OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Temporada 1952-1953 del Club Joventut Badalona

La temporada 1952-1953 va ser la 14a temporada en actiu del Club Joventut Badalona des que va començar a competir de manera oficial. En aquesta temporada es va proclamar campió de la Copa del Generalíssim i del XXVIII Campionat de Catalunya, sent el campió d'aquesta darrera competició per segona temporada consecutiva.

## Resultats
### Campionat d'Espanya - Copa del Generalíssim

El Joventut va guanyar aquesta edició de la Copa del Generalíssim. Va finalitzar primer al grup de Barcelona, per davant del CF Barcelona, el RDC Espanyol i l'Español FJ (València). En semifinals va eliminar el Barça, en una eliminatòria en que va ser necessari un tercer partit de desempat, que es va disputar a la pista neutral del CE Laietà. A la final, disputada a Valladolid, es va imposar al Reial Madrid CF per 41 a 39.

### Campionat de Catalunya

La Penya es va proclamar campiona del Campionat de Catalunya per tercera vegada, la segona consecutiva. Al final de la competició hi va haver un empat a 49 punts entre el FC Barcelona i el Joventut, i es va haver de celebrar un partit de desempat a la Monumental per a decidir el campió, on el Joventut derrotà el Barça per 51 a 38.

## Plantilla

La plantilla del Joventut aquesta temporada va ser la següent:
* Club Joventut Badalona: plantilla 1952-53
* Jugadors
* Marcel·lí Maneja
* Josep Gubern
* Josep Brunet
* Andreu Oller
* Josep Massaguer
* Jaume Bassó
* Joan Canals
* Julio Canals
* Jaume Fajeda
* Jordi Parra
* Jordi Masferrer
* Quico Martínez
* Roca
* Entrenador
* Josep Grau Mas

## Notes

* ↑ També apareix com "Jorge Canals".

## Referències

* 1 2 «XVII Campeonato de España / Copa del Generalísimo 1953» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 25 abril 2018].
* ↑ «Història. Anys 50: Els èxits segueixen i arriba la lliga nacional». Penya.com. [Consulta: 1r maig 2018].
# Rajnath Singh

Rajnath Singh ( pronunciació (?·pàg.); Chandauli, 10 de juliol de 1951) és un polític indi que exercia de ministre de Defensa de l'Índia. És l'expresident del partit Bharatiya Janata. Anteriorment, va exercir com a ministre en cap d'Uttar Pradesh i com a ministre de gabinet al govern de Vajpayee. Va ser el ministre de l'Interior al Primer Ministeri de Modi. També ha estat president del BJP dues vegades, és a dir, del 2005 al 2009 i del 2013 al 2014.

## Referències

* ↑ DelhiJanuary 23, India Today Online New; January 23, 2013UPDATED:; Ist, 2013 12:12. «Who is Rajnath Singh?» (en anglès). [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «Meet the men and women who will run India for the next 5 years - Ministry of utmost prowess». [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «Rajnath Singh | Biography & Facts» (en anglès). [Consulta: 28 octubre 2020].
# Torre vigia de Piles

La torre guaita de Piles és una torre defensiva de vigilància costanera a la platja del terme municipal de Piles, a la comarca de La Safor, al País Valencià. És bé d'interès cultural amb registre ministerial número RI-51-0010911 de 24 d'octubre de 2002.

## Descripció

Té un diàmetre de deu metres i una alçada de tretze. El gruix dels murs és de 2,80 metres a la base i 1,60 a la part alta. Té dues plantes i terrassa. La planta baixa s'utilitzava com a cavallerissa. La planta alta tenia una llar de foc i feia d'habitatge. A la terrassa, s'hi accedia per una escala de caragol.
És de forma troncocònica, coronada per un matacà corregut recolzat en 28 mènsules. Aquest matacà va poder ser degut a la necessitat d'ampliar la plataforma superior de les torres, de manera que es pogués utilitzar peces d'artilleria que tinguessin necessitat d'espai per al retrocés.

## Història

Al 1532 algunes naus del rei d'Alger van atacar Piles. Al 1571 la població morisca del lloc intentà fugir. Això va portar al fet que el 1575 Felip II encarregués a Vespasià Gonzaga i Colonna, virrei de València, un estudi per a la defensa del litoral. Aquest va portar a l'edificació el 1577 de la torre de guaita de Piles.
Durant els segles xvi i xvii tenia assignada una dotació de quatre soldats, dos a peu i dos a cavall, que s'anaven tornant. Al XVIII va disminuir l'amenaça de la pirateria, i la torre quedà abandonada fins al 1830, quan es va assignar al cos de carrabiners per a la vigilància fiscal de la costa i la persecució del contraban. Com la torre va passar a ser també l'habitatge del cap del lloc, es van efectuar lleugeres modificacions en el seu interior, com l'addició d'un altell amb bigues de fusta a la planta baixa que s'utilitzava com a dormitori, o la conversió dels pessebres a rebost i armaris. Al 1940 el cos de carrabiners va ser fusionat amb la guàrdia civil i es desallotjà l'edifici.
Al 1986 va ser restaurada.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1324. Data de consulta: 8 març 2024.
* 1 2 3 4 5 6 «Torre Vigía». [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ http://www.piles.es/es/content/breve-historia-de-la-torre
# Sant Andreu de Bell-lloc

Sant Andreu de Bell-lloc fou l'església parroquial, romànica, del poble de Bell-lloc, del terme comunal de Vilafranca de Conflent, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
És situada a prop de l'extrem nord del terme de Vilafranca de Conflent, en el seu enclavament de Bell-lloc. És al nord-est de la muntanya de Bell-lloc i del despoblat de Campelles

## Història

El poble de Bell-lloc està documentat des del 1163, en una butlla papal d'Alexandre III on es confirmen uns béns in parrochia de Belloloco. Una escriptura del 1196 esmenta el sant de la parròquia: Sancti Andrea de Belloch. El 1217 el lloc, juntament amb el de Campelles, passà a mans del priorat de Santa Maria de Cornellà de Conflent per donació d'Arnau de Bell-lloc, fins a aquell moment senyor del lloc. Aquest domini va perdurar fins a la fi de l'Antic Règim.
Hi ha constància de l'existència de la parròquia fins a començaments del segle xvii.

## L'edifici

L'església de Sant Andreu de Bell-lloc, recentment restaurada, és un petit temple d'una sola nau, capçat a llevant per un absis quadrat que no es diferencia exteriorment de la resta de la nau. La porta és a la façana meridional, i és constituïda per un sol arc de mig punt fet amb dovelles de pedra sorrenca vermella. El timpà i la llinda són llisos. Al centre de l'absis hi ha una finestra petita, i n'hi ha una altra al frontis occidental, a força alçada, sota l'espadanya de dos arcs. La volta, que s'havia esfondrat, fou substituïda en la reconstrucció empresa per l'entitat Rempart, de Vilafranca de Conflent, per un embigat de fusta.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «189 - Vilafranca de Conflent». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 65. Sant Andreu de Bell-lloc». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Vilafranca de Conflent». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere; Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Vilafranca de Conflent: Sant Andreu de Bell-lloc». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.

## Referències

* ↑ Sant Andreu de Bell-lloc en els ortofotomapes de l'IGN
# Zuraide

Zuraide (en francès i oficialment Souraïde) és un municipi d'Iparralde al territori de Lapurdi, que pertany administrativament al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània).
Limita al nord amb la comuna d'Uztaritze, a l'est amb Ezpeleta, a l'oest amb Senpere i al sud amb Ainhoa. Durant la Revolució Francesa, la llei del 4 de març de 1790 que va promulgar el Directori va rebatejar la localitat amb el nom de Mendialde.

## Demografia

Dades de població :
| 1901 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 479 | 482 | 548 | 620 | 777 | 937 | 1082 |
# Terratrèmol de Kobe

El terratrèmol de Kōbe, també conegut com a gran terratrèmol d'Hanshin-Awaji, va ser un sisme que es produí a la prefectura de Hyōgo el 17 de gener de 1995 i que va assolir 6,9 punts en l'escala sismològica de magnitud de moment o de 7,2 en l'escala de Richter. Es considera el pitjor terratrèmol al Japó des del gran terratrèmol de Kantō de 1923.
El terratrèmol s'inicià a l'illa d'Awaji, a prop de la ciutat de Kobe, pel xoc entre la placa filipina i la placa eurasiàtica que provocà un moviment a la falla de Nojima, la qual s'arribà a desplaçar fins a 1,5 metres. A la primera tremolor li seguiren quatre rèpliques d'alta intensitat durant el mateix dia 17 i fins a 74 rèpliques totals en els dies següents. Segons els registres nipons, que mesuren la intensitat d'un terratrèmol en shindos, el sisme assolí una escala de 7 shindos a les ciutats de Hokudan, Ichinomiya, Awaji, Ashiya, Nishinomiya i Kōbe, la població més gran, amb 1,5 milions d'habitants en aquell any. Amb 6 shindos la tremolor es va sentir a Sumoto i amb 5 a les poblacions de Toyooka, Hikone i la també fortament poblada Kyoto (amb 1,3 milions d'habitants). Altres pobles més petits van veure's igualment afectats.
La destrucció del sisme fou molt important perquè afectà a zones densament poblades i perquè, en ser una zona menys habituada als terratrèmols que altres àrees del Japó, els edificis estaven poc preparats per rebre un impacte d'aquesta magnitud. De fet moltes cases de Kōbe encara estaven sustentades amb els pilars tradicionals de fusta, poc fondos i prims. Es calcula que 150.000 edificis van quedar totalment destruïts, així com diverses infraestructures com línies de metro, autopistes i carreteres, ponts i dics portuaris. Els moviments de terra van fer col·lapsar les línies elèctriques, que a part de deixar sense llum a milers d'abonats van provocar diversos incendis. Més de 6.000 persones van morir per afectació directa dels esfondraments i impactes de materials de construcció i més de 40.000 persones resultaren ferides. Les pèrdues econòmiques van superar els 3 bilions de iens, no tant per les assegurances (només el 3% dels edificis de Kōbe en tenien una) sinó per les subvencions a la reconstrucció, les obres públiques i sobretot la caiguda de la bors, amb un descens de 1000 punts de l'índex Nikkei 225 en un dia per l'afectació del teixit industrial.
A partir de la consternació pública davant del desastre, el govern japonès va enfortir les mesures de prevenció de terratrèmols, endurint els requisits de seguretat en els nous edificis i dissenyant un pla d'emergències que permetés actuar amb més rapidesa, donada l'alta alta activitat sísmica del Japó. Hi van influir les crítiques per haver-se negat a acceptar ajuda estrangera en els primers moments posteriors a la catàstrofe. La resposta ciutadana en forma de voluntariat per a la reconstrucció de les zones afectades va marcar un punt d'inflexió en l'associacionisme cívic, amb més d'un milió de persones directament implicades.

## Referències

* ↑ «ISC-GEM Global Instrumental Earthquake Catalogue (1900-2009». International Seismological Centre. [Consulta: 25 setembre 2015].
Plantilla:Terratrèmol
# Rafael Trujillo

Rafael Trujillo és el nom dels següents personatges:
* Rafael Leónidas Trujillo Molina (1891 - 1961), militar i President la República Dominicana (1930-61).
* Rafael Trujillo Villar (La Línea de la Concepción, 1975), regatista andalús.
# Centre de llançament de satèl·lits de Taiyuan

El Centre de Llançament de Satèl·lits de Taiyuan (TSLC) també conegut com a Base 25 (en xinès: 二十五基地), és una instal·lació de llançament de vehicles espacials i de defensa de la República Popular de la Xina. Està situat al Comtat de Kelan, Xinzhou, Província de Shanxi, i és el segon dels tres llocs de llançament que van ser creats al març de 1966. Va entrar en ple funcionament el 1968. Taiyuan es troba a una altitud de 1.500 metres i el seu clima sec fa que sigui un lloc ideal per al llançament de coets. Equivocadament, la Intel·ligència dels Estats Units designen el centre com a "Wuzhai Missile and Space Test Center", malgrat que la ciutat de Wuzhai es troba a una distància considerable del Centre de Llançament de Satèl·lits de Taiyuan.
El lloc s'utilitza principalment per llançar satèl·lits meteorològics, satèl·lits de recursos terrestres i satèl·lits científics en vehicles de llançament del model Llarga Marxa en òrbites heliosincrónicas. El TSLC també és un lloc important per al llançament de míssils balístics intercontinentals (ICBM) i per a proves de míssils balístics llançats des de submarins (SLBM).
El lloc compta amb un centre tècnic sofisticat, control de la missió i centre de control. Està comunicat per dos ferrocarrils que es connecten amb el Ferrocarril Ningwu-Kelan.

## Plataformes de llançament

* Complex de llançament 1: Vehicles CZ-1D, CZ-2C/SD, CZ-4A, CZ-4B i CZ-4C.
* Complex de llançament 2: Vehicles CZ-2C, CZ-4B i CZ-4C. Primer ús el 25 d'octubre de 2008.

## Vegeu també

* Centre de Llançament de Satèl·lits de Jiuquan
* Centre de Llançament de Satèl·lits de Xichang
* Centre de Llançament de Satèl·lits de Wenchang

## Referències

* ↑ «太原卫星发射中心从卫星影像看发射塔». 中国象山同乡网, 30-10-2007. [Consulta: 9 juny 2008]. «太原卫星发射中心从卫星影像看发射塔». 中国象山同乡网, 30-10-2007. [Consulta: 9 juny 2008].
* ↑ «太原卫星发射中心启用新工位 航天发射能力跃升» (en chinese). China News, 25-10-2008. [Consulta: 27 octubre 2008].
# Trachurus indicus

Trachurus indicus és una espècie de peix de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 35 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Pakistan i el Golf Pèrsic fins al Golf de Suez i Somàlia.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nekrasov, V. V. 1966. A new subspecies of jackmackerel (Trachurus mediterraneus indicus Necrassov subsp. n.) from the Indian Ocean. Zool. Zh. v. 45: 141-144.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rósa Björk Brynjólfsdóttir

    En aquest nom islandès, el darrer nom és un patronímic, no pas un cognom. La manera de referir-se a aquesta persona és pel nom de pila.
Rósa Björk Brynjólfsdóttir (Hafnarfjörður, 9 de febrer de 1975) és una política islandesa membre de l'Althing (parlament islandès) de la circumscripció del sud des del 2016 i també ha treballat com a representant del ministeri de finaces del 2010 al 1014.
Rósa és llicenciada en estudis de francès i de comunicació per la Universitat d'Islàndia i la Universitat de Stendhal a França. Té tres fills i viu en convivència amb Kristján Guy Burgess, qui va ser ministre d'Afers Exteriors d'Ossur Skarphéðinsson del 2009 al 2013.

## Referències

* ↑ «PACE Member File» (en anglès). https://assembly.coe.int.+[Consulta: 13 abril 2019].
* ↑ «Rósa Björk Brynjólfsdóttir» (en anglès). Linkedin. [Consulta: 12 abril 2019].
# Arbuscula (desambiguació)

«Arbuscula» té aquests significats:
* Botànica
** Una de les espècies de salze, vegeu Salix arbuscula.
** Una de les espècies d'Artemísia, vegeu Artemisia arbuscula.
* Antiga Roma: Famosa actriu de pantomimes romana, vegeu Arbuscula.
# Çò des de Farrer

Çò des de Farrer és una casa de Vilac al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de dues plantes que no presenta altre element remarcable que una porta de fàbrica, amb una motllura que ressegueix l'intradós, i en la llinda hi ha la següent inscripció B[ernat] Soler, 1963

## Història

El Soler de Vilac sembla que desaparegueren en entroncar amb les Rodés de Gausac (Joan Rodès i Soler honorable misser 1704-21) hi ha esment també d'un tal Jaume Soler (1720) i d'un Soler rector de Vielha (1720). Així en relació amb les cases del Llibre de Vilac, Çò deth Farré pertanyia a Laurenç Decòrs (1730). El qüestionari de Francisco de Zamora (núm 18 i ss) remarca les cases de Vilac (1789)

## Referències

* 1 2 «Çò des de Farrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Teoxena de Tessàlia

Teoxena (en llatí Theoxena, en grec antic Θεόξενα)era una filla d'Heròdic, un noble de Tessàlia que va ser executat per Filip V de Macedònia.
Quan el rei, anys després, va començar a fer matar als descendents d'aquells als que havia executat degut als rumors que l'acusaven d'extrema crueltat, Teoxena es va escapar per mar amb el seu marit Poris i dos nebots als que havien adoptat. Però quan els vents van impedir la fugida i anaven a caure en mans del rei, Teoxena va matar als seus nebots amb la seva pròpia mà i es va llançar amb el seu marit a l'aigua, segons explica Titus Livi.

## Referències

* ↑ 2.Theoxena a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1094
# Castell de Yedikule

El castell de Yedikule o el castell de les set torres s'alça en el tram meridional de les muralles d'Istanbul, a Turquia. Les set torres estan unides per espessos murs que componen una fortalesa pentagonal i un dels seus costats forma part de la muralla.
La fortalesa, tal com està ara, presenta trets romans d'Orient i otomans. Dues fortes torrasses de marbre de les muralles interiors flanquegen la porta d'Or (ara tapiada), entrada triomfal a l'Imperi Romà d'Orient construïda per Teodosi II. Les processons imperials entraven a la ciutat per aquesta porta per celebrar la investidura d'un nou emperador o una victòria militar. Quan es va construir, la porta estava folrada d'or i presentava una decoració escultòrica en què destacava una Victòria alada, quatre elefants de bronze i una imatge del mateix emperador Teodosi.
Al segle xv, Mehmet el Conqueridor hi incorporà les torres altes i rodones. que no formen part de les muralles interiors, i els trossos de muralla que completaven la fortificació.
La torre situada a l'esquerra del mur nord-oriental s'anomena en turc yazili kule (torre de les inscripcions). S'utilitzà com a presó per als enviats estrangers i per als que perdien el favor del soldà. Aquests dissortats gravaven els seus noms, dates i altres detalls als murs.
Entre altres personatges il·lustres, hi va morir executat Osman II, als 17 anys. El 1622 fou arrossegat fins a Yedikule pels seus propis geníssers després de quatre anys de govern.
# Torre d'Alcoforados

La Torre d'Alcoforados o Torre dos Mouros és una residència senyorial fortificada medieval situada a Lordelo, al municipi de Paredes de Portugal. La torre, d'estil gòtic, es construí entre els segles XIV i XV a prop del riu Ferreira. Inicialment estava vinculada a una propietat denominada Honra dos Brandões. Tot i la denominació local "Torre dos Mouros", la construcció és molt posterior al domini islàmic del territori portuguès. El 1993 fou classificada com a Immoble d'interès públic i està integrada en la Ruta del romànic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Torre dos Mouros também denominada «Torre dos Alcoforados»». Direção-Geral do Património Cultural. [Consulta: 20 maig 2021].
* ↑ «Torre dos Alcoforados». Rota do Românico. [Consulta: 20 maig 2021].

## Enllaços externs

* Torre dos Alcoforados al portal de la Ruta del romànic.
# Isabel de Valois (desambiguació)

«Isabel de Valois» té aquests significats:
Nom de diverses princeses franceses de la casa dels Capets de Valois:
# Rósxine (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Rósxino».
Rósxine (en (ucraïnès): Рощине, en rus: Рощино, Rósxino) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 928 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Aretes III Filohel·len

Aretes III Filohel·len (àrab: حارثة, Ḥāriṯa; grec antic: Αρέτας; llatí: Aretas) fou un rei nabateu d'Aràbia Pètria (87 aC-62 aC), coetani del rei de Judea Alexandre Janeu.
Va conquerir Damasc l'any 85 aC, suposadament convidat pels seus habitants. Abans del 65 aC Hircà de Judea va fugir a la cort d'Aretes, que aquell mateix any va envair Judea per reposar-lo al tron i va assetjar Jerusalem, però Aristòbul va aconseguir la intervenció dels romans (els llegats de Pompeu Magne, Marc Emili Escaure i Aulus Gabini) que el van obligar a retirar-se. Convertida Síria en província romana, Pompeu es va dirigir contra Aretes l'any 64 aC que es va sotmetre a Roma temporalment.
Després de la sortida de Pompeu de Judea, el seu llegat Emili Escaure, va continuar la lluita contra Aretes, altre cop hostil, però no va aconseguir arribar a la seva capital Petra, si bé va saquejar el país i el rei nabateu va haver de pagar un tribut de 300 talents. Altres comandants romans van prosseguir la lluita contra Aretes i els seus successors però el regne va romandre fins que fimalment el va conquerir Trajà l'any 106. Aretes va morir el 62 aC i en morir encara conservava Damasc.

## Referències

* ↑ 2.Aretas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 277

## Bibliografia

Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911. , Nabataean
# Çò des de Barro

Çò des de Barro és una casa de Vila al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Çò des de Barro és un antic habitatge que conserva els diversos edificis disposats en un desnivell important del vessant, llevat de l'antic "uart" que avui es plaça pública.En aquest cas el casal ocupa una posició dominant sobre bordes i galeria, i assoleix una considerable altura a fi que la tercera planta pugui gaudir d'un accés a peu pla des de l'esglaó superior (plaça).
Tot i les restauracions intenses,convé destacar dins de la tradició constructiva de la Val, l'arrebossat pintat d'un color ataronjat intens, els arcs de descarrega que aixopluguen les obertures i les cantonades del carrer amb els angles roms. La primera borda presenta un bloc de marbre encastat amb la següent inscripció: AÑO + 1913 // F[ermín] B[arrau] y A D[e], M[iquel] ramarcada amb color blau. La segona borda duu també damunt la porta una inscripció: M+F//AÑO// 1898 F[ermin] BARRAU.

## Història

L'any 1313 surt documentat indirectament el "castre" de Vila, és a dir l'existència d'un nucli fortificat que com és habitual se situaria en el punt més encimbellat i comptaria si més no amb una torre; la qual cosa lligada amb una construcció com aquesta casa dissenyada des d'un bon principi per assolir una important alçada. Els Barrau surten documentats al segle xvii a Les i Vilac (Çò des de Mateu) bé que sens dubte tingueren més anomenada els Miquel, una branca dels quals foren anomenats barons de Vila. Tradicionalment Çò des de Barro era considerada la casa més forta de Vila.

## Referències

* 1 2 3 «Çò des de Barro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].