OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parròquia de Cīrava

La Parròquia de Cīrava (en letó: Cīravas pagasts) és una unitat administrativa del municipi d'Aizpute, Letònia. Abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009 pertanyia al raion de Liepaja.

## Pobles, viles i assentaments

* Akmene
* Cīrava
* Dzērve
* Dzērvenieki
* Marijas

## Hidrologia
### Rius

* Durba
* Akmene
* Rudite
* Ekabvalks

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia
* Localitats de Letònia
* Palau de Cīrava
* Casa Senyorial de Dzērve
# Tula (tribu)

Els tula eren una tribu d'amerindis dels Estats Units que vivien a l'actual oest d'Arkansas. La paraula "tula" no és una paraula en la llengua caddo. La tribu i la província també eren coneguts com a Tulia.

## Història

Els tula són coneguts històricament només per les cròniques de l'expedició del conqueridor espanyol Hernando de Soto a l'interior d'Amèrica del Nord.
Els tula van ser possiblement un poble caddo, però això no és cert. Sobre la base de les descripcions dels diferents cronistes, la «província dels tula», o el seu país d'origen, poden haver estat a la capçalera dels rius Ouachita, Caddo, Little Missouri, Saline i Cossatot a Arkansas. També es creu que han viscut al nord de les muntanyes Ouachita a les valls Petit Jean i Fourche.
De Soto entrà en territori el 30 de setembre de 1541 vora l'actual Fort Smith (Arkansas) i xocaren violentament amb la tribu moltes vegades a començaments d'octubre de 1541. El seu secretari, Rodrigo Ranjel descriví els tula com a "el millor poble lluitador que els cristians han trobat". Una estàtua va ser erigida a finals del segle xx per commemorar els tula, però els estudiosos de De Soto sospiten que la ubicació de l'estàtua no es correspon amb la pàtria real dels tula. Es creu que els tula foren la primera banda caddo que va trobar als europeus.
Els cronistes espanyols del segle xvi van escriure que els tula practicaven la deformació craniana i es tatuaven la cara. Lluitaven amb llances llargues.
El jaciment arqueològic de Bluffton Mound (3YE15), 35-40 al sud-oest del riu Arkansas, és associat als tula. El jaciment és un centre is associated with the Tula. El jaciment és un monticle centre de la cultura del Mississipi caddo.
Swanton va suggerir que els tula foren assimilats a altres tribus kadohadacho, el que significa que els seus descendents estan registrats com a membres de la tribu reconeguda federalment Nació Caddo d'Oklahoma.

## Notes

* 1 2 Sturtevant, 617
* ↑ Swanton, 8
* ↑ Swanton, 30
* ↑ Swanton, 29
* 1 2 Perttula, 23
* ↑ Charles Hudson. Knights of Spain, Warriors of the Sun: Hernando de Soto and the South's Ancient Chiefdoms. University of Georgia Press, 1998, p. 320–326. ISBN 978-0-8203-2062-5 [Consulta: 24 agost 2013].
* ↑ Carter, 21
* ↑ Carter, 363
* ↑ Swanton, 7

## Referències

* Carter, Cecile Elkins. Caddo Indians: Where We Come From. Norman: University of Oklahoma Press, 2001. ISBN 0-8061-3318-X
* Perttula, Timothy K. The Caddo Nation: Archaeological and Ethnohistoric Perspectives. Austin: University of Texas Press, 1997. ISBN 978-0-292-76574-0.
* Sturtevant, William C., general editor and Raymond D. Fogelson, volume editor. Handbook of North American Indians: Southeast. Volume 14. Washington DC: Smithsonian Institution, 2004. ISBN 0-16-072300-0.
* Swanton, John Reed. Source material on the history and ethnology of the Caddo Indians. Norman: University of Oklahoma Press, 1996. ISBN 978-0-8061-2856-6.
# Leptojulis polylepis

Leptojulis polylepis és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Salomó, Papua Nova Guinea i Indonèsia.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E., 1996. Second revision of the labrid fish genus Leptojulis, with descriptions of two new species. Indo-Pacific Fishes (24):20 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cal Perxe (la Pobla de Massaluca)

Cal Perxe és una obra de la Pobla de Massaluca (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Perxe que combina el carreu i la maçoneria, format per tres arcs apuntats de carreu, paral·lels, que suporten un habitatge. El sostre està format per bigues de fusta i revoltons a la catalana encofrats, i es recolza sobre els arcs i altres bigues que, per mig de mènsules dels arcs unes i recolzades a les parets interiors altres, serveixen per evitar el pandeig. Algunes d'aquestes bigues són recents i de formigó. A dins hi ha uns petits bancals i no apareixen portes d'interès.

## Referències

* ↑ «Cal Perxe». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].

## Enllaços externs

* «Cal Perxe». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Castellot de la Roca Roja

El Castellot de la Roca Roja és el nom que rep el jaciment arqueològic d'un poblat ibèric situat a la vora esquerra del riu Ebre, aigües avall de la població de Benifallet, al Baix Ebre.
Es tractava d'un petit poblat de planta triangular i fortificat amb una muralla que sembla que fou ocupat entre el segle VI i el III aC. Està situat sobre un sortint rocallós a la vora del riu, a uns 45 metres d'alçada, de manera que l'únic accés a la instal·lació restava a l'extrem nord-est. En aquest punt, un destacat sistema defensiu de fins a 5 metres d'alçada devia evitar l'accés de bèsties o persones hostils.

## Enllaços externs

* Informació i referències a la plana web de l'ICAC

## Bibliografia

* Noguera, J. (2002). Ibers a l'Ebre (Primera edició). Flix: Centre d'Estudis de la Ribera d'Ebre (Obra guanyadora del X Premi d'Assaig Artur Bladé Desumvila, 2001). ISBN 84-922946-2-0.
# El milagro de sal

El milagro de sal és una pel·lícula de drama social colombiana de 1958 dirigida pel mexicà Luis Moya Sarmiento, qui també era autor del guió. Fou estrenada com a part de la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1958, encara que no va obtenir cap premi. Es tracta d'un melodrama amb influències del neorealisme italià.

## Argument

Ambientada en una mina de sal que va patir un accident l'any 1932. Un periodista de Bogotà a la recerca de reportatge recorda aquests fets, i després d'investigar els fets viatja a l'indret per tal d'entrevistar els supervivents. Enrique Pontón mostra una veu en off on relata els fets durant tota la pel·lícula.

## Repartiment

* Teresa Quintero
* Julio Sánchez Vanegas
* Bernardo Romero Lozano
* Betty Valderrama
* Hugo Pérez
* David Manzur

## Referències

* ↑ Pel·lícules del 1958 al web del Festival
* ↑ El milagro de sal, de Luis Moya Sarmiento a retinalatina.org

## Enllaços externs

* Fotogrames de la pel·lícula a retinalatina.org
* El milagro de sal, pel·lícula a Youtube
# Lligament inguinal

El lligament inguinal, Lligament de Poupart o arc crural, és un lligament estès obliquament, en l'home, des de l'espina ilíaca anterior i superior a l'espina del pubis. La seva anatomia és molt important per operar pacients d'hèrnia.

## Anatomia

Forma la base del conducte inguinal a través del qual es pot desenvolupar una hèrnia inguinal indirecta.
El lligament inguinal corre des de l'espina ilíaca anterior i superior de l'ili fins a l'espina del pubis de l'os púbic. És format per l'aponeurosi obliqua abdominal externa i és continu amb la fàscia lata de la cuixa.
Hi ha alguna disputa sobre les adjuncions.

## Epònims

És referit incorrectament com el lligament de Poupart, perquè Poupart li donava molta rellevància en la reparació hernial (el nomenava "le suspenseur de l'abdomen", el sostenidor de l'abdomen).

## Funció

El lligament serveix per contenir teixits suaus mentre corren anteriorment cap a les extremitats inferiors. Aquesta estructura demarca la frontera superior del triangle femoral.

## Imatges addicionals

* Articulacions de pelvis. Vista anterior.
* L'anell inguinal subcutani.
* La funda Femoral oberta per mostrar els seus tres compartiments.
* Les relacions dels anells inguinal femoral i abdominals, vistos de dins de l'abdomen. Bé costat.
* El triangle femoral de l'esquerra.
* Vista posterior de la paret abdominal anterior en la seva meitat més baixa. El peritoneu és a lloc, i els diversos cordons s'estan filtrant.

## Referències

* ↑ Acland RD «The inguinal ligament and its lateral attachments: correcting an anatomical error». Clin Anat, 21, 1, gener 2008, pàg. 55–61. DOI: 10.1002/ca.20579. PMID: 18092366.
* ↑ synd/2633 a Who Named It
* ↑ . F. Poupart. Complète Chirurgie. París, 1695.
* ↑ Ryan, Jeffrey M.; Starkey, Chad. Evaluation of orthopedic and athletic injuries. Philadelphia: F.A. Davis Co, 2002. ISBN 0-8036-0791-1.
# Lessozavodsk

Lessozavodsk (en rus Лесозаводск) és una ciutat del krai de Primórie, a Rússia. Es troba a la vora del riu Ussuri, un afluent de l'Amur, a 10 km de la frontera xinesa i a 287 km al nord-est de Vladivostok.

## Història

L'origen de la vila es remunta al 1924 amb la construcció d'una fàbrica prop d'una serradora que pertanyia a un comerciant anomenat Borodine. La vila veïna s'anomenava Dal·les. El 1932 es fusionà amb Novostroika per formar el municipi de Lessozavodsk, que rebé l'estatus de ciutat el 1938.
# Lessogórskaia

Lessogórskaia - Лесогорская (rus) - és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants septentrionals del Caucas occidental, a la riba dreta del riu Pxix, a 18 km al nord-oest d'Apxeronsk i a 69 km al sud-est de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Tvérskaia.
# Levi Heimans

Levi Heimans (Diemen, Holanda Septentrional, 24 de juliol de 1985) és un ciclista neerlandès, especialista en la pista. Ha obtingut dues medalles als Campionats del món.

## Palmarès

* 2003
** Campió dels Països Baixos en Persecució
* 2009
** Campió dels Països Baixos en Persecució

### Resultats a la Copa del Món

* 2004-2005
** 1r a la classificació general i a la prova de Sydney, en Persecució

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Levi Itskhak de Berdítxiv

Levi Itskhak de Berdítxiv (jiddisch: לוי יצחק בערדיטשעווער) (Otxàkiv, 1740 - Berdítxiv, 5 d'octubre de 1809) fou un líder hassídic. Va ser el rabí de Ryczywół, Żelechów, Pinsk i Berdichev, lloc pel qual és conegut. Fou un dels principals deixebles del Maggid de Mezritch, i del seu deixeble, el rabí Shmelke de Nikolsburg, a qui va succeir com a rabí de Ryczywół.
El rabí Levi Yitzchok fou conegut per ser l'advocat defensor del poble jueu, perquè es creia que ell podia intercedir en el seu nom davant de Déu. El rabí va ser conegut per la seva compassió per cada jueu, va ser per tant un dels líders més estimats pels jueus asquenazites de l'Europa de l'Est. El rebe va ser l'autor del clàssic hassídic Kedushas Levi,aquesta obra és un comentari sobre diversos llibres religiosos jueus, i sobre diverses lleis rabíniques. El rebe de Berdichev, és considerat per alguns com el fundador del hassidisme en la regió central de Polònia.
El rabí Levi Yitzchok era conegut per tenir una relació d'amistat amb el famós rabí Schneur Zalman de Liadi, qui va ser el primer rebe de Habad. El rabí Nakhman de Breslev va anomenar al rabí Levi Yitchok de Berdichev "Glòria d'Israel".
El rabí Levi Yitzchok va compondre algunes cançons hassídiques de folklore popular. El rabí de Berdichev va morir el dia 25 de Tixrí de l'any 5570 (1809) i fou enterrat en l'antic cementiri jueu de Berdichev,a Ucraïna, que aleshores estava sota el control de l'Imperi Rus. El rebe va tenir tres fills. El primer d'ells, Meyer, va morir a una edat primerenca. El segon, Israel, va succeir al seu pare com a líder del moviment hassídic. Un dels nets del rabí Levi Yitzchok es va casar amb la filla del rabí Dovber Schneuri, el segon dels rebes de Habad, i fou el primer rebe de Habad que va viure en la població de Lubavitxi.

## Bibliografia

* Loving and Beloved: Tales of Rabbi Levi Yitzhak of Berdichev, Defender of Israel (Menorah Books, 2016) ISBN 9781592644735

## Referències

* ↑ «Icchak ben Meir Lewi» (en polonès). [Consulta: 10 setembre 2014].
* ↑ «Hebrewbooks.org» (en hebreu). [Consulta: 7 març 2013].
* ↑ «Hebrewbooks.org» (en hebreu). Kedushas Levi. [Consulta: 7 març 2013].
* ↑ Szczepan Wojnarska, Anna Maria. «Ben Meir Levi of Berdichev Isaac» (en anglès). Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 10 setembre 2014].
* ↑ «Hebrewbooks.org» (en hebreu). Kedushas Levi. [Consulta: 7 març 2013].
* ↑ «Hebrewbooks.org» (en hebreu). Kedushas Levi. [Consulta: 7 març 2013].
# Llora morada

La llora morada, cualbra morada, cualbra llora, llora, llorell o blavet (Russula cyanoxantha), és una llora que pertany al grup de les cualbres, bolets de la classe dels basidiomicets. És un comestible apreciat.

## Morfologia

El seu capell d'entre 5 i 15 cm és carnós i pren una gran gamma de colors que van des del gris, el blau, violeta, verd, fins a tons groguencs. Les seves làmines són blanquinoses. La seva olor és suau i el seu gust primer és dolç, semblant al de les avellanes i, més tard, una mica picant.

## Hàbitat

Creix en qualsevol tipus de sòl i se'n poden trobar des de la primavera fins a la tardor, del litoral als Pirineus. És molt comú i abundant.

## Gastronomia

És una de les cualbres llores més buscades i apreciades. Es pot cuinar de moltes maneres, però generalment es fan en "platets" o fregit, que també és excel·lent. És adequat per conservar salat.

## Referències

* ↑ PASCUAL, Ramon. Guia dels bolets dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1999, p. 233. ISBN 9788473069427.
# Llorca (cognom)

Llorca:
* Àlex Llorca (i Castillo), Alejandro "Álex" Llorca (Castillo) (º 1989, Esplugues de Llobregat), un jugador de bàsquet català
* Agatángelo Soler Llorca (1918, Alacant – 1995), un polític i farmacèutic alacantí
* Carles Llorca i Timoner, conegut per: "Carles Llorca" (1925, Cadis – 1996, Els Poblets), un escriptor valencià en català
* Carmen Llorca Vilaplana (1921, Alcoi – 1998, Madrid), una historiadora i política valenciana
* Elena Pérez-Llorca (º ?, [?]), una actriu i presentadora catalana
* Ferran Llorca i Die (1872, València – 1939, Nauta Riva), un periodista i escriptor valencià
* Ferran Torrent i Llorca (º 1951, Sedaví), un escriptor i periodista valencià, essent un dels més prolífics en català gràcies a l'alta xifra de vendes
* Francesc Orts i Llorca (1905, Tampico – 1993, Madrid), un metge i professor d'anatomia
* Joaquim "Ximo" Llorca (Pascual) (1947, Muro d'Alcoi (Muro de Alcoy) – 1998), un polític valencià; alcalde del municipi de Muro d'Alcoi (1983 – 1991)
* José Martí Llorca (1903, València – 1997), violinista i compositor valencià-argentí
* José Pedro Pérez-Llorca (Rodrigo) (º 1940, Cadis), un polític, diplomàtic i advocat espanyol
* Ricardo Llorca
* Rubén Torres Llorca
* Samuel Llorca Ripoll (º 1985, Alacant), un futbolista valencià
* Vicenç Llorca i Berrocal (º 1965, Barcelona), un escriptor català
* Vicenç Riera i Llorca (1903, Barcelona – 1991, Pineda de Mar), un escriptor i periodista català

## Altres

* Llorca (Lorca), una ciutat i municipi de la Regió de Múrcia
** Estació de Llorca-Sutullena, una de les dues estacions de ferrocarril del nucli urbà de Llorca
** La Setmana Santa a Llorca (Múrcia), una de les més notables manifestacions populars de celebració de la Setmana Santa a Espanya
** Terratrèmol de Llorca de 2011, sacsejà la Regió de Múrcia, especialment les poblacions de Llorca i Totana

## Referències
### mapa de distribució

* miparentela.com Arxivat 2009-09-23 a Wayback Machine., miparentela.com, dynastree.co.uk, dynastree.ca
* miparentela.com, familleunie.fr
# Llei de Zipf

La llei de Zipf és una constant estadística que va néixer al camp del vocabulari de les llengües naturals i s'ha aplicat posteriorment a altres camps. Preveia una relació entre les paraules més comunes i el nombre de vegades que apareixien respecte a les altres, de manera que la paraula més freqüent apareix el doble de vegades que la següent, triple de vegades que la tercera, i així successivament en una correlació inversa entre freqüència d'aparició i rang ocupat en l'ordre d'aparicions de la paraula. Aquesta llei de proporcionalitat existeix en la majoria de les llengües naturals analitzades, i també en esperanto. El nom prové del seu creador, el lingüista Kingsley Zipf.
La llei de Zipf ha tingut aplicacions en fets socials, com la correlació inversa entre el nombre d'habitants de les ciutats d'un país i l'ordre que ocupa la ciutat pel seu volum poblacional. Així, la ciutat més gran té el doble d'habitants que la segona ciutat més poblada, i el triple que la tercera, i així successivament.

## Referències

* ↑ Roca Cladera, Josep; Arellano Ramos, Blanca «La distribución del tamaño de las ciudades, la ley de Zipf revisitada». ACE : Architecture, City and Environment, 2011. ISSN: 1886-4805.
* ↑ «Una misteriosa ley predice el tamaño de las ciudades más grandes». ABC, 13-12-2013.

## Vegeu també

* Hàpax legòmenon
# Llista de colles de Venus

    En aquest article només es mostra els noms oficials aprovats per la Unió Astronòmica Internacional (UAI).
Aquesta és una llista de colles amb nom de Venus
* Imatge de radar de Venus reconstruïda pel Magellan i Pioneer Venus Orbiter
* Mapa topogràfic de Venus
* Imatge d'una part d'Olosa Colles presa pel Magellan

## Llista

Els colles de Venus porten els noms de divinitats femenines.
La latitud i la longitud es donen com a coordenades planetogràfiques amb longitud oest (+ Oest; 0-360).
| Colles | Coordenades | Diàmetre (km) | Epònim | Ref. |
| Akkruva Colles | 46° 06′ N, 244° 30′ O﻿ / ﻿46.1°N,244.5°O﻿ / 46.1; -244.5 | 1.059 | Deessa de la pesca Saami-Lapp. | WGPSN |
| Asherat Colles | 12° N, 198° O﻿ / ﻿12°N,198°O﻿ / 12; -198 | 500 | Deessa fenícia coneguda com «Asherat de la Mar». | WGPSN |
| Chernava Colles | 10° 30′ S, 24° 30′ O﻿ / ﻿10.5°S,24.5°O﻿ / -10.5; -24.5 | 1.000 | Dona de la mar russa, filla del Tsar de la mar. | WGPSN |
| Jurate Colles | 56° 48′ N, 206° 30′ O﻿ / ﻿56.8°N,206.5°O﻿ / 56.8; -206.5 | 418 | Deessa dels mars lituana. | WGPSN |
| Marake Colles | 55° 42′ N, 142° 12′ O﻿ / ﻿55.7°N,142.2°O﻿ / 55.7; -142.2 | 150 | Deessa de la mar mansi. | WGPSN |
| Mena Colles | 52° 30′ S, 200° 00′ O﻿ / ﻿52.5°S,200°O﻿ / -52.5; -200 | 850 | Deessa romana. | WGPSN |
| Migazesh Colles | 49° S, 162° O﻿ / ﻿49°S,162°O﻿ / -49; -162 | 230 | Filla de la deessa de la mar adigan (nord del Caucas). | WGPSN |
| Molpe Colles | 76° N, 168° O﻿ / ﻿76°N,168°O﻿ / 76; -168 | 548 | Mare de les sirenes a la mitologia grega. | WGPSN |
| Nahete Colles | 38° N, 119° O﻿ / ﻿38°N,119°O﻿ / 38; -119 | 400 | Esposa del déu de la mar Agbe de la mitologia fon (Benin). | WGPSN |
| Nuliayoq Colles | 48° N, 136° O﻿ / ﻿48°N,136°O﻿ / 48; -136 | 350 | Senyora de la mar inuit (badia de Hudson), semblant a Sedna. | WGPSN |
| Olosa Colles | 18° 00′ N, 6° 42′ O﻿ / ﻿18°N,6.7°O﻿ / 18; -6.7 | 200 | Deessa dels llacs dels ioruba (Nigèria). | WGPSN |
| Ran Colles | 1° N, 197° O﻿ / ﻿1°N,197°O﻿ / 1; -197 | 400 | Deessa del mar escandinava. | WGPSN |
| Ruad Colles | 68° S, 242° O﻿ / ﻿68°S,242°O﻿ / -68; -242 | 400 | Dessa irlandesa, es va enfonsar al mar dormint al seu vaixell de bronze. | WGPSN |
| Salofa Colles | 63° S, 193° O﻿ / ﻿63°S,193°O﻿ / -63; -193 | 250 | Noia / tortuga de la mitologia samoana. | WGPSN |
| T'ien Hu Colles | 30° 42′ N, 344° 54′ O﻿ / ﻿30.7°N,344.9°O﻿ / 30.7; -344.9 | 947 | Deessa del mar xinesa. | WGPSN |
| Urutonga Colles | 10° N, 206° O﻿ / ﻿10°N,206°O﻿ / 10; -206 | 500 | Deessa del mar māori. | WGPSN |

## Referències

* ↑ Nomenclature Search Results: Venus > Collis / Colles. usgs.gov. Gazetteer of Planetary Nomenclature – International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN).
* ↑ Categories for Naming Features on Planets and Satellites. usgs.gov. Gazetteer of Planetary Nomenclature – International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN).
# Lióvikha

Lióvikha (en rus: Лёвиха) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 2.881 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Lió (Banyoles)

Lió és una entitat de població del municipi de Banyoles a la comarca catalana del Pla de l'Estany. En el cens de 2013 tenia 28 habitants.

## Referències

* ↑ «Lió (Banyoles)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ajuntament de Banyoles». Municat. [Consulta: octubre 2016].

## Enllaços externs

* «Passera de Lió». Barcelona Film Commission. [Consulta: octubre 2016].
# Lloret ratpenat de les Bismarck

El lloret ratpenat de les Bismarck (Loriculus tener) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita boscos de les illes Bismarck. És una de les 35 espècies endèmiques de Nova Bretanya, Nova Irlanda i/o les seves illes satèl·lit.
Des de 1990 és considerada com una espècie diferent dels Loriculus aurantiifrons, i principalment es diferencia d'aquesta espècie pel color de la front (completament verd en el cas dels mascles), per la taca taronja del pit i per les tonalitats blavoses que s'observen a la part interior de la cua.
És un ocell de petites dimensions (uns 10 cm de llargada de mitjana), i es considera que —tot i desconèixer la seva capacitat d'adaptació— pot entrar en una situació d'amenaça a la seva supervivència en un futur relativament proper, en tant que la població de l'espècie és reduïda i distribuïda en un espai limitat que ràpidament es veu degradat per accions de deforestació i reconversió a camps de cultiu.

## Referències

* 1 2 Collar, N. J. «Taxonomic notes on some insular Loriculus hanging-parrots». Bulletin British Ornitologists Club, 127, 2, 2007, pàg. 97-107 [Consulta: 18 agost 2014].
* ↑ Sibley, C. G.; Monroe, B. L.. Distribution and taxonomy of birds of the world. New Haven: Yale University Press, 1990.
* ↑ «Loriculus tener». Loromanía. Arxivat de l'original el 19 d’agost 2014. [Consulta: 18 agost 2014].
* ↑ «Loriculus tener». The IUCN Red List of Threatened Species. [Consulta: 18 agost 2014].