el contracte amb el Girona fins al 2026. L'Última hora de l'Almeria-Barça amb Xavi Lorente. Microscopi Delmàs. Parlem de nedar per l'ELA amb el president del Club Nàutic Cambrils. I tertúlia amb Arancha Rodríguez, Dani Senabre i Pere Mas.». ccma.cat, 16-05-2024. [Consulta: 4 juny 2024].
* ↑ «Los artículos de Pere Mas» (en castellà). Sport. [Consulta: 6 abril 2024].
* ↑ «Pere Mas enciende el debate en 'AR': "No hay garantías de que este juicio sea justo"» (en castellà). Mediaset, 02-11-2017. [Consulta: 4 juny 2024].
* ↑ Matadepera, Ajuntament de. «Pere Mas rep el premi». [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ MT, Redacció. «Sergi Ambudio, Pere Mas i Clara Molins, les veus d'estiu a RAC1», 19-07-2024. [Consulta: 26 juliol 2024].
# Pere Martínez Rosich

Pere Martínez Rosich (Palma, 1 d'abril de 1846 - novembre 1933) fou un empresari, banquer i polític mallorquí. En la década de 1880 va crear juntament amb Antoni Planas Franch, la Banca Martínez y Planas. Va ser Senador per les Balears en els periodes1898-1899 i 1905-1907. Membre del partit liberal, de l'1 de gener a l'agost de 1918 fou Batle de Palma. Va participar en el moviment associatiu, va ser president de la societat mutualista «La Protectora» i, a Palma, va crear la cooperativa «la Cívica».

## Referències

* ↑ «El Senat entre 1834 i 1923. Martínez y Rosich, Pedro» (en castellà). Senado de España. [Consulta: 25 abril 2021].
* ↑ Vives Verger, Enrique (Director) «Actualidad. El nuevo alcalde» (en castellà). Baleares. Revista semanal ilustrada [Palma], num. 38, 10-01-1918 [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ Isabel Peñarrubia i Marquès. Els partits polítics davant el caciquisme i la qüestió nacional a Mallorca (1917-1923). L'Abadia de Montserrat, 1991, p. 125–. ISBN 978-84-7826-272-4.
* ↑ Santana Morro, Manel. «3.- Evolució del cooperativisme (1900-1936)». Els cooperativisme de consum a Mallorca (1868-1936) p. 236. Bolletí de la Societat Arqueològica Lul·liana. Revista d'estudis històrics n.58, 2002. [Consulta: 26 abril 2021].
# Pere Mas Oliver

Pedro Mas Oliver (Palma, 1926 - 1991) fou un tinent coronel mallorquí que fou l'ajudant de Milans del Bosch quan aquest tragué els tancs al carrer a València durant el cop d'estat del 23 de febrer de 1981.
La seva història és la d'una fidelitat sense fissures al seu cap, en funció de la qual va oferir la seva casa del carrer General Cabrera de Madrid per a les reunions del capità general de València amb diversos dels conjurats. Processat per aquests fets, va ser condemnat pel CSJM a tres anys, pena que el Tribunal Suprem va elevar a sis.

## Referències

* ↑ Diario de Mallorca, 23 febrer 2006 (castellà)
* ↑ «Quiénes fueron y dónde acabaron los golpistas del 23-F». Diariocrítico.
# Parti Socialiste Ouvrier et Paysan

El Partit Socialista Obrer i Camperol (Parti Socialiste Ouvrier et Paysan, en sigla, PSOP) va ser un partit polític francès fundat en 1938 per dissidents de la SFIO agrupats entorn de la fracció Esquerra Revolucionària (Gauche révolutionnaire). Va ser dissolt el 1940 pel règim de Vichy.
Liderat per Marceau Pivert, el PSOP va reunir a elements socialistes dissidents de la SFIO, entre ells trotskistes i luxemburguistes. A nivell internacional, es va adherir a l'anomenat Buró de Londres (Centre Marxista Revolucionari Internacional). Va tindre uns 10.000 militants, però el seu creixement es va veure frenat per la competència amb la SFIO i el PCF. El seu òrgan de premsa era el periòdic Juin 36, i els seus joves s'agrupaven en la Jeunesse socialiste ouvrière et paysanne (JSOP).
Després de la dissolució decretada pel règim del mariscal Pétain, els militants del PSOP es van unir majoritàriament a les files de la Resistència, i després de l'alliberament de França alguns sectors es van plantejar refundar el PSOP. Finalment, no obstant això, la major part dels seus militants van optar per ingressar en la SFIO o en el PCF.

## Referències

* ↑ La Fédération de l'éducation nationale, 1928-1992: histoire et archives en débat s. 161
* ↑ Lew Trocki, Centryzm a IV Międzynarodówka, 1939.
* ↑ Le Mouvement social s. 54, Wydania 110-113
* ↑ Lucien Hérard, Ce qu’est le Parti Socialiste Ouvrier et Paysan, éditions du PSOP, janvier 1939, s. 10, 15
* ↑ Christophe Bourseiller Cet étrange Monsieur Blondel: enquête sur le syndicat force ouvière 1997 s. 84
# Pegida

Patriotes Europeus contra la Islamització d'Occident (en alemany Patriotische Europäer gegen die Islamisierung des Abendlandes o Pegida) és un moviment polític alemany originari de Dresden. Des del 20 d'octubre de 2014 ha estat organitzant manifestacions públiques cada dilluns en contra del govern alemany en protesta contra la que consideren islamització d'Occident.
Pegida fou fundat el 2014 per Lutz Bachmann, qui dirigeix una agència de relacions públiques a Dresden. Bachmann digué que allò que l'impulsà a crear Pegida fou ser testimoni d'una manifestació a favor del Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK) a Dresden. La seva reacció va ser la d'iniciar un grup de Facebook oposant-se a l'enviament d'armes al PKK.
La credibilitat de Bachmann com a líder ha estat severament qüestionada a causa del seu antecedent penal, que inclou "16 robatoris, conduir sota efectes de l'alcohol i fins i tot traficar amb cocaïna".

## Referències

* 1 2 «Estimated 15,000 people join ‘pinstriped Nazis' on march in Dresden». The Guardian, 15-12-2014 [Consulta: 4 gener 2015].
* ↑ «The end of tolerance? Anti-Muslim Movement Rattles Germany». Der Spiegel. [Consulta: 13 gener 2015].
* ↑ «In German City Rich With History and Tragedy, Tide Rises Against Immigration». The New York Times. [Consulta: 13 gener 2015].
# Patryk Stosz

Patryk Stosz (Kluczbork, 15 de juliol de 1994) és un ciclista polonès, professional des del 2013. Entre el 2015 i el 2019 va córrer a l'equip CCC Sprandi Polkowice i des del 2020 ho fa al Voster ATS Team. En el seu palmarès destaca la Volta a Bulgària del 2020, així com diverses etapes en curses d'una setmana com la Małopolski Wyścig Górski o la Cursa de Solidarność i els Atletes Olímpics.

## Palmarès

* 2016
** Campió de Polònia en contrarellotge sub-23
* 2019
** 1r a la Korona Kocich Gór
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Almati
* 2020
** 1r a la Volta a Bulgària i vencedor d'una etapa
* 2021
** Vencedor d'una etapa a la Belgrad-Banja Luka
** Vencedor d'una etapa a la Małopolski Wyścig Górski
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de Solidarność i els Atletes Olímpics
** Vencedor d'una etapa al CCC Tour-Grody Piastowskie
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Romania
** Vencedor d'una etapa al Circuit de les Ardenes
* 2022
** 1r al Gran Premi Gorenjska
** Vencedor d'una etapa a la Małopolski Wyścig Górski
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de Solidarność i els Atletes Olímpics
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bulgària
* 2023
** 1r al Poreč Trophy
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bulgària
* 2024
** 1r a la Clàssica de l'Illa Maurici
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de Solidarność i els Atletes Olímpics

## Referències

* ↑ «Sagans announce birth of baby boy - News shorts». Cyclingnews.com. Immediate Media Company, 25-10-2017 [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ «Voster ATS Team». UCI.org. Union Cycliste Internationale. Arxivat de l'original el 4 març 2021. [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ Archives, Cycling. «Patryk Stosz» (en anglès). [Consulta: 9 març 2023].
# Rafael Garcia Aroca

Rafael Garcia Aroca (nascut en 1882 - ?) fou un empresari i polític català. Treballava com a comerciant sabater i assolí certa rellevància l'any 1923, quan fou membre de la Junta Consultiva de la Unió Gremial i vocal de la Junta Municipal del Partit Liberal, amb el que fou elegit regidor a l'ajuntament de Barcelona a les eleccions municipals de 1923. El 1930 fou elegit cap de la junta del Partit pel Districte 4.
El 1933 fou fundador amb Luys Santa Marina de la Unión Social Hispánica, un dels partits de caràcter protofeixista fundats a Barcelona, de la que en fou secretari, i oïdor de comptes del Foment de la Sabateria. Durant la guerra civil espanyola formà part de la cinquena columna, raó per la qual el 2 de març de 1937 fou condemnat pel Tribunal Popular a una multa de 2.000 pessetes, i l'agost de 1938 fou detingut novament pel Tribunal d'Espionatge i Alta Traïció en una operació en la qual s'intervingué material destinat a l'especulació i obres d'art de gran valor. L'agost de 1939 formà part de la comissió gestora del Servicio Sindical del Fomento de la Zapatería.

## Referències

* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.167. ISBN 978-84-9850-461-3.
# Donald (Oregon)

Donald és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 608 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Donald tenia 608 habitants, 202 habitatges, i 163 famílies. La densitat de població era de 1.067 habitants per km².
Dels 202 habitatges en un 43,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,8% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 19,3% no eren unitats familiars. En el 12,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,01 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,34.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,3% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 35,5% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 5,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 113,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.208$ i la renda mediana per família de 50.227$. Els homes tenien una renda mediana de 31.696$ mentre que les dones 30.078$. La renda per capita de la població era de 16.752$. Aproximadament el 6,3% de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Donald». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Donald». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Marco Antonio Mandruzzato

Marco Antonio Mandruzzato (Treviso, 16 de maig de 1923 - Milà, 31 d'octubre de 1969) fou un tirador d'esgrima italià, especialista en espasa, que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va guanyar la medalla de plata en la prova d'espasa per equips del programa d'esgrima. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del món d'esgrima de 1949.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Marco Antonio Mandruzzato». [Consulta: 1r agost 2022].
# Manuel Maynar Barnolas

Manuel Maynar Barnolas (Eixea, 28 d'octubre de 1875 - Saragossa, 22 d'agost de 1960) va ser un advocat, polític i esperantista aragonès.
Com a advocat, va destacar a la crònica forense. Va ser degà del Col·legi Professional d'Advocats i assessor jurídic de la Junta de Defensa. Va ser diputat provincial i regidor a l'Ajuntament de Saragossa. L'abril de 1931 va participar en l'acte del Sindicat d'Iniciativa i Propaganda (SIPA), on es va proposar l'elaboració d'un estatut d'autonomia per a Aragó. Va tenir inquietuds culturals i va ser director del diari de las Cinco Villas. També va ser un important promotor de la llengua auxiliar internacional esperanto, idioma que havia aprés el 1909 del professor Emilio Artigas. Juntament amb el catedràtic d'història Andrés Giménez Soler va crear una càtedra d'esperanto a la Universitat de Saragossa. Va ser durant molts anys president de l'associació "Frateco" de Saragossa, on va coincidir amb Pedro Ramón y Cajal. Amic també de Francisco Azorín, va ser un gran defensor que el moviment esperantista espanyol s'organitzés a través d'una confederació, i va tenir fortes discussions amb els seguidors d'una estructura més centralitzada, en particular amb Julio Mangada Rosenörn i José Perogordo, comptant tanmateix amb el suport de Vicente Inglada Ors. Maynar va ser el president de la Confederació Espanyola d'Esperanto, que agrupava associacions de Catalunya, Aragó, Astúries i el País Valencià. El 1930 la Federació Esperantista Catalana el va anomenar Membre Honorari.

## Obres

* A los esperantistas españoles.Tercera circular Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine.. Tip. La Académica - Federico Martínez. Zaragoza, 1931
* El testamento es un absurdo. Reus, 1948
* Informe pronunciado por el Dr. Manuel Maynar Barnolas en defensa de Pedro Lucas Martinez Coromina, procesado por supuesto delito de asesinato, el 16 de Enero de 1948. Tall. Edit. El Noticiero, 1948

## Referències

* ↑ «Notas necrológicas de Don Salvador Minguijón, Don Manel Maynar Barnolas, Don Emilio Laguna Azorín y Don José Gascón y Marín.» (en castellà). [Consulta: 5 octubre 2014].
* ↑ Cortés Valenciano, Marcelino. Prensa y regeneracionismo en las Cinco Villas (1910-1914) (en castellà), p. 285-286 [Consulta: 5 octubre 2014]. Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
* ↑ Maynar Barnolas, Manuel. «A los esperantistas españoles.Tercera circular» (en castellà). Tip. La Académica - Federico Martínez. Zaragoza, 1931. Arxivat de l'original el 2014-10-09. [Consulta: 6 octubre 2014].
* ↑ Ivan Širjaev; Ludoviko Kökény; Vilmos Bleier; Kálmán Kalocsay. Enciklopedio de Esperanto (en esperanto). Budapest: Literatura Mondo, 1933-1934.
# Marc Emili Lèpid (cònsol 285 aC)

Marc Emili Lèpid (en llatí Marcus Aemilius Lepidus) va ser un magistrat romà del segle iii aC. Formava part de la gens Emília i era de la família dels Lèpid. Segurament era pare de Marc Emili Lèpid, cònsol l'any 232 aC.
Va ser elegit cònsol l'any 285 aC juntament amb Gai Claudi Canina. El seu nom únicament es menciona als Fasti.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/772?rgn=full+text;view=image;q1=LepidusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 762. ]
# Láchar

Láchar és un municipi espanyol situat en la part occidental de la Vega de Granada, (província de Granada). Pel seu terme municipal discorren el riu Genil i Noniles L'ajuntament està format pels nuclis de Láchar i Peñuelas.
La principal activitat productiva és l'agricultura i la construcció.

## Agermanament

* Brenna, Itàlia
# Lácara

* Per a altres significats, vegeu «Riu Lácara».
Lácara és una pedania del municipi espanyol de Montijo. Pertany a la província de Badajoz, a Extremadura. Se situa a 8 quilòmetres del cap de municipi, Montijo. És un poble de creació recent, es fundà durant el pla de colonització de las Vegas Bajas del Guadiana.