OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Filip el Parodiador

Filip el Parodiador (en llatí Philippus Parodus, en grec Φίλιππος) va ser un escriptor de paròdies d'origen grec mencionat per Ateneu de Naucratis, que diu que en un fragment suposadament escrit pel parodiador Matró (Matron) hi ha una relació de parodiadors que van viure molt abans que ell. Es mencionen dos o tres escriptors amb el nom de Filip, però no se'n donen detalls i únicament se sap que aquest Filip va viure abans de Filip II de Macedònia. Ateneu el considera "eminent" (δῖοί τε Φίλιπποι).

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/298?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=PhilippusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 290. ]
# Equació de Clairaut

En anàlisi matemàtica, l'equació de Clairaut és una equació diferencial de la forma
    $y(x)=x{\frac {dy}{dx}}+f\left({\frac {dy}{dx}}\right)$
on fés contínuament diferenciable. És un cas particular de l'equació diferencial de Lagrange. Porta el nom del matemàtic francès Alexis Clairaut, que la va introduir el 1734.

## Definició

Per resoldre l'equació de Clairaut, es diferencia respecte a $x$, quedant
    ${\frac {dy}{dx}}={\frac {dy}{dx}}+x{\frac {d^{2}y}{dx^{2}}}+f'\left({\frac {dy}{dx}}\right){\frac {d^{2}y}{dx^{2}}},$
per tant
    $\left[x+f'\left({\frac {dy}{dx}}\right)\right]{\frac {d^{2}y}{dx^{2}}}=0.$
i així
    ${\frac {d^{2}y}{dx^{2}}}=0$
o
    $x+f'\left({\frac {dy}{dx}}\right)=0.$
* En el primer cas, $C={\frac {y}{x}}$ per a qualsevol constant arbitrària $C$, substituint això en l'equació de Clairaut, s'obté la família de funcions de línia recta donades per:
$y(x)=Cx+f(C),\,$
anomenades solucions generals de l'equació de Clairaut.
* L'altre cas, $x+f'\left({\frac {dy}{dx}}\right)=0,$ defineix només una solució $y(x)$, anomenada solució singular, el gràfic de la qual és l'envolvent de les gràfiques de les solucions generals. La solució singular es representa normalment utilitzant notació paramètrica, com:
$(x(p),y(p))$,
on $p={\frac {dy}{dx}}$.

## Exemples

1) Les corbes següents representen les solucions a dues equacions de Clairaut:
* $f(p)=p^{2}$
* $f(p)=p^{3}$
En cada cas, les solucions generals es representen en negre mentre que la solució singular és en violeta.
2) Resoldre: $xy'''+(y''')^{2}=y''.\,$
Fem: $y''=p,\,$
per tant: $xp'+(p')^{2}=p,\,$
obtenint l'equació de Clairaut, la solució de la qual és: $p=y''=Cx+C^{2},\,$
de la qual es pot obtenir i integrant dues vegades, així: $y=\int \int y''\,dxdx=\int \int (Cx+C^{2})\,dxdx=\int ({\frac {Cx^{2}}{2}}+C^{2}x+D)\,dx={\frac {Cx^{3}}{6}}+{\frac {C^{2}x^{2}}{2}}+Dx+E,\,$ sent $D$ i $E$ altres dues constants qualsevol.
Solució: $y={\frac {Cx^{3}}{6}}+{\frac {C^{2}x^{2}}{2}}+Dx+E.$

## Generalització

Per extensió, una equació diferencial parcial de primer ordre de la forma:
    $\displaystyle u=xu_{x}+yu_{y}+f(u_{x},u_{y})$
també s'anomena equació de Clairaut.

## Referències

* ↑ Clairaut 1734
* ↑ Kamke, 1944.

## Bibliografia

* Clairaut, Alexis Claude «Solution de plusieurs problèmes où il s'agit de trouver des Courbes dont la propriété consiste dans une certaine relation entre leurs branches, exprimée par une Équation donnée» (en francès). Histoire de l'Académie royale des sciences, 1734, pàg. 196–215.
* Kamke, E «Differentialgleichungen: Lösungen und Lösungsmethoden» (en alemany). Akad. Verlagsgesell, 2. Partielle Differentialgleichungen 1er Ordnung für eine gesuchte Funktion, 1944.
* Rozov, N. Kh. Michiel Hazewinkel (ed.). Clairaut equation. Encyclopedia of Mathematics (en anglès). Springer, 2001. ISBN 978-1-55608-010-4.

## Vegeu també

* Equació de Chrystal
# Jean Antoine de Baïf

Jean Antoine de Baïf (Venècia, 19 de febrer de 1532 - París, 19 de setembre de 1589) fou un poeta francès. Amic de Pierre de Ronsard i membre de La Pléiade, fou l'artífex de la introducció en la versificació francesa d'una mètrica anàloga a la de la poesia grec-llatina antiga; en lloc d'establir el ritme tenint en compte el nombre de síl·labes, es basava en la disposició de les vocals breus i llargues.

## Obra

* Les Amours (1552 et 1558)
* Les Météores (1567)
* Passe-Temps (1573)
* Étrennes de poésie française (1574)
* Œuvres de poésies de Baïf (1572)
* Les Mimes, enseignements et proverbes (1581)

## Bibliografia

* Mathieu Augé-Chiquet, La vie, les idées et l'œuvre de Jean-Antoine de Baïf, Paris-Toulouse, Hachette-Privat, 1909.
* Louis Becq de Fouquières, « Jean-Antoine de Baïf Sa vie et ses œuvres », a Poésies choisies de J. A. de Baïf (1874).
* Olivier Bettens, Œuvres en vers mesurés.
* A. Billaut, « Baïf traducteur d'Antigone », Revue d'histoire du théâtre, 1991, p. 76-84.
# Cilindre de Marboré

El Pic Cilindre, també anomenat Cilindre de Marboré (en aragonès Zelindro Marmorés), té 3.328 m d'altitud i una prominència de 251 m, al Massís de Mont Perdut, dins de la serralada dels Pirineus. Els tres cims majors d'aquest massís es coneixen com les Tres Sorores. El Pic Cilindre n'és el més occidental. Li segueixen el mateix Mont Perdut (3.355 m) i el pic Soum de Ramond (3.263 m).
El seu nom es deu a la impressionant cara nord, una paret vertical arrodonida, amb una forma que recorda a un cilindre geomètric. El seu sobrenom es deu al fet que la mateixa cara nord domina el circ glacial de Marboré, on hi ha el Llac de Marboré.

## Rutes

L'aproximació més concorreguda sol ser per la vall d'Ordesa. Passat el poble de Torla, es pot arribar en cotxe fins a l'aparcament habilitat al Prat d'Ordesa. A partir d'aquí, cal continuar a peu: al final d'aquest aparcament comença la pista que s'endinsa al bosc de fajos i remunta la vall fins al circ de Soaso. Superant els penya-segats per les 'Clavijas de Soaso' o pel corriol existent més a la dreta, s'arriba als suaus prats que acompanyen a l'excursionista fins al Refugi de Góriz (2.190 m). Des d'aquest, es poden realitzar les ascensions més mítiques d'aquesta zona: el Mont Perdut (3355m), el Cilindre de Marboré i el Pic de Marboré (3248m) entre molts altres tresmils. Per la Vall de Pineta també s'accedeix des del refugi de Pineta (1.240 m).

## Flora i vegetació del Massís del Mont Perdut

Al massís del Mont Perdut es poden trobar 95 de les 150 plantes vasculars capaces de superar els 3000 m que viuen als Pirineus. Només a les puntes dels Gabietos podem trobar-ne ja una cinquantena. Potser les més comunes són les saxífragues (Saxifraga pubescens, i Saxifraga oppositifolia), l'Androsace ciliata, la linària alpina Linaria alpina subsp. alpina, la Minuartia cerastiifolia o la Pritzelago alpina subsp. alpina.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Coll, Xavier; Coll, Joan. Ordesa Vignemale Mte Perdido, Esc. 1:40.000. 4a. ed.. Granollers: Editorial Alpina, 1976 (E-25). ISBN 84-7011-067-5.
* ↑ «Monte Perdido» (en espanyol europeu). Entre Montañas.
* ↑ Millán, Vicente. «Góriz» (en espanyol europeu). Fam.es. [Consulta: 10 octubre 2017].
* ↑ Millán, Vicente. «Pineta» (en espanyol europeu). Fam.es. [Consulta: 9 octubre 2017].
* ↑ Benito Alonso, José Luís. Flora y vegetación del Parque Nacional de Ordesa y Monte Perdido (tesi) (en castellà). Barcelona: Universitat de Barcelona, 2005, p. 41.
# Dub

El dub és un estil de música desenvolupat a Jamaica durant els anys 60.

## Història

La seva evolució va ser paral·lela a la del reggae. La música dub inclou habitualment efectes de so d'eco i reverberació afegits a una cançó ja existent, acompanyats moltes vegades de fragments de les lletres de les cançons originals. Generalment es retira gran part de la veu i es fa més èmfasi en baix i bateria. Moltes vegades també s'inclouen altres efectes sonors com tirs, sons d'animals, sirenes de policia, etc.
Aquestes versions fetes en Dub, són en general instrumentals, algunes vegades incloent parts dels vocals de la versió original. Sovint, les pistes dub són utilitzades per toasters (espècie d'oradors) com a fons en rimes expressives i de gran impacte, i són anomenades remixes de DJ.
Al contrari que en el hip-hop, a la música dub qui està al micròfon és anomenat DJ o MC (microphone commander o master of ceremonies), mentre que el que escull les pistes i opera el toca discos és el Selector. la major raó de la producció de diverses versions és l'economia: un productes pot utilitzar una gravació pròpia per produir innombrables versions d'aquesta pista dins d'una sola sessió d'estudi.

## Productors

El productor King Tubby és considerat el pioner del Dub. Lee "Scratch" Perry, potser és el nom més famós, mentre que l'anglès Mad Professor és un dels majors productors actualment. Un altre nom bastant important del dub va ser Augustus Pablo.

## Cançons

Maroma és l'autor de la versió dub de «One Love», de Bob Marley. Inclou dues versions diferents, amb modificacions lleus (LSD Versió) i una altra amb modificacions més notòries (Extra Lysergic).

## Referències

* ↑ «TERMCAT. - Terminologia dels estils musicals». TERMCAT. Centre de terminologia, 2016. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ Katz, David «Dubbing Is A Must: A Beginner’s Guide To Jamaica’s Most Influential Genre». FACT Magazine, 16-04-2014.

## Enllaços externs

* Original Dub Gathering
* Dub It Yourself (Pau Garriga, 2017)
# Rosa sect. Cinnamomeae

La rosa Cinnamomeae (o Cassiorhodon) és una de les onze seccions del subgènere Eurosa.

## Principals característiques

Sovint són arbustives, d'1 a 4 metres d'alçada, amb espines dretes sovint en parelles, amb flors rosades o vermelles generalment en grups i fruits grossos que persisteixen després de la floració.

## Origen i distribució

Les roses Cinnamomeae són natius de tot l'hemisferi nord, llevat del nord d'Àfrica:
* Rosa rugosa d'Àsia : Rosa rugosa rugosa, alba, rosea i rubra i els seus híbrids ' Belle Poitevine ', 'Roseraie de l'Haÿ', 'Agnès' i molts altres ;
* Rosa arkansana i Rosa blanda d'Amèrica del Nord, Rosa pendulina L. o rosa alpina ;
* Rosa oxyodon, originària del Caucas, Rosa laxa del Turquestan i una trentena més ;
* Rosa majalis o rosa de maig, la rosa el rosersimplici', conreada d'ençà de l'any 1600.

## Principals espècies

* Rosa acicularis Lindl., el roser acicular, roser àrtic,
* Rosa alpina L., vegeu Rosa pendulina
* Rosa arkansana Porter (sinònims : Rosa pratincola Greene, Rosa suffulta Greene), el roser d'Arkansas ,
* Rosa bella H. Rehder & E. Wilson
* Rosa blanda Aiton, el roser del Labrador ,
* Rosa californica Cham. & Schltdl., el roser silvestre de Califòrnia
* Rosa cinnamomea L., vegeu Rosa majalis
* Rosa davidii Crep., Rosa del pare David
* Rosa elegantula Rolfe, Threepenny Bit Rose
* Rosa fedtschenkoana Regel,
* Rosa giraldii Crep.
* Rosa glandulosa, vegeu Rosa maximowicziana
* Rosa holodonta (sin. R. moyesii rosea) vegeu Rosa moyesii
* Rosa laxa Retz. (sin. R. gebleriana Schrenk),
* Rosa lheritierana Thory, o roser de Boursault
* Rosa macrophylla Lindl., el roser de fulles grans
* Rosa majalis Herrm. (sinònim Rosa cinnamomea L.), el roser de maig o roser de Pasqua,
* Rosa maximowicziana (sin. R. glandulosa),
* Rosa moyesii Hemsl. & EH Wilson,
* Rosa multibracteata Hemsl. & EH Wilson,
* Rosa nutkana C. Presl, el roser de Nootka ,
* Rosa pendulina L. (sin. Rosa alpina L.), el roser alpí,
* Rosa pisocarpa A Grey,
* Rosa rugosa Thunb., el roser rugó o roser del Japó,
* Rosa setipoda Hemsl. & EH Wilson,
* Rosa suffulta Greene, vegeu Rosa arkansana ,
* Rosa webbiana ,
* Rosa sweginzowii ,
* Rosa woodsii Lindl., rosa de Woods ,

## Vegeu també

* Rosa
* Llista d'espècies del gènere Rosa

## Enllaços externs

* (anglès) Cinnamomeae a Flora of China
# Joan d'Arborea

Joan d'Arborea, anomenat Cià (Chiano) fou fill de Marià II d'Arborea. Va succeir al seu pare com a jutge vers el 1297 sota la tutela de Tosorat Uberti, noble favorable a Pisa. Va morir en una revolta popular el 23 de març de 1304, causada per l'expropiació de terrenys comunals que després va vendre. Es va casar el 1287 amb Giacomina della Gherardesca, filla d'Ugolino, comte de Donoratico, la qual va morir el 12 de febrer de 1329. Va deixar una filla pòstuma, Joana, que va morir vers el 1308, i dos fills il·legítims: Andreuot d'Arborea i Marià III d'Arborea.
# Joan d'Eges

Joan d'Eges (Joannes Aegates, Ἰωάννης), fou un prevere nadiu d'Eges a Cilícia entre Mopsuèstia i Issos. Probablement va viure al segle v. Foci diu que era nestorià, però Fabricius pensa que més aviat era un eutiquià.
Va escriure:
* 1. Ἐκκλησιαστικὴ ἱστορία, Historia Ecclesiastica, (10 llibres) entre la deposició de Nestori i el concili d'Efes del 431 fins a la deposició de Pere II Ful·ló usurpador de la seu d'Antioquia el 476.
* 2. Κατὰ τῆς ἁγίας τετάρτης συνόδου, Adversus Quartam Sanctam Synodum.
Fabricius pensa que és el mateix personatge que Joan el Dissident διακρινόμιενος autor de l'obra Διαστάσεις σύντομοι χρονικαί, en llatí, Breves Demonstrationes Chronographicae. Combefis però l'identifica amb Joan Malales. També podria ser el mateix que Joan el Retòric esmentat per Evagri d'Epifania.
La seva època és incerta. Vossius diu que vivia en el regnat de Zenó però altres autors pensen que és posterior.
# Joaquim Amat

Joaquim Amat és el nom dels següents personatges:
* Joaquim Amat i Llopart, alcalde de Terrassa entre 1940 i 1945
* Joaquim Amat-Piniella (Manresa, 1913-L'Hospitalet de Llobregat,1974), escriptor
# Joaquim Aleixandri i Babot

Joaquim Aleixandri i Babot (Barcelona, 30 de març de 1906 - Charny, Yonne, 9 de setembre de 2002) va néixer el 1906 al barri obrer barceloní del Poble Nou. És el segon de vuit germans d'una família de ferroviaris originaris de Tortosa. A la segona dècada del segle xx s'instal·laran a Girona on aviat els coneixeran com els Xandri.
Va ser soci del Centre d'Unió Republicana. L'any 1926 marxa a Tetuan a fer el servei militar i quan torna comença a treballar a l'estació de Portbou, on entra en contacte amb l'activisme polític clandestí. El traslladen a Breda, i poc després de la proclamació de la República, a Caldes de Malavella, on esdevé un dels líders del Centre Cultural d'Esquerra Catalana, adherit a ERC.
A Caldes de Malavella impulsa una publicació local, Sense Cridar. La publicació té una durada efímera però decisiva per encarrilar Aleixandri cap al periodisme amateur, col·labora en el setmanari esquerrà Acció Ciutadana de Girona.
Joaquim Aleixandri és elegit alcalde de Caldes de Malavella el febrer de 1937, càrrec que ocupa fins al maig del 1938 quan el criden per incorporar-se al front. Governarà només durant setze mesos un poble castigat per la guerra i amb molts refugiats i ferits al front que es refugien als balnearis de la població, utilitzats com hospitals de guerra.
Perduda la guerra s'ha d'exiliar a França, travessa la frontera el 13 de gener de 1939. L'any 1942 s'estableix definitivament a Grandchamp, prop d'Auxerre. Només tornarà un sol cop a Catalunya des del seu exili, a finals del 1980. Mor el 9 de setembre de 2002, als 96 anys, en una residència de Charny (Yonne). Dos anys després de la seva mort es van trobar al seu domicili de Grandchamp una vintena de llibretes, redactades entre el 1944 i el 1963, amb un diari personal i unes memòries manuscrites, un llarg repàs de la seva activitat política, des de la dictadura de Primo de Rivera, les campanyes electorals en època republicana i l'experiència en els camps de concentració francesos.

## Referències

* ↑ «Joaquim Aleixandri i Babot». Memòriaesquerra.cat. Fundació Josep Irla. Arxivat de l'original el 9 de gener 2015. [Consulta: 9 gener 2015].
* Ribera, Carles. Cent dies de juliol. Un testimoni de la revolució llibertària. PROA, p. 235. ISBN 978-84-8437-992-8.
* Ribera, Carles. Notícia d'un republicà: Biografia i textos de Joaquim Aleixandri. Centre d'Estudis Selvatans : Ajuntament de Caldes de Malavella, DL 2006. ISBN 84-921956-7-3.
# José Ernesto Díaz

José Ernesto Díaz (Bogotà, 13 de setembre de 1952 - Orlando, 4 de maig de 2002) fou un futbolista colombià de la dècada de 1970.
Fou 29 cops internacional amb la selecció de Colòmbia amb la qual jugà als Jocs Olímpics de 1972.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Santa Fe i Standard Liège.

## Referències

* ↑ «Un Futbolista Llamado Ernesto» (en castellà), 12-05-2002.
* ↑ «José Ernesto Díaz». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 7 juny 2012]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ LOS DÍAS FELICES DE ERNESTO a El Tiempo
# José Ensch

José Ensch (Ciutat de Luxemburg, 7 d'octubre de 1942 - Ídem, 4 de febrer de 2008) fou un poeta luxemburguès. El 1998 va rebre el Premi Servais per la seva obra Dans les cages du vent.

## Obra

* L'arbre, amb una serigrafia de Mario Prassinos, Luxemburg, 1984, Éditions Galerie Simoncini.
* Ailleurs ... c'est certain, Luxemburg, 1985, Institut Grand-Ducal.
* Le profil et les ombres, mat engem Virwuert vun der Gisèle Prassinos, Troyes, Librairie Bleue, Kollektioun "Poésie", 1995.
* Dans les cages du vent, amb il·lustracions de Marie-Paule Schroeder, Iechternach, Éditions PHI, Kollektioun "Graphiti", i una coedició a l'Orange Bleue Éditeur, Belsch, Québec, Senegal, Réunion, i a l'Institut Grand-Ducal de Luxemburg. 1997.
* Prédelles pour un tableau à venir, Luxemburg, 2006, Éditions Estuaires, Kollektioun "99".
* L'Aiguille aveugle, Editions PHI, Collection Graphiti, juny de 2008
* Les façades, éditions Estuaires, collection "hors-série", 6. Februar 2009. ISBN 978-2-9599704-9-8.

## Referències

* ↑ Biografia al CNL (en luxemburguès)

## Bibliografia

* El Gharbi, Jalel, 2009. José Ensch : Glossaire d'une oeuvre. De l'amande au vin. Section des arts et lettres de l'Institut grand-ducal.
* Fels, Laurent, 2008. José Ensch in memoriam. Le courrier international de la francophilie n° 12: 71-72.
# Játar

Játar és un municipi de la província de Granada a Andalusia. La seva extensió superficial és de 9,57 km² i el 2019 tenia 614 habitants. Forma part de la comarca d'Alhama.
Va ser una Entitat local autònoma dins el municipi d'Arenas del Rey, fins que al febrer de 2015 es va constituir com a municipi.
Játar va ser històricament un municipi independent fins que, a principis de 1973, es va fusionar amb Arenas del Rey i Fornes.

## Referències

* ↑ «Decreto 62/2015, de 3 de febrero, por el que se aprueba la creación del municipio de Játar por segregación del término municipal de Arenas del Rey (Granada))». BOJA, 19-02-2016 [Consulta: 8 febrer 2020].
# Jáuregui

Jáuregui és el nom dels següents personatges:
* Julio Jáuregui Lasanta (Bilbao, 1910 - Madrid, 1981), polític basc.
* Ramón Jáuregui Atondo (Sant Sebastià, 1948), polític basc i dirigent d'Euskadi-Euskadiko Ezkerra i del PSOE.
* Federico Zabala Alcíbar-Jáuregui (Tolosa, Guipúscoa, 1916 - ?), advocat, polític i historiador basc.
* Luis de Jáuregui conegut pel pseudònim de "Jautarkol" (Errenteria, 1896 - Zarautz, 1971), sacerdot i escriptor en èuscar.
* Pedro Font de Mora Jáuregui (Barcelona, 1851 - València, 1938), militar i polític valencià.
# Johnsen

Johnsen és el nom dels següents personatges:
* Agnete Johnsen (Varangerbotn, Unjárga, Finnmark, Noruega, 1994), cantautora noruega coneguda internacionalment per haver representat Noruega al Festival d'Eurovisió (2016)
* Bjarne Johnsen (Bergen, 1892 – 1984), gimnasta artístic noruec
* Espen Johnsen (Lillehammer, 1976), polític noruec del Partit Laborista i alcalde de Lillehammer des del 2011
* Frode Johnsen (Skien, Noruega, 1974), futbolista internacional amb Noruega
# Júpiter calent

Un Júpiter calent (també anomenat pegasidi o planeta pegasià, perquè el primer planeta descobert d'aquest tipus va ser 51 Pegasi b) és una hipotètica classe de planeta extrasolar, la massa del qual està a prop de (o excedeix) la de Júpiter (1,9 × 10$^{27}$ kg), però a diferència del sistema solar, on Júpiter orbita el Sol a 5 ua, els planetes del tipus Júpiter calent ho fan aproximadament 0,05 ua de la seva estrella principal. En comparació, un Júpiter calent està aproximadament vuit vegades més a prop de la seva estrella que Mercuri al Sol. Hi ha més tipus de planetes extrasolars, com ara els Neptuns calents.
Els planetes piters calents tenen una sèrie de característiques comunes:
* La possibilitat d'observar un trànsit davant de la seva estrella és molt major que en planetes en òrbites més allunyades.
* Donat l'alt nivell d'insolació, la seva densitat és menor que la que tindrien en un altre cas.
* Es pensa que en tots aquests s'ha produït migració planetària, és a dir, un moviment del planeta cap a una situació més a prop del seu estel, ja que no hi hauria d'haver material suficient tan a prop de l'estrella perquè es formi un planeta de la seva massa.
* Tots tenen òrbites de baixa excentricitat, perquè les seves òrbites tendeixen a ser circulars pel procés de libració. Això també causa que el planeta sincronitzi la seva rotació amb el període orbital (rotació síncrona).
Els planetes tipus Júpiter calent són els planetes extrasolars més fàcils de detectar pel mètode de la velocitat radial, ja que les oscil·lacions que indueixen en el moviment de l'estrella mare són relativament grans i ràpides en comparació amb altres tipus de planetes.

## Vegeu també

* Neptú calent
* Júpiter excèntric
* 1 2 Ji Wang «On the occurrence rate of hot jupiters in different stellar environments» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 30-01-2015, pàg. 229. DOI: 10.1088/0004-637X/799/2/229.