OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Conquistadores: Adventum

Conquistadores: Adventum és una sèrie de televisió espanyola emesa entre el 9 d'octubre i el 27 de novembre del 2017 per canal #0 de Movistar+. Va ser coproduïda entre aquest canal i Global Set, i dirigida per Israel del Santo.

## Sinopsi

La sèrie se centra en el descobriment i la conquista del continent americà per part dels espanyols. Arrenca en 1492 amb la partida de Cristòfor Colom en el seu primer viatge i acaba trenta anys després, amb el retorn de Juan Sebastián Elcano de la primera volta al món.

## Crítiques

La sèrie es va publicitar com una "aposta de rigor històric" amb episodis "carregats de dades". No obstant això, la crítica la considera "a mig camí entre la ficció i el documental, ja que narra els successos històrics que van envoltar el descobriment d'Amèrica però també té part de ficció".
Després del primer episodi, el crític Manuel Morales va lloar "una realització molt cuidada, amb localitzacions naturals, que la fa creïble" però va lamentar l'ús de la veu en off, va trobar a faltar més acció i va alertar que "alguns detalls [històrics] grinyolen".

## Repartiment

* Eduardo San Juan: Juan Rodríguez de Fonseca
* Nacho Acero: Gonzalo Guerrero
* Paco Illescas: Pánfilo de Narváez
* Aitana Sánchez-Gijón: Isabel I de Castella
* Paco Manzanedo: Vasco Núñez de Balboa
* Erika Sanz: Isabel de Bobadilla
* Bruno Squarcia: Amerigo Vespucci
* Mario de la Rosa: Juan de la Cosa
* Eduardo Ruiz: Ferran II d'Aragó
* José Sisenando: Francisco Pizarro
* Miguel Díaz Espada: Hernán Cortés
* Denis Gómez: Fernando de Magallanes
* Miguel Lago Casal: Cristòfor Colom
* Roberto Bonacini: Alonso de Ojeda
* Mauro Muñiz de Urquiza: Juan Sebastián Elcano
* Jon Bermúdez: Luis de Mendoza
* Diego Recua: Juan de Cartagena
* Pau Carreres: Juan Ponce de León
* Aitor Legardon: Cabeza de Vaca

## Referències

* 1 2 Conquistadores: Adventum, sensacine
* ↑ «Sitio web oficial». Movistar+. [Consulta: 27 juliol 2019].
* ↑ Morales, Manuel «Columna | Colón, 1492» (en castellà). , 10-10-2017 [Consulta: 27 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Conquistadores: Adventum - Lloc web oficial
# Gamba alanegra

La gamba alanegra (Tringa semipalmata) és un ocell limícola de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) que cria en zones d'aiguamoll i llacs del Canadà (Alberta, Saskatchewan i Manitoba) i Estats Units (Oregon, Idaho, Nevada, Utah, Colorado, Nebraska i Dakota del Sud). Durant la migració habita platges del Mar Carib, i del Pacífic de Sud-amèrica. Aquesta espècie va ser inclosa al monospecífic gènere Catoptrophorus.
# Epinephelus fasciatomaculosus

Epinephelus fasciatomaculosus és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 30 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# L'univers en una closca de nou

L'univers en una closca de nou és un llibre de l'any 2001 que tracta sobre la física teòrica de Stephen Hawking. El llibre explica al públic en general diversos temes relacionats amb la feina de la càtedra Lucasiana, tals com el teorema d'incompletesa de Gödel i P-branes (part de la teoria de supercordes en mecànica quàntica). Parla de la història i els principis de la física moderna. Busca «combinar la teoria de la Relativitat General d'Einstein i la idea de Richard Feynman de les històries múltiples cap a una teoria completa unificada que descriruria tot el que passa a l'univers»
L'Univers en una closca de nou és el guanyador dels Premis Aventis per a llibres científics l'any 2002. Es considerava una seqüela i va ser creada per actualitzar les referències públiques dels descobriments des del bestseller breu història del temps, publicat el 1988.

## Referències

* ↑ The Universe in a Nutshell Arxivat 2017-09-03 a Wayback Machine. at Hawking.org.uk

## Vegeu també

* Roger Penrose
* Cosmologia física
* Positivisme
# Palaearctonyx meadi

Palaearctonyx meadi és una espècie extinta de mamífer carnivoraforme que visqué durant l'Eocè. Se n'han trobat restes fòssils a Wyoming (Estats Units).

## Referències

* Flynn, J.J., 1998. Early Cenozoic Carnivora ("Miacoidea"). pp.110-123 in C.M. Janis, K.M. Scott, and L.L. Jacobs (eds.) Evolution of Tertiary Mammals of North America. Volume 1: Terrestrial Carnivores, Ungulates, and Ungulatelike Mammals. Cambridge University Press, Cambridge. ISBN 0-521-35519-2
# Hoganita

La hoganita és un mineral de la classe dels compostos orgànics. Va ser descoberta a la mina Perilya Potosi, Comtat de Yancowinna, Nova Gal·les del Sud, a Austràlia, i rep el seu nom en honor de Graham Hogan, miner i col·leccionista de minerals, el qual va trobar els primers cristalls d'aquest mineral.

## Característiques

La hoganita és un acetat monohidratat de coure de fórmula química Cu(CH₃COO)₂·H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic en cristalls prismàtics aïllats curts de fins a 0,6 mm que mostren les cares {110}, {101}, {011}, {211}, {112}. És de color blau verdós i la seva duresa a l'escala de Mohs és d'1,5
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hoganita pertany a «10.AA - Sals d'àcids orgànics: formats, acetats, etc» juntament amb els següents minerals: formicaïta, acetamida, dashkovaïta, calclacita i paceïta.

## Formació i jaciments

La hoganita es forma en recobriments oxidats ferruginosos per mitjà de la reacció de minerals metàl·lics oxidats amb la matèria vegetal en descomposició proporcionada per la fullaraca i les restes de fustes trobades a les mines.
A part del l'indret on va ser descoberta, també ha estat trobada a les Dragoon Mountains, al comtat de Cochise, Arizona, als Estats Units.
Ha estat trobada associada amb els següents minerals: paceïta, linarita, malaquita, atzurita, smithsonita cúprica, cerussita, goethita, hematita i quars.

## Referències

* 1 2 «Hoganite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Hoganita» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 31 octubre 2016].
# Collet de la Rabadana

El Collet de la Rabadana és una collada dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 2.293,9 metres d'altitud, al límit dels termes comunals de Nyer i Toès i Entrevalls, tots dos a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. Està situat a l'oest del terme de Mentet i al sud-est del de Nyer. És al nord del Pic de Serra Gallinera.

## Referències

* ↑ El Collet de la Rabadana en els ortofotomapes de l'IGN
# Salangana camanua

La salangana camanua (Aerodramus nuditarsus) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que habita les terres altes de l'illa de Nova Guinea.
# Frédille

Frédille és un municipi francès, situat al departament de l'Indre i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 64 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Frédille era de 64 persones. Hi havia 24 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 56 habitatges, 33 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 15 estaven desocupats. 55 eren cases i 1 era un apartament. Dels 33 habitatges principals, 29 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 9 en tenien tres, 13 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 29 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Frédille el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 12 | 65 a 69 | 8 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 8 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 35 persones, 20 eren actives i 15 eren inactives. De les 20 persones actives 16 estaven ocupades (9 homes i 7 dones) i 4 estaven aturades (2 homes i 2 dones). De les 15 persones inactives 9 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Frédille a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Frédille a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Epinephelus erythrurus

Epinephelus erythrurus és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 45 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pakistan, l'Índia, Sri Lanka, les Índies Orientals i el Golf de Tailàndia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 1. Eels- Snappers, Muraenidae - Lutjanidae. Zoonetics, Australia. 302 p.

## Bibliografia

* Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1828. Histoire naturelle des poissons. Tome second. Livre Troisième. Des poissons de la famille des perches, ou des percoïdes. Historie naturelle des poissons. Tome Sixième. v. 2: i-xxi + 2 pp. + 1-490, Pls. 9-40.
* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# L'uomo che guarda

L'uomo che guarda és una pel·lícula dramàtica eròtica italiana de 1994 escrita i dirigida per Tinto Brass en una adaptació lliure de la novel·la homònima d'Alberto Moravia. Explica la història d'un acadèmic que en les seves interaccions amb altres persones està destinat a mirar i no a actuar, un plantejament que el porta a no tenir èxit amb les dones.

## Trama

A Roma, Dodo és professor universitari que dona classes de literatura francesa. També a l'apartament hi ha el seu pare malalt Alberto, la infermera del qual Fausta s'encarrega de les seves necessitats mèdiques i sexuals. El retret Dodo no respon al seu comportament provocador i li repel·leix la sexualitat desenfrenada del seu pare. Part del seu problema és que estava massa a prop de la seva mare, ara morta, que no només havia de cobrir les necessitats del seu marit sinó que també l'havia de compartir amb moltes altres dones. Però el seu principal problema és que la seva bella i sexy dona Silvia, que va entrar a la seva vida tranquil·la d'estudiós, ha desaparegut amb un altre home.
Després d'una classe, una noia africana anomenada Pascasie li demana que vagi al seu pis i es despulla, convidant-lo a fotografiar-la. Quan la seva companya de pis arriba a casa, després d'una primera discussió per la presència d'un home estrany, les dues noies comencen a fer l'amor. Dodo, sempre l'observador i no participant, les hi deixa. Cada cop més fantasieja amb la Silvia absent i sobre la vida sexual dels seus pares. Una nit hi ha una dona misteriosa a l'habitació del seu pare i al matí la Fausta diu que devia ser la Silvia, perquè encara té la clau de la porta. Aleshores, de sobte, la Silvia diu que vol tornar a l'apartament.

## Repartiment

* Katarina Vasilissa ... Silvia
* Francesco Casale... Dodo
* Cristina Garavaglia... Fausta
* Raffaella Offidani... Pascasie
* Antonio Salines... Metge
* Martine Brochard... La contessa
* Franco Branciaroli... Alberto
* Ted Rusoff... Treballador del pàrquing
* Tinto Brass (uncredited)

## Referències

* ↑ L'uomo che guarda, Archivio del Cinema Italiano
* ↑ L'uomo che guarda a cineuropa.org
* ↑ L'uomo che guarda a tintobrass.it

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Palaeeudyptes klekowskii

Palaeeudyptes klekowskii va ser una espècie extinta de pingüí del gènere Palaeeudyptes. Tenia aproximadament la mida del seu congènere Palaeeudyptes antarcticus: una mica més gros que el pingüí emperador. P. klekowskii és conegut a partir d'una extensa col·lecció d'ossos fòssils de finals de l'Eocè (34-37 milions d'anys) de la formació La Meseta a la illa Seymour, Antàrtida. Inicialment P. klekowskii no va ser reconegut com una espècie diferent.

## Referències

* Jadwiszczak, Piotr (2006): Eocene penguins of Seymour Island, Antarctica: Taxonomy. Polish Polar Research 27(1): 3–62. PDF fulltext Arxivat 2007-07-24 a Wayback Machine.
* Myrcha, Andrzej; Jadwiszczak, Piotr; Tambussi, Claudia P.; Noriega, Jorge I.; Gaździcki, Andrzej; Tatur, Andrzej i De la Vall, Rodolfo A. (2002): Taxonomic revision of Eocene Antarctic penguins based on tarsometatarsal morphology. Polish Polar Research 23(1): 5–46. PDF fulltext Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* Myrcha, Andrzej; Tatur, Andrzej i De la Vall, Rodolfo A. (1990) A new species of fossil penguin from Seymour Island, West Antarctica. Alcheringa 14: 195–205.
# Illa Alabat

Illa Alabat (en tagalo: Pulong Alabat) és una illa de l'arxipèlag de les Filipines, a la província de Quezón de la Regió IV-A, situada prop de la costa aquest del sud de Luzón. L'illa té una superfície de 192 quilòmetres quadrats (74 milles quadrades) i una població de 41.822 persones.
L'illa es compon de tres municipis, Pérez (Filipines) en l'extrem nord, la ciutat Alabat pròpiament al centre i Quezón al Sud.
L'illa està situada en la badia de Lamón i té 33 km de llarg, amb diversos centenars d'hectàrees de maresmes intermareals exposades durant la marea baixa.

## Referències

* ↑ «Alabat Island» (en anglès). [Consulta: 5 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Mapa de Localització
# Conflicte dels quints

    No confondre-ho amb l'Avalot de les Quintes de 1773, ni amb la Revolta de les Quintes de 1870.
El conflicte dels quints va ser un enfrontament institucional entre la Diputació i el Consell de Cent amb el suport de bona part de les ciutats catalanes, enfront de la corona i, en el seu nom, el virrei, Fernando Afán de Ribera y Enríquez, arran del cobrament dels quints, un impost reial que estava en desús i que des de 1611 s'havia tornat a cobrar.
Els municipis catalans s'hi negaren, i demanen suport als diputats que varen presentar una ambaixada davant del rei el 25 d'octubre de 1611. Algunes ciutats, com Cervera, Granollers o Tuïr no varen pagar i van patir sentències condemnatòries. Cap al 1620 l'obligació de pagament va arribar a Barcelona. Cal tenir en compte que amb els endarreriments podia ascendir a unes 300.000 lliures. Barcelona va resistir fent pinya la Diputació i el Consell de Cent, donant lloc al Conflicte dels quints.
El fet provocà una greu tensió que amb els anys augmentà contribuint a fer fracassar les corts de Barcelona (1626), fou de nou plantejat a les del 1632 i arribà al punt culminant el 1634 arran de l'intent per part del rei d'inspeccionar els llibres de comptes de la ciutat, fet que portà a la detenció de quatre membres del consell, al processament del Conseller en Cap Jeroni de Navel i al trasllat de l'Audiència Reial a Girona. Fou un dels factors de tensió que desembocarien, quatre anys més tard, a la guerra dels Segadors.

## Referències

* ↑ Història dels Presidents...... Pàg. 34
* ↑ «Conflicte dels quints». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. Vol. 2. ISBN 84-412-0885-9
# Frédéric Albert Constantin Weber

Frédéric Albert Constantin Weber, va néixer el 17 de maig de 1830 a Wolfisheim (Baix Rin) i es va morir el 27 de juliol de 1903 (als 73 anys) al 6è districte de París, va ser és un metge militar i botànic francès.

## Biografia

Fill d'un pastor protestant, va obtenir el seu grau de medicina a la facultat d'Estrasburg el 9 de desembre de 1852, on va defensar una tesi titulada De l'hémorrhagie des méninges cérébrales.
Admès a l'exèrcit el 1853, va completar la seva carrera professional com a metge militar. Va treballar a Algèria de 1856 a 1859, va participar en la Campanya d'Itàlia (1859) i va servir a la Xina de 1859 a 1861 a continuació en Cotxinxina de 1861 a 1862. Va treballar a les forces expedicionàries de la Intervenció francesa a Mèxic de 1864 a 1867, va servir en la guerra francoprussiana de 1870 abans de pertànyer a les tropes Versalles que es van enfrontar a la Comuna de París (1871).
Assistent mèdic el 1854, oficial mèdic el 1861, oficial mèdic el 1874, el Dr. Weber va ser ascendit al rang d'oficial general amb rang d'inspector mèdic el 1885.
Assignat a l'Hôtel des Invalides l'any 1871, es traslladà a l'hospital militar de Baiona l'any 1874, a Lió l'any 1875, va prendre la direcció de l'hospital d'Els Banys i Palaldà l'any 1878 i el de Vincennes l'any 1880. Va ocupar el càrrec de director del servei sanitari del 3r cos de l'exèrcit el 1882, a continuació, del 7è cos el 1885. El seu últim càrrec va ser el de director de l'Escola d'aplicació de la Val-de-Grace. També va ser membre del Comitè Tècnic de Salut. Va ser admès a la reserva el 17 de maig de 1892.
És l'autor taxonòmic o coautor de moltes espècies de cactus i també va descriure algunes espècies d'atzavares, inclosa Agave tequilana, l'agave de tequila (1902), en la seva llarga estada a Mèxic. El gènere Weberocereus rep el seu nom.
El metge general Weber està enterrat al cementiri de Montparnasse.

## Referències

* ↑ De l'hémorrhagie des méninges cérébrales SUDOC
* ↑ Agave tequilana F.A.C. Weber ITIS Report
* ↑ IPNI List of taxa described and co-described by Weber,
* ↑ Etymological Dictionary of Succulent Plant Names by Urs Eggli, Leonard E. Newton
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Fonts

* Dossier de Legió d'honor del metge Weber.
# Erwin Wurm

Erwin Wurm és un escultor i fotògraf austríac nascut a Bruck an der Mur el 1954 que viu i treballa a Viena. Format a l'Acadèmia d'Arts Aplicades de Viena i en l'Acadèmia de Belles Arts de Viena entre els anys 1979 i 1982.
En la seva obra apareixen tant el mateix artista, com altres persones que col·laboren amb ell, en absurdes postures esculturals, en la majoria dels casos amb l'ús d'objectes quotidians. Les seves imatges no són altra cosa que la documentació d'una performance. Amb aquest procedir tracta de revisar constantment el concepte d'escultura en dos aspectes: d'una banda, reubicant els objectes per humanitzar i, d'un altre, objetualitzant el cos humà.
El vídeo de la cançó Can't Stop de la banda Red Hot Chili Peppers està inspirat en l'obra d'aquest artista.
L'any 2001, després de participar en una exposició col·lectiva comissariada per Manel Clot a la galeria Estrany–De la Mota, Erwin Wurm va exposar a l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró una mostra de deu anys de treballs amb el vídeo que recollien la seva reflexió escultòrica sobre el cos humà i la seva adequació a l'entorn amb grans dosis d'ironia.

## Referències

* ↑ Wurm, E (2007). "Pretty Cool People Interviews: Erwin Wurm", SubmarineChannel.
* ↑ Can't Stop
* ↑ Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS

## Enllaços externs

* Web oficial
# La Rosa de Versalles

La Rosa de Versalles (ベルサイユのばら, Berusaiyu no Bara), també coneguda com a Lady Oscar, és una sèrie popular de manga creada per la mangaka Riyoko Ikeda, publicada a la revista japonesa Margaret des de l'abril de 1972 fins al desembre de 1973. És considerada, juntament amb Chopy i la princesa d'Osamu Tezuka, com una obra de referència en la definició i desenvolupament del gènere shojo. El manga està basat en els esdeveniments de la Revolució Francesa, des del regnat de Lluís XV de França fins a l'execució de Maria Antonieta.
A causa del seu èxit, l'any 1979 fou adaptada a la seva versió cinematògrafica. La pel·lícula fou produïda per Kitty Films i dirigida i escrita per Jacques Demy. Al final del mateix any, s'estrenà la seva versió anime en la Nippon Television el 10 d'octubre de 1979 fins al 3 de setembre de 1980. La sèrie d'anime basada en el manga però amb certes divergències, fou dirigida per Tadao Nagahama (des de l'episodi 1 fins al 18), i més tard, per Osamu Dezaki (des de l'episodi 19 fins al 40).

## Anime

La sèrie d'anime fou produïda per Tokyo Movie Shinsha l'any 1979. Consta de 40 episodis de mitja hora de duració cadascun. Fou dirigida per Tadao Nagahama, des del primer episodi fins al 18, i més tard, per Osamu Dezaki, des de l'episodi 19 fins al 40. Fou estrenada pel canal japonès NTV el 10 d'octubre de 1979 i conclosa el 3 de setembre de 1980, aconseguint un notable èxit d'audiència. A Catalunya, la sèrie fou emesa el 9 de novembre de 1998 pel Canal 33, reemetent-se posteriorment pel canal K3 en diverses ocasions.

## Referències

* ↑ Anan, Nobuko «The Rose of Versailles: Women and Revolution in Girls' Manga and the Socialist Movement in Japan». The Journal of Popular Culture, Vol. 47, Is. 1, 01-02-2014, pàg. 41–63. DOI: 10.1111/jpcu.12107.
* ↑ Moliné, 2002.
* ↑ Calafell, 2002, p. 5-10.
* ↑ «Revista - Televisión». La Vanguardia. Barcelona: Grupo Godó, 09-11-1998. [Consulta: 16 febrer 2012].

## Bibliografia

* Moliné, Alfons. El Gran libro de los manga. Barcelona: Glénat, 2002 (Viñetas). ISBN 9788484492795.
* Calafell, Veronica. «¿Obra de ficción o novela histórica?». A: La Rosa de Versalles (en castellà). Sant Adrià del Besos: Azake, 2002, p. 5-10. ISBN 849328520X.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de La Rosa de Versalles Arxivat 2010-08-29 a Wayback Machine. (japonès)
* Pàgina de fans de La Rosa de Versalles (anglès)