OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hana Elhebshi

Hana Elhebshi, de vegades Hana El Hebshi (àrab: هناء الحبشي, Hanāʾ al-Ḥabxī), (Líbia, c. 1985) és una arquitecte i activista líbia, guardonada amb el premi Internacional Dona Coratge el 2012.
Elhebshi, filla d'un comandant militar de la Força Aèria de Líbia a la base de Noviaga, treballava com arquitecte a Trípoli. Es va convertir en ciberactivista durant la revolució líbia, informant sobre el setge de Trípoli en línia. Va informar dels atacs de l'OTAN i va fer públic el nombre de persones assassinades pel règim de Muammar Gaddafi durant la revolució del 2011. També explicava al món el patiment que havia sofert el país durat anys. Va fer servir el nom «Numidia» per al seu activisme, una referència a la seva herència amaziga, per protegir la seva identitat. Com a part del seu esforç per difondre informació estava també en contacte amb agències de notícies com Al Jazeera.

## Referències

* ↑ «Libyan Activist Gets International Women of Courage Award», 09-03-2012. Arxivat de l'original el 2016-12-01. [Consulta: 6 novembre 2016].
* 1 2 «2012 International Women of Courage Award Winners». state.gov. [Consulta: 6 setembre 2014].
* 1 2 3 «هناء الحبشي.. دور المرأة في الثورة الليبية». [Consulta: 6 novembre 2016].
* 1 2 Luna, Taryn «Pittsburgh first U.S. city to spend time with courageous women». Pittsburgh Post-Gazette, 06-03-2012 [Consulta: 6 novembre 2016].
* ↑ «Revolutionaries Unveiled - Cyberactivism & Women's Role in the Arab Uprisings - Page 2 of 7» (en anglès). Muftah, 10-12-2012 [Consulta: 6 novembre 2016]. Arxivat 2018-07-28 a Wayback Machine.
* ↑ «Pittsburgh first U.S. city to spend time with courageous women». Pittsburgh Post-Gazette, 06-03-2012. [Consulta: 10 juny 2015].
* ↑ «Women honored by U.S. for their courage - SFGate». sfgate.com. [Consulta: 6 setembre 2014].
# Peter Wagner

Peter Wagner (Lütjenburg, 18 de setembre de 1956) és un politòleg alemany, professor d'investigació ICREA en Ciències socials a la Universitat de Barcelona. Doctor en Ciències polítiques per la Universitat de Berlín, ha desenvolupat la seva activitat acadèmica a Alemanya, el Regne Unit, França, Itàlia, Noruega, els Estats Units i Sud-àfrica. Ha estat investigador al Wissenschaftszentrum für Sozialforschung de Berlín, catedràtic de Sociologia a les universitats de Warwick i Trento, i catedràtic de Teoria social i política a l'Institut Europeu Universitari de Florència. La seva recerca se centra en l'estudi comparatiu i analític de les diferents formes de modernitat social, econòmica i política, i de les trajectòries històriques de les societats modernes. Des de l'any 2010 dirigeix a la Universitat de Barcelona el grup de recerca internacional TRAMOD «Trajectòries de la modernitat. Comparació de varietats europees i no europees». Ha publicat, entre d'altres, Modernity as Experience and Interpretation. A New Sociology of Modernity (Polity, 2008) i Modernity: Understanding the Present (Polity, 2012).

## Referències

* ↑ «Peter Wagneri». +Humans. CCCB. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Manuel Castellanos

Manuel Castellanos va ser un músic i compositor espanyol del segle xix. Va ser l'autor de Música infantil. Aires provinciales españoles y portugueses, en col·laboració amb el mestre Vicente Ramírez Brunet, on s'utilitzava la música aplicada a l'estudi de la geografia d'Espanya i de Portugal. Hom afirma que l'obra va obtenir una gran acollida i va merèixer un premi a l'Exposició de Cadis de 1879.

## Referències

* ↑ Ramírez Brunet, Vicente; Castellanos, Manuel. Aires provinciales aplicados al estudio de la Geografía de España y Portugal (en castellà). Cadis: Imprenta de la Biblioteca Económica Gaditana, s/d.
* ↑ Enciclopedia Universal Ilustrada Europeo-Americana (en castellà). vol. 12. Madrid: Espasa-Calpe, 1975, p. 254. ISBN 84-239-4512-X.
* ↑ Frontaura, C.; Ossorio, M. Diccionario biográfico internacional de escritores y artistas del siglo XIX (en castellà). vol. 1. Madrid: Imprenta y Librería de Miguel Guijarro, 1890, p. 575.
* ↑ Enciclopedia ilustrada Seguí (en castellà). Barcelona: Centro Editorial Artístico de Miguel Seguí, 1907, p. 562.
# Fava tonca

La fava tonca (Dipteryx odorata) anomenada en altres llengües cumaru o kumaru, és una espècie arbòria dins la família fabàcia que és nativa de la regió d'Amèrica del Sud de l'Orinoco. Les seves llavors reben el nom comercial de faves tonka (Tonka Beans) Aquestes llavors són de color negre, de textura arrugada i l'interior és llis. Té una fragància similar a la de la vainilla, ametlles, canyella i clau d'espècia.
La paraula "tonka" prové de la llengua galibi parlada pels caribs de la Guaiana Francesa i també apareix en la llengua tupí per designar aquest arbre, que també s'anomena "kumaru" i d'on prové el nom del producte químic cumarina que va ser aïllat per primera vegada a partir d'aquesta planta.
Aquest arbre té una gran longevitat i es creu que és una de les 100 plantes del món que poden arribar a viure més de 1.000 anys, la qual cosa s'ha comprovat mitjançant la datació per radiocarboni.

## Usos

El cumaru s'ha fet servir per substituir la vainilla, en perfums i com ingredient del tabac. Actualment els principals productors de les seves llavors són Veneçuela i Nigèria.
La FDA ha prohibit el seu ús als Estats Units. La cumarina no té propietats anticoagulants però sí que les té el seu derivat químic 4-hidroxicumarina.
Es fa servir per donar aroma a vainilla en alguns sabons i amb la mateixa funció en el cas d'algunes marques de xocolata amb llet, així com a aromatitzant en begudes i productes de confiteria.
La seva fusta és dura i es fa servir per a parquets.

## Propietats màgiques atribuïdes

En les comunitats paganes i ocultistes es considera que les llavors del cumaru guareixen la depressió, desorientació, confusió i el pensament suïcida a més d'activar el sistema immunitari. En les mateixes comunitats es creu que, fent servir diversos mètodes, pot fer que els desitjos es compleixin.

## Referències

* ↑ «Fava tonca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Lewington, Anna; Parker, Edward. Ancient Trees: Trees that Live for a Thousand Years. Londres: Collins & Brown, 1999, p. 64.
* ↑ «2006 CFR Title 21, Volume 3».
* ↑ «2009 Awards, Academy of Chocolate». Arxivat de l'original el 2010-02-02.
* ↑ http://www.alchemy-works.com/herb_tonka_beans.html Arxivat 2012-03-26 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Spice Pages: Tonka Beans Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
# Kuremial

Kuremial - Куремьял (rus) - és un poble de la República del Tatarstan, a Rússia. El 2019 tenia 49 habitants. Pertany al districte (raion) de Baltassí.

## Referències

* ↑ «Arbash». GeoNames. [Consulta: 7 setembre 2013].
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Monthly Film Bulletin

El Monthly Film Bulletin (MFB) és un periòdic de cinema britànic mensual publicat pel British Film Institute (BFI) entre 1934 i maig de 1991. En aquesta data es va fusionar amb Sight and Sound, una altra publicació del BFI.
Eina de referència, el MFB publicava fitxes tècniques i curtes crítiques per a la totalitat de les pel·lícules estrenades en sales al Regne Unit, mentre que S&S proposava – i proposa encara – articles aprofundits sobre una selecció de pel·lícules.
La col·lecció completa ha estat digitalitzada. La seva consulta és de pagament.

## Referències

* ↑ Fitxa COPAC
* ↑ (anglès) Digital Edition and Archive, British Film Institute «Sight & Sound digital edition and archive: frequently asked questions | BFI». Arxivat de l'original el 2014-02-09. [Consulta: 9 febrer 2014].

## Enllaços externs

* «www.cineressources.net». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 9 febrer 2014]. (Ciné-Ressources)
# Mopsos

Mopsos és el nom dels següents personatges:
Mitologia grega:
* Mopsos (fill d'Àmpix), endeví, fill d'Àmpix i de Cloris.
* Mopsos (fill d'Apol·lo), endeví, fill d'Apol·lo (o de Raci) i de Manto.
# John Turberville Needham

John Turberville Needham (10 de setembre de 1713 - 30 de desembre de 1781), fou un biòleg anglès. Va ser ordenat sacerdot catòlic el 1738. Des de 1746 a 1749 estudià a Londres i París.
Començà a exposar la "filosofia natural" en un seminari a l'escola i, posteriorment, en un article publicat; aquest article, tot i que la temàtica era principalment de l'àmbit de la geologia, també descrivia la mecànica del pol·len i amb la seva difusió aconseguí reconeixement dins la comunitat de botànics.
El 1745 John Needham bullir caldo per poder així destruir els organismes preexistents i els col·locà en un recipient mal segellat, ja que segons la seva teoria es necessitava aire perquè això es pogués produir de manera adequada. Al cap d'un temps va observar colònies de microorganismes a la superfície i va concloure que es generaven espontàniament a partir de la matèria no viva; ho va publicar a l'article An Account of Some New Microscopical Discoveries.
El 1748 va publicar Observations upon the Generation, Composition, and Decomposition of Animal and Vegetable Substances, treball en el qual pretenia demostrar la teoria de la generació espontània de la vida a partir de la matèria inorgànica.
El 1769, Lazzaro Spallanzani va repetir l'experiment però tapant els recipients de manera correcta, evitant que apareguessin les colònies, la qual cosa contradeia la teoria de la generació espontània. Però Needham argumentà que l'aire era essencial per a la vida, inclosa la de la generació espontània de microorganismes i aquest aire havia estat exclòs en els experiments de Spallanzani. En concret, va arribar a afirmar que Spallanzani destruïa el que ell anomenava la "força vegetativa". Tanmateix, Spallanzani va tornar a obrir els recipients on suposadament s'havia destruït aquesta "força vegetativa" i observar i demostrà que tornaven a aparèixer els organismes.
El 1768 va ser elegit membre de la Royal Society de Londres, i fou el primer sacerdot catòlic en ser-ho.

## Referències

* ↑ Encyclopaedia Britannica: "John-Turberville-Needham" (accés el 27-09-2008)(anglès)

## Enllaços externs

* Biografies de científics (anglès)
# Grong

Grong és un municipi situat al comtat de Trøndelag, Noruega. Té 2,357 habitants i té una superfície de 1,136.17 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Medjå.
El municipi es troba al llarg del riu Namsen, a la vall de Namdalen. Dos dels principals afluents del flux del Namsen neixen a Grong: el riu Sanddøla i el riu Neselva. Els llacs de Bangsjøene es troben a la frontera sud extrema amb Snåsa i Overhalla. El Parc Nacional de Blåfjella-Skjækerfjella cobreix una petita part de la part sud-est de Grong.
La ruta europea E06 segueix el riu Namsen en tot el municipi, igual que la línia ferroviària de la Línia de Nordland. Les dues estacions principals d'aquesta línia al municipi són l'estació de Grong a Medjå i l'estació de Harran a Harran. L'antic ferrocarril de la línia de Namsos s'utilitzava per anar de Grong a Namsos, però actualment roman tancada.

## Referències

* ↑ «Personnemningar til stadnamn i Noreg» (en noruec). Språkrådet.
# Platí natiu

El platí natiu és un mineral de la classe dels elements natius. Pertany i dona nom al grup d'elements del platí. Rep el seu nom del castellà "platina", diminutiu del terme "plata". Aquest nou metall, que va ser trobat en grans dipòsits de placer durant la conquesta espanyola del segle XVI d'Amèrica del Sud, va ser anomenat "platina del Pinto", pel nom del Riu Pinto, Columbia.

## Característiques

El platí natiu és l'ocurrència natural del platí, amb fórmula química Pt. Cristal·litza en el sistema isomètric. Forma cristalls cúbics, normalment distorsionats, aproximadament d'un centímetre i mig. Se'n troba comunament com grans o escates, rarament com palletes de fins a 30 kg. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, el platí natiu pertany a «01.AF: Metalls i aliatges de metalls, elements del grup del platí» juntament amb els següents minerals: osmi, ruteniridosmina, ruteni, iridi, pal·ladi, rodi.

## Formació i jaciments

Es troba principalment en dipòsits de placer, o en roques ígnies màfiques i ultramàfiques; rarament en filons de quars hidrotermal o dipòsits metamòrfics de contacte. Sol trobar-se associada a altres minerals com: calcopirita, cromita, magnetita i diferents aliatges de platí i ferro.

## Grup d'elements del platí

El grup d'elements del platí, també conegut amb l'acrònim PGE (de l'anglès Platinum Group Elements), és un grup de sis elements metàl·lics: iridi, osmi, pal·ladi, platí, rodi i ruteni. Els elements del grup del platí sovint es troben en forma nativa (iridi natiu, osmi natiu, pal·ladi natiu, platí natiu, rodi natiu i ruteni natiu), sovint junts i amb freqüència en forma d'aliatges entre ells i amb ferro o altres metalls.

## Referències

* ↑ «Platinum» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 gener 2016].
* 1 2 «Platinum-Group Elements» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 gener 2016].
* 1 2 «Platinum» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 10 gener 2016].
# Manuel Castaño

Manuel Castaño (València, 1975) és historietista.

## Biografia

En el camp de la historieta és el responsable de títols com Morón el Pollastre o Álex, realitzats en companyia de Manuel Bartual i publicats pel col·lectiu editorial 7 Monos, del que és membre fundador.
Des de novembre de 2000 realitza juntament amb Manuel Bartual la sèrie de tires còmiques Con amigos como estos.
En 2006 escriu Billy Bob: buscando piedras con las que tropezar, amb dibuix de José Miguel Fonollosa.

## Obra

* Morón el Pollastre (junt a Manuel Bartual). 7 Monos, 1999.
* Álex (junt a Manuel Bartual). 7 Monos, 2001.
* Con amigos como estos (junt a Manuel Bartual). 7 Monos, 2002.
* Billy Bob: buscando piedras con las que tropezar (amb dibuix de José Miguel Fonollosa). Dibbuks, 2006.

## Referències

* ↑ Pons (2007), pp. 276 a 279.

## Bibliografia

* PONS, Álvaro, PORCEL, Pedro i SORNÍ, Vicente. Viñetas a la luna de Valencia. Castalla: Edicions de Ponent, Col·lecció Papers Grisos, 2007. Dipòsit Legal: A-295-2007. ISBN 978-84-96730-04-5. ISBN 978-84-96730-04-5.
# Euriptèrides

Els euriptèrides (Eurypterida, gr. euri, 'ample' i pteron, 'ala') són un grup extingit de quelicerats emparentats amb els aràcnids, que inclou els artròpodes més grossos que han existit. Depredaven els primers peixos. Els més grans, com Jaekelopterus, arribaven a fer mes de 2 metres de longitud, però la majoria d'espècies feien menys de 20 cm.
Es coneixen amb el poc afortunat nom de "escorpins marins" o "al(i)acrans marins", perquè la part posterior del cos recorda a la dels escorpins, puix que tenen un metasoma més estret, però no tenien glàndula verinosa ; els euriptèrides no són escorpins, ni hi són emparentats. Se'n coneixen més de 300 espècies.

## Referències

* ↑ University of California, Museum of Paleontology
* ↑ Dunlop, J. A.; D. Penney, O. E. Tetlie, L. I. Anderson «How many species of fossil arachnids are there?». Journal of Arachnology, 36, 2, 2008, pàg. 267–272. DOI: 10.1636/CH07-89.1. ISSN: 0161-8202.

## Vegeu també

* Acutiramus
* Carcinosoma
* Hibbertopterus
* Jaekelopterus
* Megarachne servinei, espècie extinta d'euriptèrid
* Slimonia
* Stylonurus
# Kurdistan Oriental

El Kurdistan Oriental o Kurdistan iranià (en kurd: Kurdistana Rojhilat, «Kurdistan de l'est», o Rojhilatê Kurdistanê, «Est del Kurdistan»), és un nom no oficial per referir-se a la regió del nord-oest de la República Islàmica de l'Iran habitada majoritàriament pel poble kurd, que fa frontera amb els estats d'Iraq i Turquia. En conjunt, els kurds són al voltant del 10% de la població total de l'Iran.
Geogràficament inclou les províncies del Kurdistan, de Kermanxah, d'Ilam, així com bona part de les províncies d'Azerbaidjan Occidental, d'Hamadan i de Lorestan. Els kurds constitueixen la majoria de la població d'aquesta regió amb una població estimada de 6.730.000 milions de persones. La regió és la part oriental de la zona geogràfica anomenada Kurdistan, juntament amb el Kurdistan del Nord, al sud-est de Turquia, el Kurdistan Occidental, al nord de Síria i el Kurdistan del Sud, al nord de l'Iraq.

## Ciutats principals

En idioma kurd entre parèntesis:
| Kermanxah (Kirmaşan) Sanandaj (Sine) Piranxahr (Xanê) Mahabad (Mehabad) | Sakkiz (Seqiz) Sardasht (Serdeşt) Kamyaran (Kamyaran) Bukan (Bokan) | Marivan (Merîwan) Ushnu (Şino) Diwandarreh (Dîwandere) Paveh (Pawe) | Baneh (Bane) Ilam (Îlam) Biar (Bîcar) Qorveh (Qurwe) |

## Referències

* ↑ «UNPO: Iranian Kurdistan». [Consulta: 20 setembre 2022].
* ↑ https://www.rudaw.net/kurmanci/kurdistan/100420202
* ↑ «The Time of the Kurds» (en anglès). [Consulta: 20 setembre 2022].
* ↑ The Kurds : an encyclopedia of life, culture, and society, 2018. ISBN 978-1-4408-4257-3.
* ↑ «Iran Provinces», 22-10-2016. Arxivat de l'original el 2016-10-22. [Consulta: 20 setembre 2022].
* ↑ Kurdish awakening : nation building in a fragmented homeland. First paperback edition, 2015. ISBN 1-4773-0989-6.
# Motoyoshi Oda

Motoyoshi Oda (en japonès:小田基義) (21 de juliol de 1910; Moji, Prefectura de Fukuoka – 21 d'octubre de 1973; Tokyo) va ser un director de pel·lícules japonès.
Es va graduar en anglès a la Universitat de Waseda. Estudià sota el director Kajiro Yamamoto, com també van fer Akira Kurosawa, Ishirō Honda, i Senkichi Taniguchi.

## Filmografia parcial

* Song of Kunya (1940)
* Lady From Hell (1949), basada en un guió de Kurosawa
* Tomei Ningen (1954) film de terror
* Ghost Man.
* Godzilla Raids Again (1955)
# José Company Pérez

José Company Pérez (Gandia, 25 d'abril de 1772– Madrid, 1 d'octubre de 1824) va ser un hisendista i polític valencià.

## Biografia

Liberal valencià que durant la Guerra del francès va ser secretari del despatx d'Hisenda de la Junta Suprema Central entre novembre de 1810 i gener de 1811.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.165. ISBN 9788495484802.
* ↑ «Ministres de Ferran VII». Arxivat de l'original el 2019-02-09. [Consulta: 16 juliol 2017].

## Bibliografia

* Diccionario biográfico español. Real Academia de la Historia
# Gronau

«Gronau» té aquests significats:
* Toponímia:
** Gronau (Westfàlia), ciutat a Rin del Nord-Westfàlia
** Gronau (Leine), ciutat al riu Leine a Baixa Saxònia
** Gronau (Bad Vilbel), nucli de la ciutat de Bad Vilbel a Hessen
** Gronau (Bensheim), nucli de la ciutat de Bensheim a Hessen
** Gronau (Bonn), nucli de la ciutat de Bonn a Rin del Nord-Westfàlia
** Gronau (Oberstenfeld), nucli del municipi d'Oberstenfeld a Baden-Württemberg
** Gronau (Bergisch Gladbach), nucli de la ciutat de Bergisch Gladbach a Rin del Nord-Westfàlia
** Gronau (Stetten), nucli del municipi de Stetten a Baviera
** Rödersheim-Gronau, municipi de Renània-Palatinat
** Gronau (Pinnau), afluent del Pinnau a Slesvig-Holstein
** Gronau (Sinn), afluent del Sinn a Hessen
* Edificis
** Burg Gronau, castell a Rödersheim-Gronau
** Monistrol de Gronau, antic monistrol a Grebenroth
* Persones:
** Hans von Gronau (1850–1940), general prussià
** Hans O. E. Gronau (1925–2001), escriptor, pintor i fotògraf
** Jürgen Gronau (1962), futbolista
** Wolfgang von Gronau (1893–1977), aviador
# Port de Otal-Cotefablo

El Port Otal-Cotefablo és un Lloc d'Importància Comunitària des de juny de 2006, està situat en les comarques de Sobrarb i Alt Gàllego, província d'Osca, l'Aragó. L'espai natural té una extensió de 1963.88 ha.

## Localització

La seva àrea es reparteix entre les comarques de Sobrarb i Alto Gállego, concretament entre els municipis de Biescas, Broto, Fanlo, Fiscal, Hoz de Jaca, Panticosa, Plan, Sabiñánigo, Sallent de Gállego, Torla, Yebra de Basa i Yésero.

## Flora

A l'espai natural es troben exemplars de pastiu (54%), matolls (17%), pi blanc (15%), rouredes (3%) i avetars (3%). Són freqüents els processos erosius en vessants, afavorits per la degradació de la coberta vegetal.

## Referències

* ↑ «Puerto de Otal - Cotefablo». Eunis.
# Manuel Castellano Castro

Manuel Castellano Castro, més conegut com a Lillo (Asp, 27 de març de 1989), és un jugador de futbol professional valencià. Actualment milita al San Fernando Club Deportivo Isleño, on juga com a lateral dret.

## Biografia

Nascut a Asp, Vinalopó Mitjà, Lillo va començar la seva carrera a les categories inferiors del València CF, jugant tres temporades al València Mestalla. Les temporades 2006-07 i 2009-10 va disputar 23 partits, en total, patint en les dues el descens a Tercera Divisió. La temporada 2008-09 va jugar cedit al Reial Múrcia, disputant menys d'un terç dels partits amb l'equip murcià a la Segona Divisió.
El 21 de març de 2010 Lillo va debutar amb el primer equip del València, jugant els primers 45 minuts en la victòria del conjunt valencià per 2-0 contra la UD Almería. El maig següent, com que el seu contracte amb el València s'acabava, Lillo va fitxar per l'Elx CF; tot i així, per un error del seu agent, aquest contracte va ser declarat invàlid dos mesos després, motiu pel qual va fitxar per l'Almería.
Lillo va passar la major part de la seva primera temporada a l'Almería jugant amb el segon equip a Segona Divisió B, disputant només dos partits amb el primer equip. El novembre de 2012, com a agent lliure, va decidir marxar al CE Alcoià.
El 18 de juliol de 2013 Lillo va fitxar per la SD Eibar, recent ascendida a Segona Divisió. El jugador valencià va disputar 26 partits amb el conjunt basc, ajudant així a l'Eibar a quedar en primera posició, fet que va provocar que l'Eibar ascendís a Primera Divisió per primer cop en la seva història. L'11 de juliol de 2014 Lillo va renovar amb l'Eibar per una temporada més.

## Palmarès
### Club

SD Eibar
* Segona Divisió: 2013–14
Osasuna
* Segona Divisió: 2018–19

### Selecció
#### Espanya sub-20

* Jocs del Mediterrani (1): 2009

## Referències

* ↑ Valencia 2–0 Almeria Arxivat 2012-07-13 at Archive.is; ESPN Soccernet, 21 de març de 2010
* ↑ El Elche ficha a Lillo Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine.; Info Expres, 27 de maig de 2010 (castellà)
* ↑ Lillo, ex del Valencia, ficha por filial; El Almería, 26 d'agost de 2010 (castellà)
* ↑ Alcoyano cierra la plantilla con el fichaje de Manuel Castellano 'Lillo'; Diario Información, 9 de novembre de 2012 (castellà)
* ↑ El Eibar refuerza su zaga con el lateral Lillo, del Alcoyano; El Correo, 18 de juliol de 2013 (castellà)
* ↑ Presentación oficial de Lillo y Jaime Jiménez Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.; Eibar's official website, 11 de juliol de 2014 (castellà)
* ↑ Sanzol, Pablo «Los goles del Osasuna campeón» (en castellà). Marca, 18-06-2019 [Consulta: 21 juny 2019].
* ↑ ITA – ESP 1:2 (0:0) Arxivat 2012-02-15 a Wayback Machine.; Pescara 2009, 4 juliol 2009

## Enllaços externs

* Manuel Castellano Castro a BDFutbol
* Biografia a CiberChe (castellà)
* Manuel Castellano Castro a La Preferente (castellà)