OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Famada

La Famada és una obra de la Vall d'en Bas (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masia coberta amb teulada a dues vessants. Si bé es conserva l'estructura de la façana principal on hi ha una volta que conforma un pont que fa un replà davant l'entrada a la que s'accedeix mitjançant graons de pedra, la data de la llinda "1794", no és la de la casa sinó que va ser agafada d'un altre mas. A sota la casa hi ha unes quadres. A la part dreta i posterior de l'edifici cal destacar dues finestres. A la façana de la banda dreta hi ha un portal tapiat amb una gran llinda de pedra treballada en alt relleu.

## Història

El nom de la casa ve del nom dels amos. Hi ha elements que ens remunten al segle xv, tot i que la primera edificació podria ser més antiga. La manca d'arxiu municipal no possibilita tenir més dades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Famada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].
# Línia evolutiva de Pawmi

Aquesta línia evolutiva de Pokémon inclou Pawmi, Pawmo i Pawmot.

## Pawmi

Pawmi és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus elèctric i evoluciona a Pawmo.
Durant el joc es pot pujar de nivell per a evolucionar-lo una vegada arriba al nivell 18.

### Als videojocs

Va fer el seu debut en el joc Pokèmon Escarlata i Púrpura, per tant va aparèixer per primera vegada en un joc el 18 de novembre de 2022, data de llançament d'aquest videojoc.
Per a aconseguir a Meowth de Galar en el joc Pokémon Escarlata i Pokémon Púrpura hi ha que ajudar a un Pawmi.

## Pawmo

Pawmo és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus elèctric, a l'evolucionar de Pawmi a més guanya el tipus lluita.

### Als videojocs

Va fer el seu debut en el joc Pokèmon Escarlata i Púrpura, per tant va aparèixer per primera vegada en un joc el 18 de novembre de 2022, data de llançament d'aquest videojoc.
Per a evolucionar a aquesta criatura hi ha que caminar 1000 pasos amb ell dins del joc, aquesta funcionalitat va ser inclosa en els jocs de novena generació. Una vegada fets els 1000 pasos hi ha que pujar un nivell més.

## Pawmot

Pawmot és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus elèctric i tipus lluita. Evoluciona de Pawmo.

### Als videojocs

Va fer el seu debut en el joc Pokèmon Escarlata i Púrpura, per tant va aparèixer per primera vegada en un joc el 18 de novembre de 2022, data de llançament d'aquest videojoc.

## Referències

* ↑ «Serebii.net TCG Cardex - #0921 Pawmi». [Consulta: 27 juliol 2023].
* 1 2 3 «Pokémon Franchise Approaches 150 Million Games Sold» (en anglès). PR Newswire. Nintendo, 04-10-2005 [Consulta: 21 setembre 2020].
* ↑ «Cómo conseguir a Meowth de Galar de regalo en Pokémon Escarlata y Púrpura» (en castellà), 28-11-2022. [Consulta: 27 juliol 2023].
* ↑ «Pawmo [Reverse Holo #75 Prices | Pokemon Scarlet & Violet | Pokemon Cards]» (en castellà). [Consulta: 27 juliol 2023].
* ↑ «Cómo evolucionar a Pawmo en Pawmot en Pokémon Escarlata y Púrpura» (en castellà). Eurogamer.es, 22-11-2022.

## Enllaços externs

* Web oficial de Pokémon
Espècies de Pokémon :
# Nomen conservandum

Nomen conservandum és una expressió llatina utilitzada en la nomenclatura taxonòmica, que significa nom conservat, en plural nomina conservanda, l'abreviació és nom. cons.. Es tracta d'un nom científic que posseeix una protecció nomenclatural perquè, si bé no respecta les normes establertes pels Codis Internacionals de Nomenclatura, es continua utilitzant. El procediment per a conservar noms botànics és diferent del dels noms zoològics. Sota el Codi botànic, els noms poden també ser "suprimits", nomen rejiciendum (plural nomina utique rejicienda, abreviat nom. rej.), o rebutjat en favor d'un nom conservat particular, i combinacions basades en un nom suprimit com nom. rej.

## En Botànica

Un nomen conservandum, malgrat no estar explícitament definit al Codi Internacional de Nomenclatura Botànica, és qualsevol nom d'un gènere, família o tàxon de rang intermedi que ha de ser adoptat com nom correcte malgrat que la seva acceptació no sigui correcta seguint les regles de nomenclatura. El procediment de conservació té com a propòsit impedir canvis nomenclaturals desavantatjosos per l'aplicació estricta de les regles, en particular el principi de prioritat.
La conservació pot estar restringida a l'ortografia d'un nom, com per exemple Euonymus (no Evonymus), Guaiacum (no Guajacum), Hieronyma (no Hyeronima o Hieronima). No obstant, els exemples més típics són relatius a la conservació de noms molt utilitzats i gairebé tradicionals en la nomenclatura. Per exemple, el nom de qualsevol família de plantes s'ha de construir amb el nom del gènere tipus i el sufix "-aceae" (en llatí) o "-àcies" en català. Així, la família Poaceae perquè el gènere tipus és Poa i la família de les cols s'ha de dir Brassicaceae pel gènere tipus Brassica. No obstant, l'ús i el costum és el de denominar a la primera Gramineae i a la segona Cruciferae. Ambdós noms, aleshores, es fan servir com "nomen conservandum". A més de les dues mencionades, les famílies en les que, com a excepció, es permet l'ús del nom tradicional són (es menciona en primer lloc el nomen conservandum i entre parèntesis el nom adient segons les normes i després el gènere tipus):
* Palmae (Arecaceae tipus Areca L.)
* Leguminosae (Fabaceae tipus Faba Mill.)
* Guttiferae (Clusiaceae tipus Clusia L.)
* Umbelliferae (Apiaceae tipo Apium L.)
* Labiatae (Lamiaceae tipus Lamium L.)
* Compositae (Asteraceae tipus Àster L.)

## Referències

* ↑ McVaugh, R., R. Ross and F. A. Stafleu. 1968. An annotated glossary of botanical nomenclature. Utrecht, Netherlands: International Bureau for Plant Taxonomy and Nomenclature of the International Association for Plant Taxonomy.
* ↑ Estipulat en l'article 14 del Codi Internacional de Nomenclatura Botànica
* ↑ Article 14, incís 1 del Codi Internacional de Nomenclatura Botànica
* ↑ Article 18 incís 5 del Codi Internacional de Nomenclatura Botànica
# Rully (Saona i Loira)

Rully és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 1.594 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1981-1995 | Jean-François Delorme | |
| 1995-2008 | Gerard Vitteaut | |
| 2008- | François Lotteau | EELV |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 1.237 | 1.523 | 1.538 | 1.566 | 1.635 | 1.463 | 1.594 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Tordenc de bec taronja

El tordenc de bec taronja (Argya rufescens) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Viu a la selva pluvial de Sri Lanka.

## Referències

* ↑ «Tordenc de bec taronja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Osani

Osani (en cors Osani) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 90 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 178 | 184 | 175 | 121 | 103 | 90 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | François Alfonsi | PNC | |

## Galeria d'imatges

* Fortalesa genovesa
* Fortalesa genovesa al golf de Girolata
* La ruta més propera
# Kohlit

Kohlit és una ciutat esmentada al Rotllo de coure, un dels Manuscrits del Mar Mort, com el lloc on diverses caixes que contenen or i plata són enterrades, en diverses parts d'aquesta. Malgrat el fet que només un objecte dels enumerats al Rotllo de Coure ha estat trobat fins ara, Kohlit s'ha convertit en una cosa similar al modern El Dorado.
Kohlit és també una regió a l'est del riu Jordà on van tenir lloc les campanyes militars d'Alexandre Janeu. Es desconeix si Kohlit coincideix amb la ciutat referida al Rotllo de Coure.

## Referències

* ↑ Stephen Goranson. «orion Alexander Jannaeus». Orion Center mailing list submission. [Consulta: January 25, 2005].
* ↑ «The Dead Sea Scrolls: sectària Texts». Donald W. Parry and Stephen D. Ricks, Meridian Magazine. [Consulta: 2005].
# Manuel Bellido Alba

Manuel Bellido Alba (Castelló de la Plana, 1859 - 1920) fou un periodista i polític carlista valencià.
Va cursar amb les millors qualificacions el batxillerat a Castelló i la carrera de Dret a la Universitat de València.
Als 19 anys ja era advocat i es va instal·lar a Vila-real, formant part del bufet del jurisconsult i antic governador Josep Mas i Salvador. Amb 22 anys va començar a exercir independentment a Vila-real, fins que, als 25 anys, va tornar a Castelló, on va tenir un dels bufets més prestigiosos, i va aconseguir adquirir una gran posició econòmica. Fou jutge municipal de Castelló, va exercir durant molts anys al Jutjat de primera instància, va actuar moltes vegades de magistrat suplent i en l'etapa final de la seua vida va ser degà del Col·legi d'Advocats de Castelló.
Manuel Bellido participà en la política local, va ser triat regidor de Castelló en dues ocasions, i a causa de les seves campanyes al consistori, hi va haver moments en què van arribar a les mans ell i el cap dels republicans Fernando Gasset Lacasaña.
En la seua vida politicosocial, tota la tasca de Manuel Bellido va girar entorn del catolicisme i el tradicionalisme. Va ser gran amic de Marcelino Menéndez Pelayo, amb qui va participar en nombrosos actes catòlics. Fou cap provincial de la Comunió Tradicionalista amb Carles VII i Jaume III. Després de la divisió que va produir la separació del jaumisme de Juan Vázquez de Mella el 1919, Bellido va procurar reunir les forces catòlico-monàrquiques disperses i va aconseguir establir una organització conjunta per a la política provincial.
Va fundar i va dirigir el periòdic El Pueblo Español , i va col·laborar en molts altres, entre ells, El Correo Español, La Plana Católica, El Maestrazgo, La Cruz i Diario de Valencia.
Manuel Bellido, que tenia una devoció molt especial al Sagrat Cor de Jesús, va ser qui va iniciar a Castelló la col·locació a les façanes de les cases d'esta sagrada imatge, i quan una multitud violenta va arrencar la placa de casa seua, Bellido, empunyant un revòlver, s'enfrontà tot sol a ells, aconseguint recuperar-la, i amb una escala de mà la va tornar a col·locar.
El papa Lleó XIII va premiar les seves campanyes a favor dels principis catòlics amb la condecoració "Pro Ecclesia et Pontífice".
El seu enterrament a Castelló va resultar una imponent manifestació de dol. Després del clergat, amb creu alçada, anava el fèretre, conduït a braços, i del qual penjaven cintes que eren portades pels diputats provincials Manuel Mingarro i Miquel Llansola i els regidors Fabregot i Calduch Gonzalbo. N'ocupà la presidència l'alcalde Pitarch, el president de l'Audiència Eusebi Font, el degà del Col·legi d'Advocats i president de la Diputació Fernando Gasset, el diputat a Corts Jaime Chicharro i moltes altres personalitats.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «D. Manuel Bellido Alba». Diario de Valencia, 24-07-1920, pàg. 1.
* ↑ «D. Manuel Bellido Alba». El Pensamiento Español, 26-07-1920, pàg. 2.
* ↑ «Entierro del señor Bellido». Diario de Valencia, 24-07-1920, pàg. 1.
# Olfactors

Els olfators (Olfactores) són un clade d'animals que inclou els vertebrats i els tunicats, basat en estudis genètics com la seqüència d'ADN i altres elements genètics. La teoria tradicional considerava que els cefalocordats estaven més emparentats amb els vertebrats per certes similituds morfològiques i la seva aparença pisciforme.
El terme olfactors prové del llatí "olfactus" ("olfacte"), degut al desenvolupament de la faringe per a incloure funcions respiratòries, en contrast amb la manca d'aparell respiratori i d'òrgans sensorials especialitzats en els cefalocordats como la llanceta.

## Filogènia

El següent cladograma mostra les relacions filogenètiques entre els deuterostomats en base a la hipòtesi dels olfators:
| Deuterostomia | Ambulacraria  Echinodermata  Hemichordata  Chordata   Cephalochordata Olfactores  Tunicata  Vertebrata |

## Referències

* ↑ Delsuc, F «Tunicates and not cephalochordates are the closest living relatives of vertebrates.». Nature, vol. 439, 7079, 2006, pàg. 965–968. Bibcode: 2006Natur.439..965D. DOI: 10.1038/nature04336.
* ↑ Dunn, C.W. «Broad phylogenetic sampling improves resolution of the animal tree of life.». Nature, vol. 452.
* ↑ Stach, Thomas «Chordate phylogeny and evolution: a not so simple three‐taxon problem». Journal of Zoology, vol. 276, 2, 2008.
* ↑ Benton, M.J. «Vertebrate Palaeontology: Biology and Evolution.». Blackwell Publishing, 14-04-2000.
* ↑ Tassia, Michael G.; Cannon, Johanna T.; Konikoff, Charlotte E.; Shenkar, Noa; Halanych, Kenneth M.; Swalla, Billie J. «The Global Diversity of Hemichordata». PLoS ONE, 11, 10, 04-10-2016, pàg. e0162564. Bibcode: 2016PLoSO..1162564T. DOI: 10.1371/journal.pone.0162564. PMC: 5049775. PMID: 27701429.
* ↑ Han, Jian; Morris, Simon Conway; Ou, Qian; Shu, Degan; Huang, Hai «Meiofaunal deuterostomes from the basal Cambrian of Shaanxi (China)». Nature, 542, 7640, 2017, pàg. 228–231. Bibcode: 2017Natur.542..228H. DOI: 10.1038/nature21072. PMID: 28135722.
# Sandro Munari

Sandro Munari (Cavarzere, Itàlia, 27 de març de 1940 a) va ser un pilot italià de ral·lis que participà en el Campionat Mundial de Ral·lis entre 1973 i 1984. Guanyador de la FIA Cup for Rally Drivers (Copa FIA per pilots) de 1977, antecedent del títol de pilot guanyador del Campionat Mundial de Ral·lis.

## Trajectòria

Munari va començar a competir en els ral·lis l'any 1965 i va guanyar el campionat italià de ral·lis els anys 1967 i 1969.
Va guanyar el Campionat europeu de ral·lis de l'any 1973 amb un Lancia Fulvia Coupé 1.6 HF, participant aquell mateix any amb aquest mateix vehicle al Ral·li de Monte-Carlo a la primera temporada del Campionat Mundial de Ral·lis.
A partir de l'any 1974 el seu vehicle pel Campionat Mundial és un Lancia Stratos, guanyant 7 ral·lis, fent 14 podis i guanyant el Campionat Mundial de Ral·lis de 1977.
La temporada 1978 serà la última que realitzarà completa, combinant l'ús del Lancia Stratos amb el d'un Fiat 131 Abarth. A partir de 1979 i fins 1984 tan sols disputarà un ral·li a l'any del Campionat Mundial, que solia ser el Ral·li Safari.

## Victòries al WRC

| # | Ral·li | Any | Copilot | Vehicle |
| 1 | Ral·li de Sanremo | 1974 | Mario Mannucci | Lancia Stratos HF |
| 2 | Ral·li dels Rideau Lakes | 1974 | Mario Mannucci | Lancia Stratos HF |
| 3 | Ral·li de Monte-Carlo | 1975 | Mario Mannucci | Lancia Stratos HF |
| 4 | Ral·li de Monte-Carlo | 1976 | Silvio Maiga | Lancia Stratos HF |
| 5 | Ral·li de Portugal | 1976 | Silvio Maiga | Lancia Stratos HF |
| 6 | Tour de Còrsega | 1976 | Silvio Maiga | Lancia Stratos HF |
| 7 | Ral·li de Monte-Carlo | 1977 | Silvio Maiga | Lancia Stratos HF |
# Pont vell de Vilaller

El Pont vell de Vilaller és l'antic pont sobre el riu Noguera Ribagorçana, actualment mig derruït. Està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El pont és una construcció del segle XVII que creua el riu Noguera Ribagorçana, unint el nucli de població principal de Vilaller amb l'anomenat barri d'Aragó que queda a la riba dreta del riu.
La construcció original tenia tres ulls, però el pont va ser malmès durant la riuada de 1963 i se'n van perdre dos.

## Història

Durant molts anys el riu es creuava mitjançant una palanca localitzada aproximadament a on està situat el pont. Al segle xvi el poble de Vilaller va experimentar un fort creixement econòmic que va fer que el 15 d'agost de 1686, el Consell General de Vilaller fes una súplica a Sa Majestat Carles II de Castella per a poder construir un pont de tres arcades de pedra on fins aleshores hi havia hagut la palanca. Es comprometien a construir-lo i mantenir-lo.
El pont va perdurar fins a la riuada del 2 d'agost de 1963, quan la crescuda del riu va derruir part del pont fent malbé dues de les tres seccions que tenia.
Durant un temps unes passeres de fusta sobre el pont derruït permetien travessar el riu, fins que el Juny de 1964 es va construir un pont nou aigües amunt del riu que perdura actualment.

## Referències

* ↑ «Pont de Vilaller» (en català). [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ «Coneix el municipi». Arxivat de l'original el 2011-03-23. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ «POUM Vilaller». Arxivat de l'original el 2016-03-03.
* ↑ «Diari la Vanguàrdia explicant els aiguats».
* ↑ «Diari la Vanguàrdia, construcció del pont nou».
# Tordenc de Hinde

El tordenc de Hinde (Turdoides hindei) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Habita garrigues i matolls als turons de l'est de Kenya.

## Referències

* ↑ «Tordenc de Hinde». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Santa Magdalena de Morellàs

Santa Magdalena de Morellàs és una Capella del poble de Morellàs, al terme comunal de Morellàs i les Illes, de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord.
Està situada en el poble de Morellàs, en el número 19 del carrer de Santa Magdalena, al sud del nucli vell del poble.
Està documentada des del 1235, quan rep una donació de Ramon de Llauró, clergue d'Elna, i des del 1368 es coneix un benefici en aquesta església instituït per la Universitat de Morellàs del qual gaudia el clergue Bernat Despuig. El 1533 consta una denúncia al beneficiat d'aquell moment, Jaume Gelada, per haver-hi administrat comunions i confessions sense que es pogués fer en aquella església, perquè no tenia caràcter parroquial.
La capella, molt alterada modernament, és d'una sola nau. La porta és a la façana de ponent, que ha estat recentment repicada. La porta té un arc de mig punt força ample, fet amb dovelles curtes i amples, ben tallades. A la mateixa façana hi ha un finestral modern. Corona la façana occidental una espadanya de tres pilars, fet d'obra, amb els arcs fets de rajols. Es tracta d'una obra tardana, de caràcter popular, dels segles XVI o XVII, però és possible que conservi elements, com la portalada o fragments de murs que puguin aparèixer si es fa una neteja integral dels murs ara coberts amb arrebossat, de l'anterior església romànica.

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan. «Esglésies del Vallespir anteriors al 1300: Morellàs i les Illes. Santa Magdalena de Morellàs». A: El Vallespir. El Capcir. El Donasà. La Fenolleda. El Perapertusès. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (Catalunya romànica, XXV). ISBN 84-412-2514-1.
* Becat, Joan. «96 - Morellàs i les Illes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Vall 38. Santa Magdalena de Morellàs». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Morellàs i les Illes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La capella de Santa Magdalena de Morellàs en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Equivalent al que avui dia denominem municipi o coumna.
# Obodes III

Obodes III o Obedes III (grec antic: Ὀβόδας, Obódas o Ὀβέδας, Obédas; àrab: عبادة, ʿUbāda) fou un rei dels nabateus, successor de Màlic II vers el 28 aC.
És esmentat per Estrabó i Flavi Josep que diuen que era un home indolent que va deixar la direcció dels afers del regne a Sil·leu. Durant el seu regnat es va produir l'expedició d'Eli Gal a Aràbia (24 aC). Vers el 9 aC el va succeir Aretes IV Filopàter, el sogre d'Herodes Antipes.
# Kohtla-Järve

Kohtla-Järve és la quarta major ciutat (linn) d'Estònia. Està situada al nord-est del país, al Comtat d'Ida-Viru. La ciutat va ser fundada el 1924 i tenia, l'any 2004, 46.346 habitants d'origen molt divers (més de 40 grups ètnics, sent els russos el grup majoritari). La majoria parla el rus, encara que a partir de 1990 el l'estonià va passar a ser l'única llengua administrativa oficial. La ciutat està molt industrialitzada i consta d'una considerable activitat petroliera.

## Història

La història de Kohtla-Järve està molt vinculada a la història de l'extracció de l'esquist bituminós, el principal mineral d'Estònia.
Els primers indicis de civilització daten de l'Alta Edat Mitjana. En un llibre danès de 1241, els pobles de Järve i de Kukruse són esmentats amb els noms Jeruius i Kukarus, respectivament, i el poble de Sompa amb Soenpe.
Es coneixia la presència de petroli en el subsòl des de feia ja molt temps, però la seva extracció industrial només va començar entrat el segle xx. A partir d'aquí van començar a inaugurar-se noves mines prop del poble de Järve. El 1919 es crea la State Oil Shale Industrial Corporation i comencen a estendre's les mines. Es construeixen habitatges prop de les mines per albergar als miners. El 1924 es construeix una fàbrica d'extracció de betum al costat de l'estació ferroviària de Kohtla.
Durant la Segona Guerra Mundial, els alemanys ocupen Estònia i consideren a Kohtla-Järve com una important reserva de petroli. No obstant això, no van aconseguir l'extracció a gran escala.
Després de la guerra, l'esquist es va tornar molt necessari per a les indústries del nord-oest de la Unió Soviètica. Des de 1946, la ciutat no deixa de créixer i de créixer annexant Kohtla i Kukruse, el 1960 Jõhvi, Ahtme i Sompa, i més tard, en 1964, Kiviõli, Oru, Püssi i Viivikonna. El 1980, Kohtla-Järve assoleix els 90.000 habitants, que treballen punt en la indústria petroliera i com en la forestal i agrícola.
El 1991, les ciutats de Jõhvi, Kiviõli i Püssi se separen de Kohtla-Järve. El volum d'extracció de combustible es desploma estrepitosament i moltes persones, preocupades per l'atur, emigren cap a Tallinn o cap a Rússia.

## Geografia

La ciutat es divideix en cinc districtes (linnaosad):
* Järve (15.656 habitants)
* Ahtme (15.602)
* Oru (996)
* Sompa (754)
* Kukruse (467)
La ciutat està situada en un lloc estratègic, al costat de la carretera i el ferrocarril que uneixen Tallinn amb Narva i Sant Petersburg.
L'alcaldessa de Kohtla-Järve és, des de 2016, Ljudmila Jantšenko.

## Enllaços externs i referències

* Web oficial (en estonio i rus)
* Història i demografia de la ciutat
# Mario Cuixart i Borbonet

Mario Cuixart i Borbonet (Badalona, 1912 - 14 de juny de 1982) fou un dels fundadors i primer president, el 30 de març de 1930, del club de bàsquet Penya Spirit de Badalona, actualment Club Joventut, amb altres com Miquel Lloret, Xavier Estruch, Joaquim Massot, entre d'altres. La persona que ocupava el càrrec de president canvià freqüentment els primers anys, i el juliol del mateix any fou rellevat per Massot. També fou col·laborador habitual de El Eco de Badalona i, més endavant de Revista de Badalona. A la seva mort, fou enterrat al mateix nínxol que el mestre Francesc Feliu i Vegués, al Cementiri Vell.

## Referències

* 1 2 Abras, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998, p. 44-45.
* ↑ «En Marius Cuixart i Borbonet». La Vanguardia (Hemeroteca), 15-06-1982 [Consulta: 31 març 2019].
* ↑ Conde, Justo; Ramos, José Ramón. Joventut Badalona: la quinta esencia del basket (en castellà). Badalona: Club Joventut Badalona, 1992, p. 17-18.