OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manuel Medina Ortega

Manuel Medina Ortega (Arrecife, Lanzarote, 1935) és un jurista i polític canari.
Provenia d'una família nombrosa, tenia vuit germans. Els seus pares eren Celia Ortega i Rafael Medina Armas, alcalde d'Arecife (Lanzarote) el 1936 pel Front Popular. Llicenciat en Dret per la Universitat de La Laguna (1957) es doctora en Dret per la Universitat de Madrid (1961). En 1962 obté un Master en Dret Comparat per la Universitat de Colúmbia i és casat amb Nancy Miltimore Chichester.
Quant a la seva trajectòria acadèmica, ha estat Professor de Dret Internacional i Relacions Internacionals de la Universitat Complutense de Madrid (1959-1975), Professor de la Universitat de Redlands, Califòrnia (1969-70), Degà de la Facultat de Ciències Polítiques i Sociologia de la Universitat Complutense de Madrid (1975), Catedràtic de Dret Internacional de la Universitat de la Laguna (1975-78), Vicerector de la Universitat de la Laguna (1976-78) i Catedràtic de Relacions Internacionals d'Universitat Complutense de Madrid (1978-82). És membre de l'Associació Espanyola de Professors de Dret Internacional i Relacions Internacionals.
Va obtenir la condecoració d'Encomienda de Nombre de l'Orde d'Isabel la Catòlica en 1985.
Com a polític, fou president del Partido Socialista Popular (PSP) a les Illes Canàries de 1976 a 1978, però després va ingressar al PSOE. Ha estat diputat a Corts del PSOE per la circumscripció de Las Palmas a les eleccions generals espanyoles de 1982 i des de les eleccions de 1987 és diputat al Parlament Europeu per aquest partit. Ha estat vicepresident del Parlament Europeu (1986-1987), president de la Delegació per a les Relacions amb els països de l'Amèrica del Sud (1987-1989 i 1989-1994) i Coordinador del Grup Socialista Europeu en la comissió d'Assumptes Jurídics (1992-1994 i 1999-2004).

## Llibres

* El derecho de secesión en la Unión Europea Fundación Alfonso Martín Escudero, 2014. ISBN 9788415948544
* Introducción al derecho internacional amb Michael Akehurst, Alianza Editorial, 1986. ISBN 84-206-8020-6
* Teoría y formación de la sociedad internacionalTecnos, 1982. ISBN 84-309-0949-4
* Las organizaciones internacionales Alianza Editorial, 1976. ISBN 84-206-2170-6

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* Bloc de Manuel Medina Ortega
* Fitxa de Manuel Medina Ortega al Parlament Europeu
* «Obra de Manuel Medina Ortega» a Dialnet.
* Notícies sobre Manuel Medina a El País
# Marc Emili Lèpid (cònsol 126 aC)

Marc Emili Lèpid (en llatí Marcus Aemilius M. F. M. N. Lepidus) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Era segurament fill de Marcus Aemilius Lepidus i suposat germà de Marcus Aemilius M. F. M. N. Lepidus Porcina, cosa dubtosa al dir-se els dos Marc (Marcus) encara que es van donar alguns casos. Formava part de la gens Emília, una antiga gens romana del temps del rei Numa, i era de la família dels Lèpid.
Va ser elegit cònsol l'any 126 aC juntament amb Luci Aureli Orestes.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/774?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=LepidusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 764. ]
# Lá

Lá (gaèlic irlandès 'Dia'), més tard Lá Nua (gaèlic irlandès 'Nou Dia') fou un diari publicat totalment en irlandès, editat a Belfast. Fou el primer diari a Irlanda publicat totalment en irlandès. Lá Nua pertanyia al Belfast Media Group, i era germà bessó del diari Andersonstown News, també publicat a Belfast.
Fundat en 1984, durant molts anys havia estat un fulletó d'aparició setmanal en format tabloide, amb el temps esdevingué diari. Tenia una tirada d'uns pocs milers d'exemplars i una pàgina web activa, Lá atenia la comunitat de parla irlandesa d'arreu de l'illa i a l'estranger. Tenia una gamma de suplements, incloent arts, educació, esports, negocis i entreteniment. Va tenir cinc editors, incloent els fundadors Gearóid Ó Cairealláin i Eoghan O Neill, Ciarán Ó Pronntaigh, Concubhar Ó Liatháin i finalment Donall Mac Giolla Chóill (febrer-desembre 2008).
A l'octubre de 2008 es va anunciar que el diari es deixaria de publicar a finals de 2008. Foras na Gaeilge van acordar no finançar més el diari a causa de la seva insuficient circulació i disponibilitat. L'últim número es va publicar el 19 de desembre del 2008.
La secció literària fou traslladada a l'Andersonstown News durant uns mesos editat per Donall Mac Giolla Chóill i més tard per Ciarán Ó Pronntaigh, i tots els articles estaven disponibles a la web oficial.

## Referències

* ↑ Tanca 'Lá Nua', l'única publicació diària en gaèlic irlandès, Nationalia, 19 de desembre de 2008
* ↑ Final edition of Lá Nua published, al web de Raidió Teilifís Éireann, 19 de desembre de 2008

## Enllaços externs

* Pàgina oficial, ja no disponible
* Exemplar de Lá Nua
# Lágrimas de Sangre

Lágrimas de Sangre (LDS) és una banda de rap combatiu formada al Masnou i Barcelona al 2006. Actualment, el grup està format per Neidos, Still ill, Microbio, Acid Lemon (productor i arreglista) i Ricky Hammond.

## Discografia

* 2007: Coincidencia
* 2008: Dos punto cero
* 2011: La Real Música Explicita
* 2012: 15-LDS
* 2013: Derechos y Derechas
* 2013: En la herida
* 2014: Mogudes i Deliris
* 2015: Si uno no se rinde
* 2016: Viridarquía
* 2019: Vértigo
* 2022: Armónico Desorden

## Referències

* 1 2 3 «Pàginal oficial». Arxivat de l'original el 2016-06-16. [Consulta: 16 juny 2020].
* ↑ «Àlbum "Si uno no se rinde"». [Consulta: 16 juny 2020].
* ↑ «Bandcamp de Lagrimas de Sangre» (en castellà). [Consulta: 16 juny 2020].
https://www.mondosonoro.com/entrevistas/lagrimas-de-sangre-entrevista/
https://www.mondosonoro.com/noticias-actualidad-musical/still-ill-lagrimas-de-sangre-disco-en-solitario/
https://www.elplural.com/sociedad/cultura/lagrimas-de-sangre-cuando-valtonyc-se-exilio-lo-celebramos-como-si-fuera-un-heroe-del-pueblo_211577102

## Enllaços externs

* Lágrimas de Sangre - Lloc web oficial
# Manuel García Amigo

Manuel García Amigo (Fuentespreadas, província de Zamora, 2 d'octubre de 1933 - 26 de gener de 2012) va ser un jurista i polític espanyol. Es doctorà en Dret a la Universitat de Salamanca i a la d'Universitat de Bolonya. Durant molts anys ha estat catedràtic de dret civil de la Universitat Complutense, on actualment és professor emèrit. Ha escrit Derecho Civil de España (1997) amb Manuel Garcia Cobaleda.
A les eleccions generals espanyoles de 1982 fou elegit diputat d'Alianza Popular per la província de Saragossa. Al Congrés dels Diputats fou vocal la Comissió de Justícia i Interior (1982-1984) i vicepresident segon de la Comissió Constitucional (1982-1986). Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament Europeu de 1987 i 1989. De 1992 a 1994 fou vicepresident del Grup del Partit Popular Europeu.

## Referències

* ↑ Web de la Complutense

## Enllaços externs

* Fitxa del Parlament Europeu
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Marcel Cadolle

Marcel Cadolle (3r districte de París, 21 de desembre de 1885 - 17è districte de París, 21 d'agost de 1956) era un ciclista francès amb una carrera prometedora, però que es va veure estroncada per un greu accident que patí durant el Tour de França de 1907. Fou ciclista professional els anys 1906 i 1907.

## Palmarès

* 1903 (amateur)
** Campió de França amateur
** 1r a la París-Caen
** 1r de la Brussel·les - Lieja
* 1905
** 1r a la París-Caen
* 1906
** 1r a la Bordeus-París
** 2n a la París-Roubaix
* 1907
** Vencedor d'una etapa Tour de França
** 4t a la Bordeus-París

### Resultats al Tour de França

* 1906. Abandona (11a etapa)
* 1907. Abandona (7a etapa)

## Referències

* ↑ Archives de l’état civil de Paris en ligne, acte de naissance N° 3/2128/1885, avec mention marginale du décès
* ↑ «CADOLLE Marcel» (en francès). memoire-du-cyclisme. [Consulta: 30 juny 2024].
# Manuel Ruiz del Cerro

Manuel Ruiz del Cerro (c. 1799 - p. 1850) fou un impressor i espia espanyol..
Era fill de l'apotecari Castor Ruiz del Cerro, a ser impressor i caixista de la impremta madrilenya del Carrer de Juanel i després de la d'Alejo López García, on s'imprimia El Zurriago, el més important dels periòdics del liberalisme exaltat del Trienni Liberal. Casat amb Manuela López, va ser processat el 2 de febrer de 1822 i condemnat a tres mesos i multa; malalt d'hemoptisi, va estrenar la comèdia El divorcio por amor sota el patrocini de l'empresari Alejandro Oliván.
El 1823 es va posar al servei del futur guerriller carlí Manuel Adame, "el Locho", però no va poder impedir la seva detenció. Hauria estat penjat de la forca si no hagués promés a Narciso de Heredia delatar masons i comuners. Sirvió como espía al superintendente de policía Mariano Rufino González. Va servir com a espia al superintendent de policia Mariano Rufino González. S'infiltra en l'ala més retrògrada de l'absolutisme i desbarata una conjura carlina el 1825. Es va infiltrar una altra vegada en la societat secreta de Los numantinos amb el nom fals anagramàtic Manuel Cirerer i va delatar José de Espronceda, Ventura de la Vega, Tejedor, Arroyal, Patricio de la Escosura i N. Lerma, qui foren empresonats el 28 de gener de 1828. Quan Juan José Recacho es converteix en superintendent de policia, les atribucions de Ruiz del Cerro creixen. El 1827 Calomarde acaba amb Recacho i bandeja Ruiz del Cerro a les Balears, però als pocs mesos aconsegueix escapar i arribar a París. L'agost de 1828 es presenta a l'ambaixador espanyol Narciso de Heredia, el seu antic protector, a qui ofereix vigilar aquesta vegada als liberals emigrats; a més treballa en la policia secreta de Jules de Polignac, el ministre francès, i sosté un negoci alhora, una fonda o casa de menjars, que li serveix de tapadora. Després de la revolució es queda en l'atur i torna amb l'amnistia. L'agost de 1836 és subdelegat de policia de Madrid, però cau el govern i ha de fugir. Se li ocupen papers comprometedors que El Eco del Comercio publica en part. Encara que protesta al diaro El Español, El Eco del Comercio revela ja tot el tèrbol passat del personatge. El 1850 va publicar el fulletó Vicios de la teoría de los gobiernos republicanos y de los mixtos desde la más remota antigüedad, Madrid: Imp. Vicente de Lalama, 1850.

## Fonts

* VV. AA., Diccionario biográfico del Trienio Liberal. Madrid: El Museo Universal, 1992.
# L'absenta

* Aquest article tracta sobre la pintura d'Edgar Degas. Si cerqueu el quadre de Ramon Casas, vegeu «Madeleine (pintura)».
L'absenta (francès: L'Absinthe) és una pintura a l'oli realitzada per Edgar Degas el 1876 i que actualment s'exposa al Museu d'Orsay de París.
És una de les obres més famoses de Degas, en la seva època objecte de discussió, que presenta a dos parroquians amb la mirada vaga en el cafè de la «Nouvelle-Athènes>, de París. La copa de davant de la dona conté absenta (recognoscible pel seu color verd pàlid), un licor fort molt popular en aquell temps, pera també considerat com molt perjudicial. Degas va elegir com a model a l'actriu Ellen Andrée i al pintor Marcellin Desboutin, ambdós amics seus. Les figures, que ocupen el costat dret del quadre, estan descentrades, una decisió magistral que produeix la sensació que han estat captades per la mirada casual d'un observador de passada.
El conjunt ens presenta d'una forma igual de convincent una imatge de la vida real -el destí desafortunat de dues persones qualsevol- que va escandalitzar els crítics més conservadors, convençuts que l'art havia de tractar temes més elevats. L'obra fou treta a subhasta a Londres el 1892, però va ser rebuda amb desinterès i adjudicat a un preu més aviat baix. L'any següent fou exposada, també a Londres, i va rebre severes crítiques. Tanmateix, alguns crítics foren més perspicaços: D.S. MacColl, un dels primers partidaris britànics de l'impressionisme, el va descriure com «un quadre d'una força insuperable, capaç d'exercir una atracció magnètica.»

## Referències

* ↑ Argullol, Rafael «El calze sagrat de la tenebra». Ara Diumenge (Diari Ara), 16-08-2015, p. p.19 [Consulta: 23 agost 2015].

## Bibliografia

* Degas. Grandes maestros de la pintura. 2001, Barcelona. Ediciones Altaya ISBN 84-487-0576-9
# Gears of War

El Gears of War o GoW és un videojoc del tipus tàctic d'acció/horror en tercera persona desenvolupat per Epic Games per a Xbox 360, que utilitza l'avantguardista motor gràfic Unreal Engine 3. Es va començar a distribuir el 7 de novembre de 2006 als Estats Units i el 17 del mateix mes a Europa. N'existeix una versió limitada de col·leccionista, com també una versió estàndard i va ser, al costat de The Legend of Zelda: Twilight Princess per a Wii, el títol més esperat de l'any 2006. Al cap de poc de ser llançat va destronar Call of Duty 2 com a joc més venut d'Xbox 360.
Als Estats Units, el joc ja ha venut gairebé 4 milions de còpies, 2 milions a Europa, i arreu del món ja supera els 6 milions de còpies. El joc va guanyar el premi 1UP WON en la categoria "Millor joc internacional d'acció".
El joc es basa en frenètics tirotejos on és vital usar la cobertura que ofereixen els escenaris per a mantenir al personatge fora de perill. Es tracta, per tant, d'un joc molt més tàctic del que cap esperar en el gènere. La campanya principal està dividida en 5 actes, que poden ser jugats tant individualment com de manera cooperativa amb un company, ja sigui en la mateixa consola o bé en línia mitjançant la xarxa. L'apartat multijugador presenta diferents tipus de batalles entre els CGO i els Locust, bàndols compostos per entre 1 i 4 jugadors.

## Enllaços externs

* Anàlisi a VaDeJocs.cat a Internet Archive (català)
# Endi

Endi (en llatí Endius, en grec antic Ἔνδιος "Endios") fou un polític espartà fill d'Alcibíades, d'una família emparentada o relacionada amb l'atenenc Alcibíades i d'una generació anterior però propera, que va introduir aquest nom espartà entre els atenencs.
Sembla que va ser un dels tres ambaixadors enviats per Esparta l'any 420 aC per dissuadir a Atenes d'una aliança amb Argos. Van ser escollits, diu Tucídides, per la creença que eren acceptables pels atenesos i per agradar a Alcibíades, que probablement va aprofitar aquest avantatge per organitzar un engany que va impedir l'aliança.
Va ser elegit èfor la tardor de l'any 413 aC, en el moment del desastre atenenc a Siracusa i per mitjà d'ell, Alcibíades va donar un cop fort al seu país portant els lacedemonis a atacar a la costa de Jònia que segurament s'hauria posposat. La seva influència va aconseguir que Esparta prestés ajuda a Quios i quan les naus d'Alcibíades es van trobar bloquejades al Pireu aturant totes les operacions, va convèncer de nou Endi i els seus col·legues perquè fessin un nou intent.
Tucídides diu que Alcibíades era el seu πατρικὸς ἐς τὰ μάλιστα ξένος ("patrikós és ta málista xénos") que probablement vol dir que va residir a casa seva durant la seva estada a Esparta.
Segons diu Diodor de Sicília, després de la batalla de Cízic l'any 410 aC va ser enviat altre cop com ambaixador a Atenes amb propostes raonables de pau que van ser rebutjades per influència del demagog Cleofó. És probable aquest viatge a Atenes degut a les seves relacions d'amistat amb Alcibíades, el vencedor a Cízic, encara que d'aquest fet no en parli Xenofont.

## Referències

* ↑ Endius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 16
# Tour del Gavaudan Llenguadoc-Rosselló

El Tour del Gavaudan Llenguadoc-Rosselló és una competició ciclista per etapes que es disputa al Llenguadoc-Rosselló. La primera edició data del 1973, i les primeres edicions va estar reservada a corredors amateurs, fins que va desaparèixer el 1993. El 2006 es va recuperar, i tres anys més tard, va entrar al calendari de l'UCI Europa Tour.

## Palmarès
### Fins al 1993

| 1973: Bernard Bourreau 1974: Michel Charlier 1975: Bernard Vallet 1976: Joël Millard 1977: Michel Charlier 1978-79: No disputat 1980: Philippe Chevallier | 1981: Etienne Néant 1982: Jean-Marie Landher 1983: Bernard Pinneau 1984: Bernard Faussurier 1985: Jean-Paul Garde 1986: Fabrice Lagrange 1987: Denis Jusseau | 1988: Philippe Delaurier 1989: Luis Felipe Moreno 1990: Eugeny Anaskine 1991: Artūras Kasputis 1992: Pascal Hervé 1993: Pascal Churin |

### A partir del 2006

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2006 | Ludovic Martin | | |
| 2007 | Tanel Kangert | David Tanner | Sébastien Grédy |
| 2008 | Mateusz Taciak | Julien Antomarchi | Brice Feillu |
| 2009 | David Rösch | Julien Simon | Sébastien Harbonnier |
| 2010 | Jérôme Coppel | Guillaume Levarlet | Wilco Kelderman |
| 2011 | Guillaume Levarlet | Jonathan Hivert | Paul Voss |
| 2012 | Davide Rebellin | Robert Vrečer | Rudy Molard |
| 2013 | Yoann Bagot | Stéphane Rossetto | Sébastien Duret |
| 2014 | Amets Txurruka | Thomas Degand | Alexis Vuillermoz |
| 2015 | Thibaut Pinot | Thomas Voeckler | Stéphane Rossetto |
| 2016 | No disputat |
| 2017 | Guillaume Martin | Romain Sicard | Nicolas Edet |
| 2018 | Jaakko Hänninen | Rein Taaramäe | Geoffrey Bouchard |

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
# Jordi García González

Jordi García González, més conegut com a Cholo García (Barcelona, 2 de maig de 1961) és un atleta català especialista en camp a través i en curses de fons.
Nascut a Barcelona, fill de pare andalús i mare catalana, es formà i començà a competir al Club Natació Montjuïc, a les ordres d'Enrique Félez, com a entrenador. El 1980 fitxà pel FC Barcelona. El febrer de 1980 es proclamà, amb gran rotunditat i comoditat, campió d'Espanya júnior de camp a través al campionat celebrat a l'hipòdrom de Lasarte, a Sant Sebastià. A més hi havia vençut aquell any en la seva categoria en els cros d'Elgóibar i Sant Sebastià. Dues setmanes després d'haver guanyat el campionat d'Espanya, el març d'aquell mateix any, al VIII Campionat de Món de Camp a Través celebrat a l'hipòdrom de Longchamp, al costat del Bosc de Boulogne, a París, es convertí en el primer atleta estatal que guanyà un Mundial de cros en categoria júnior. Aquest títol s'afegí a l'estatal júnior. En categoria absoluta, competí en quatre edicions més del Mundial, els anys 1981, 1982, 1983 i 1984. En l'àmbit català, el 1983 guanyà un títol absolut de camp a través i en el Campionat d'Espanya acredità dues terceres posicions els anys 1983 i 1984. El 1983 passà de nou a les files del CN Montjuïc, a les ordres de Gregorio Rojo. En pista, la seva distància preferida foren els 5.000 metres, on millorà tres vegades el rècord català, la darrera el 1983. El mateix any, establí també una plusmarca catalana de 3.000 metres. El 1983 fou semifinalista en els 5.000 metres en la primera edició del Mundial, i participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984. També ha destacat en la modalitat de les curses en ruta, aconseguint dues victòries consecutives, els anys 1981 i 1982, en la clàssica i popular Cursa Jean Bouin. La carrera esportiva de Jordi Garcia va ser curta, però intensa. Amb vint-i-tres anys anys, un accident de trànsit i diverses lesions estroncaren la seva trajectòria esportiva.

## Referències

* 1 2 «Jordi García González». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Villaseñor, Miguel. «El primer título mundial para un atleta español en categoría júnior: 30 años de la victoria de Jordi García en el Mundial de cross». Reial Federació Espanyola d'Atletisme (RFEA), 03-03-2010. Arxivat de l'original el 28 de juny 2022. [Consulta: 10 març 2020].
* ↑ Castelló, F. «Jordi Garcia n° 1 del cross mundial junior». Mundo Deportivo (Hemeroteca), 12-03-1980, pàg. 39 [Consulta: 10 març 2020].
* 1 2 Agustí, Xavier «Abans de l'era africana Avui fa 30 anys Jordi Garcia va conquerir el títol mundial de cros júnior». El Punt Avui, 09-03-2010 [Consulta: 10 març 2020].
* ↑ C., F. «La larga marcha de la Jean Bouin”: “Cholo” García y González acaban con el “imperio britànico”». Mundo Deportivo (Hemeroteca), 20-01-1985 [Consulta: 10 març 2020].
# Proasellus variegatus

Proasellus variegatus és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.
És una espècie demersal, la qual viu a l'aigua dolça de pous.
Es troba a Europa: conca hidrogràfica del riu Sado (l'Alentejo, Portugal).

## Referències

* 1 2 World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ SeaLifeBase (anglès)
* ↑ Fauna ibérica - CSIC (castellà)
* ↑ Biodiversidade em Portugal (portuguès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
# Geba

«Geba» té aquests significats:
* Riu Geba, riu de Guinea, Senegal i Guinea-Bissau
* Sil·labari Geba, sistema d'escriptura sil·làbica de la llengua naxi
* Geba (ciutat), ciutat de l'antiga Israel
# Marc-Joseph Marion du Fresne

Marc-Joseph Marion du Fresne o Nicolas Thomas Marion du Fresne (Saint-Malo, 22 de maig de 1724 - Bay of Islands, Nova Zelanda, 12 de juny de 1772), va ser un navegant i explorador francès del segle xviii, que va descobrir el 1772 l'illa Marion, l'illa del Príncep Eduard i les Illes Crozet.

## Biografia

Va néixer en el si d'una rica família de Saint-Malo, a la Bretanya. El 1745 inicià una carrera d'oficial d'infanteria de marina, obtenint el grau de capità, després del de tinent de fragata. El 1752 deixa l'exèrcit pel comerç, incorporant-se a la Compagnie des Indes. El 1769, després de la dissolució de la Companyia, Marion-Dufresne comanda una expedició que porta a Tahití l'indígena Aoutourou que el 1768 va viatjar a París amb Louis Antoine de Bougainville. L'expedició parteix el 18 d'octubre de 1771 de Port-Louis a l'illa de França (antic nom de l'illa Maurici). Marion-Dufresne comanda el Mascarin, secundat per Julien Crozet, i Ambroise Bernard-Marie Le Jar du Clesmeur és al capdavant del Marquès de Castries. Però Aoutourou mor de la verola durant l'escala a Madagascar el 6 de novembre de 1771.
Les prioritats del viatge són llavors modificades, i Marion-Dufresne es dirigeix cap al sud. Ateny el 13 de gener de 1772 l'illa Marion i l'illa del Príncep Eduard, que anomena Terra de l'Esperança i illa de la Cova. Aquestes illes, descobertes el 1663 per Barent Barentszoon Lam i avui possessions sud-africanes, havien quedat oblidades degut a una mala estimació de la seva posició. Aquest mateix dia, a causa de la calitja, la roda del Mascarin aborda el Marquès de Castries i li causa desperfectes importants que impulsa l'expedició a buscar terra per tal d'efectuar reparacions.
El 22 i 24 de gener de 1772, Marion-Dufresne descobreix un arxipèlag, al qual Cook donarà el nom de Crozet. Ell en pren possessió dipositant una ampolla contenint un pergamí a les armes del rei de França sobre l'illa de la Presa de Possessió (actual illa de la Possessió).
Marion-Dufresne arriba a Tasmània el 3 de març de 1772 i posteriorment a Nova Zelanda, el 10 del mateix mes. El 4 de maig de 1772, els dos vaixells llencen àncores a la badia de les illes, anomenada Port-Marion pels francesos.
Els primers contactes amb els maori són més aviat cordials. Els francesos s'estableixen per a un temps a Port-Marion, reparant els seus vaixells, emmagatzemant aliments, cuidant els seus malalts de l'escorbut, i comerciant amb els maori. Tanmateix, després de la demolició de kaoris, que eren arbres sagrats per als indígenes, aquests decideixen atacar als europeus; els massacren el 12 de juny de 1772. Del Clesmeur pren llavors el comandament de l'expedició, i Julien Crozet es fa el comandant del Mascarin. El 7 de juliol, una expedició, enviada al poble del cap dels maori per intentar trobar els rastres de Marion-Dufresne, descobreix restes de la matança i també indicis de pràctiques caníbals.

## Enllaços externs

* Marion-Dufresne a la filatèlia (francès)
* Genealogia de Marion-Dufresne(francès)