OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xomvúkovo

Xomvúkovo (en rus: Шомвуково) és un poble (un possiólok) de la República de Komi, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 20 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010. Итоги переписи по Республике Коми. Том 1 Численность, размещение, возрастно-половой состав населения». Комистат, 2018. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Коряков Ю.Б.. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 6 juliol 2021].
# Zavóljskoie

Zavóljskoie (en rus: Заволжское) és un poble de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 1.284 habitants.

## Referències

* ↑ «Карты Генштаба L-38 (Б) 1:100000. Астраханская область и Калмыкия». Arxivat de l'original el 2016-10-03. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Akhtubinka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2019-02-24. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Регионы России → Астраханская обл. → Харабалинский р-н → Ахтубинка с.». Arxivat de l'original el 2015-03-24. [Consulta: 10 setembre 2020].
# Zawgat ragol mohim

Zawgat ragol mohim (àrab: زوجة رجل مهم, Zawjat rajul muhimm; àrab egipci: زوجة رجل مهم, Zawgat ragol mohem, ‘L'esposa d'un home important’) és una pel·lícula dramàtica egípcia del 1988 dirigida per Mohamed Khan. Protagonitzada per Ahmad Zaki i Mervat Amin, la pel·lícula ens explica la història de l'ascens i la caiguda d'un agent de policia durant el règim d'Ànwar el-Sadat. És una de les 100 millors pel·lícules egípcies.

## Sinopsi

Quan la Mona es casa amb l'aparentment decent oficial de policia Hisham, descobreix que hi ha més coses en ell que el que mostra a la gent. Coneixerà la seva veritable personalitat i l'abús de poder que va utilitzar durant els disturbis populars contra el president Ànwar el-Sadat.

## Repartiment

* Ahmed Zaki com a Hesham
* Mervat Amin com a Mona
* Abdel Halim Hafez com ell mateix (imatges d'arxiu)
* Hassan Hosny
* Zizi Mustafa
* Nahed Samir

## Recepció

Va rebre el Premi de Plata al Festival de Cinema de Damasc el 1987 i es va projectar en competició al 15è Festival Internacional de Cinema de Moscou el 1987. També es va projectar a Festivals de Cinema de Mont-real, València, Tetuan, Digne, Istanbul i Nantes els anys 1987 i 1988.

## Referències

* ↑ «Top 100 Egyptian Films (CIFF)». [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ «15th Moscow International Film Festival (1987)». MIFF. Arxivat de l'original el 16 gener 2013. [Consulta: 18 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Zawga ragol mohim a Dailymotion
# Xulhan Arukh HaRav

El Xulhan Arukh HaRav (en hebreu: שולחן ערוך הרב) (en català: "el codi de la llei jueva del rabí") és una recopilació de la halacà, la llei jueva, per part del Rabí Schneur Zalman de Liadí (1745-1812), conegut durant la seva vida com HaRav (paraula hebrea per rabí), Schneur Zalman va ser el primer Rebe (paraula en ídix per rabí) del moviment hasídic Habad. Entre els membres de Habad la seva obra és coneguda com el Xulhan Arukh del Alter Rebe.

## Nova versió del Xulhan Arukh

Dov Ber, el Maguid de Mezritch, va ser el mestre del Rabí Schneur Zalman de Liadí, el Maguid va demanar al seu alumne, Schenur Zalman, escriure una versió ajustada del Xulhan Arukh (llibre publicat en 1562) del Rabí Yossef Caro, amb una referència a comentaris posteriors, així com una responsa rabínica, per satisfer les demandes del naixent moviment hasídic. El Xulkhan Arukh (i el seu avantpassat, el Beit Yosef) van ser escrits des del punt de vista de la tradició (minhag) sefardita. Shneur Zalman, va compondre una versió actualitzada i adaptada del Xulhan Arukh (al voltant de 1800), perquè els jueus hasídics poguessin estudiar la llei jueva, la halacà. Amb l'objectiu d'evitar ambigüetats, l'obra fa referència a la halacà del judaisme ortodox hasídic, amb els seus corresponents raonaments. Les obres de Schneur Zalman, van donar lloc a la formació de la filosofia hasídica de Habad. Scheneur Zalman va acabar l'obra a l'edat de 20 anys, no obstant això, la major part del treball es va perdre abans de la seva publicació.

## Influència

El Xulhan Arukh HaRav es fa servir avui en dia per la majoria dels jueus hasídics com la base de la seva pràctica religiosa diària. L'obra està àmpliament considerada com un text autoritatiu en matèria de llei jueva, i és sovint citat per diverses autoritats rabíniques tals com: el Rabí Israel Meir Kegan a la seva obra Mixna Berura, i pel Rabí Yosef Haim de Bagdad, el Ben Ish Chai, així com per la responsa rabínica contemporània, i per les autoritats en matèria de halacà dels segles XIX i XX. El Xulhan Arukh HaRav és també una de les tres obres sobre les quals el Rabí Shlomo Ganzfried va basar la seva obra Kitzur Xulhan Arukh, un precís costumari sobre la llei jueva (halacà) segons la tradició (minhag) asquenazita.
Tot i que és àmpliament acceptada, l'obra inicialment va tenir una difusió limitada. La major part del text original, va ser destruït en un incendi que va tenir lloc a la població rusa de Lyubavichi, i tan sols es van salvar de les flames algunes còpies parcials del text original. L'editorial Societat de Publicacions Kehot va publicar l'any 2002 una edició bilingüe, a on apareixen les anotacions de l'obra i els comentaris del Rabí Schneur Zalman de Liadí i del Rabí Yosef Caro.

## Referències

* ↑ «www.chabad.org/» (en anglès).
* ↑ Després de la mort de Shneur Zalman, se l'ha anomenat com a Alter Rebbe (ídix: vell rabí) en cercles hasídics Chabad, el Gra"z, o el Gaon Ha'amiti ("l'autèntic geni"). També se'l referencia sovint com a "Tanya" així com el "Baal HaTanya" (Autor de la Tanya) de manera més general, per les seves altres obres.
# Xulio López Valcárcel

Xulio Xabier López Valcárcel (Lugo, 1953) és un poeta gallec. Llicenciat en dret per la Universitat de Santiago, exerceix de procurador dels Tribunals. Va participar en els col·lectius Cravo Fondo i De Amor e Desamor. Ha publicat els llibres de poemes Véspera do día (1979), Alba de auga sonámbula (1983); Solaina da ausencia (1987); O sol entre os dedos (1993); Memoria de Agosto (1993) i En Voz Baixa (2002). Forma part de la Xeneración dos 80.
# Xulhan Arukh

El Xulhan Arukh (en hebreu:שולחן ערוך) (en català:"la taula servida") és un llibre del rabí i cabalista Yossef Qaro (Safed, 1565-), la seva obra és acceptada per pràcticament tots els corrents i les diferents branques del judaisme, i està traduïda a diversos idiomes. Té una estructura formada per quatre capítols, que segueixen un ordre anàleg al llibre del Arba Turim, del Rabí Jacob ben Asher:
* Orach Chaim (אורח חיים): cicle de vida, oracions i festivitats.
* Yoré Deà (יורה דעה): caixrut i dol.
* Even HaEzer (אבן העזר): relacions entre l'home i la dona.
* Hoixen Mixpat (חושן משפט): dret públic, penal i privat.

## Enllaços externs

* www.torah.org (anglès)
# Zigenses

Els zigenses (en llatí: Zygenses, en grec antic Ζυγεῖς 'Zygeis') van ser un antic poble de la costa de Líbia, al districte de Marmàrica, esmentat per Claudi Ptolemeu.

## Referències

* ↑ Claudi Ptolemeu. Geografia, IV, 5, 22
* ↑ Smith, William (ed.). «Zygenses». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 27 gener 2022].
# Ziga

Ziga és un dels 15 llocs que conformen la Vall de Baztan, situat a uns 50 quilòmetres de Pamplona, a Navarra. El 2010 tenía 196 habitants. Comprèn el barri de Zigaurre. Limita amb els pobles d'Almandoz, Aniz i Berroeta. Al seu territori es troba l'anomenat Mirador de Baztan, amb unes bones vistes de la vall. També té l'església parroquial de San Lorenzo, construïda entre 1593 i 1603.

## Enllaços externs

* Web de Ziga Arxivat 2010-03-19 a Wayback Machine. (basc) (castellà)
# Ziges

Els ziges (en llatí: zygi, en grec antic Ζύγιοι) eren un poble salvatge de la Sarmàcia Asiàtica que vivien prop de l'Euxí, a les muntanyes que s'estenen des del Caucas fins al Bòsfor Cimmeri.
Segons Estrabó, eren en part pastors nòmades i en part bandolers i pirates. Per exercir la pirateria tenien unes naus especialment adaptades. Esteve de Bizanci els anomena zigrians (Ζυγριανοί). Plini el vell, que els anomena zigae, diu que vivien a la regió del riu Tanais.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Zygi». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 29 maig 2021].
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, VI, 7
# Ziyàdida

La dinastia ziyàdida (o dels ziyàdides) fou una nissaga que va governar a la Tihama entre 818 i 1018 aproximadament, que va controlar també les muntanyes del nord del Iemen i temporalment la costa de l'oceà Índic. Les fonts que parlen de la dinastia són tardanes i estan mal informades i la cronologia és difícil de precisar i en la part final gairebé no se'n sap res.
Agafa el nom de Muhammad ibn Ziyad, un suposat descendent de la família omeia, que sota el califa al-Mamun fou protegit del visir al-Fadl ibn Sahl. El 817 una carta que va arribar a la cort abbàssida informava d'una revolta tribal a la Tihama i al-Fadl va aconsellar al califa enviar a Ziyad per reprimir-la. Ziyad hi fou enviat i va rebre l'ordre de fundar una nova capital provincial. Va fer el pelegrinatge i va arribar el 818 i va entrar al Iemen on va lliurar diverses batalles contra les tribus rebels fins que va tenir el control de la Tihama. El 819 va fundar la nova capital que va rebre el nom de Zabid.
Muhammad ibn Ziyad va morir el 859 quan Ziyad havia estès el control del seu govern força més enllà de la Tihama, arribant fins a l'Hadramaut (amb la costa des d'Aden fins al-Shihr al centre i Mirbat a Oman) i que al nord arribava fins a Haly ibn Yakub. El va succeir el seu fill Ibrahim ibn Ziyad (859-896) i a la seva mort va seguir el seu fill Ziyad II (896-902).
A la seva mort va seguir el seu fill de nom desconegut (Ibn Ziyad 902-911) i després Abu l-Djaysh (911-981) que és el darrer nom conegut i que sembla haver tingut un regnat extraordinàriament llarg de 70 anys el que faria suposar que va arribar al tron sent un infant. Posteriorment la dinastia va seguir governant en alguna zona però ja no a Zabid que al començament del govern d'Abu l-Djaysh va caure en poder d'un imam de nom Murtada ibn Hadi. A la segona meitat del segle x l'imam de Zabid es va apoderar de Sanaa i va dominar la Tihama, però la va perdre temporalment davant de les tribus del Khawlan, i després de les tribus dels Banu Hamdan. Els imams van conservar Zabid i una part de la Tihama fins al 987 quan els hiwàlides o yafurites van reconquerir Sanaa i van ocupar Zabid. Llavors el hiwàlides van reconèixer al califa fatimita. L'emir hiwàlida va morir el 997 i no gaire després els imams van retornar a Zabid on van governar fins a la meitat del segle xi quan es va imposar la dinastia sulàyhida.

## Referències

* Kay, Henry C. Yaman, its early medieval history, 1892.
* «Ziyadid Dynasty». A: Encyclopædia Britannica, 2006.
# Ziynet Sali

Ziynet Sali (Girne, 29 d'abril de 1975) és una cantant de música pop turca. Nascuda a l'illa de Xipre, i ciutadana de la República Turca de Xipre del Nord, Sali viu a Istanbul. També té la ciutadania de Turquia i del Regne Unit. Canta en turc i grec.

## Referències

* ↑ «Turkish Cypriots: Children of an unrecognized state». Daily Sabah Turkey, 2014. Arxivat 2016-06-02 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-06-02. [Consulta: 3 maig 2016].
* ↑ «Türk pasaportunu tercih eden ünlü...». , Bugün [Consulta: 3 maig 2016]. Arxivat 2016-06-03 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-06-03. [Consulta: 3 maig 2016].

## Enllaços externs

* Singer Ziynet Sali readies to dazzle under the stars (anglès)
# Waylandita

La waylandita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la plumbogummita. Rep el nom d'Edgar James Wayland (1888-1966), primer director del Uganda Geological Survey.

## Característiques

La waylandita és un fosfat de fórmula química BiAl₃(PO₄)₂(OH)₆, presentant una combinació única d'elements. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1962. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 5. És l'anàleg amb alumini de la zaïrita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la waylandita pertany a «08.BL: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 3:1» juntament amb els següents minerals: beudantita, corkita, hidalgoïta, hinsdalita, kemmlitzita, svanbergita, woodhouseïta, gal·lobeudantita, arsenogoyazita, arsenogorceixita, arsenocrandal·lita, benauita, crandal·lita, dussertita, eylettersita, gorceixita, goyazita, kintoreïta, philipsbornita, plumbogummita, segnitita, springcreekita, arsenoflorencita-(La), arsenoflorencita-(Nd), arsenoflorencita-(Ce), florencita-(Ce), florencita-(La), florencita-(Nd), zaïrita, arsenowaylandita, graulichita-(Ce), florencita-(Sm), viitaniemiïta i pattersonita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Wampewo, al comtat de Busiiro, dins el districte de Wakiso, a Uganda. Tot i tractar-se d'un mineral gens abundant ha estat descrit a tots els continents del planeta excepte a l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Waylandite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 desembre 2017].
# Yaiza

Yaiza és un municipi situat al sud de l'illa de Lanzarote, a les illes Canàries. Està format pels nuclis de població de Yaiza, Playa Blanca, Uga, Las Breñas, Femés, La Hoya, Las Casitas, El Golfo, La Degoyada, Playa Quemada i Maciot
Les seves indústries principals són el turisme i l'agricultura. Envoltat per l'Oceà Atlàntic, limita al nord amb els municipis de Tinajo i Tías. En l'extrem sud del municipi de Yaiza, en la zona coneguda com "El Rubicón", es va instal·lar el primer assentament de les Illes Canàries, el 1402, des d'on es va iniciar la Conquesta de l'Arxipèlag. El poble de Yaiza és el nucli municipal, on es troba l'ajuntament. Davant seu hi ha la parròquia de Nostra Senyora dels Remeis, patrona del municipi, la festivitat del qual se celebra el 8 de setembre.
Yaiza es troba en la vora de l'àrea sepultada per les erupcions volcàniques produïdes a Lanzarote entre 1730 i 1736, que van donar com a origen el Parc Nacional de Timanfaya. Precisament, la crònica fonamental de les erupcions va ser narrada pel llavors capellà de Yaiza, Andrés Lorenzo Curbelo. Yaiza sobresurt entre els pobles de l'illa per la seva cura paisatgística i el seu respecte a l'arquitectura tradicional. A més de Timanfaya, el municipi compta amb altres espais naturals de gran importància, com el monument Natural de Los Ajaches, en la costa del qual es troben les Playas de Papagayo, o el Charco Verde, tambien anomenat de Los Clicos. A la costa de Yaiza se situen també les salines més grans de les Canàries, les Salinas del Janubio. Dintre del terme municipal es troba Femés, poble que serveix d'escenari principal de la novel·la Mararía, de l'escriptor canari Rafael Arozarena. A Femés hi ha també l'església en honor de Sant Marcial, patró de Lanzarote. Playa Blanca, en l'extrem sud de l'illa, és el principal nucli turístic del municipi.
# Xaktenvaj

Xaktenvaj (en rus: Шактенваж) és un poble de la República de Marí El, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 75 habitants. Pertany al districte rural de Kozmodemiansk.

## Referències

* ↑ «Деревня АЛДЕЕВО (АЛДИСОЛА)» (en rus). Информационный ресурс Республики Марий Эл «12rus.ru». [Consulta: 12 abril 2016].
# Xènies

Xènies és el nom dels següents personatges:
* Xènies de Parràsia, comandant de mercenaris grec
* Xènies d'Elis, cap oligarca d'Elis
# Zamar

El zamar (o ezamar o zamr) és un instrument tradicional de la regió del Rif al Marroc. S'ha utilitzat per acompanyar la dansa guerrera dels rifenys (Amazighs Zenetes). Aquest instrument també ha estat utilitzat en els grups de chioukh (coneguts com a imedyazane, aarfa o simplement rachyoukh). És del mateix grup d'instruments de la zummara de Tunísia.
El zamar és un aeròfon de llengüeta senzilla acabat amb dues grans banyes que fan la funció d'amplificar el so, però sense variar-ne l'afinació. Aquest instrument és fet artesanalment, consta d'un cap amb el tudell, un cos fet amb dos tubs de canya de bambú amb 6 forats i dues banyes de bou. El tudell se sol lligar als tubs de bambú amb cera d'abella.
Aquest instrument es troba sobretot al Marroc, però també es pot trobar a Algèria al poble de Msirda (on molts dels habitants són rifenys).

## Vegeu també

* Clarinet doble
* Reclam de xeremies

## Enllaços externs

* Vídeo on apareix un zamar

## Referències

* ↑ Forner, Michelle. «The Paul Bowles moroccan music collection». Library of Congress. [Consulta: 25 novembre 2015].
* ↑ «Zamar, dins Catàleg en línia del Museu de la Música de Barcelona». Museu de la Música de Barcelona. Arxivat de l'original el 2014-06-02. [Consulta: 25 novembre 2015].
# Zdjęcia próbne

Zdjęcia próbne (en polonès Fotos de prova) és una pel·lícula psicològica polonesa del 1977 codirigida per Agnieszka Holland, Paweł Kędzierski i Jerzy Domaradzki.
La pel·lícula, malgrat la seva estructura novedosa i el fet de ser una opera prima de tres directors, és coherent pel que fa al pensament i a la forma; cap dels creadors li va imposar els seus trets individuals. Les observacions realistes i els fragments de fotos de prova autèntiques creen un tot, i la imatge s'acosta encara més a la vida real.

## Argument

Una estudiant de secundària anomenada Anka vol marxar del poble avorrit on viu. Envia les seves fotos a un estudi de cinema que busca joves actors amateurs. Juntament amb el seu xicot, Tomek, va a una cabana d'acampada el cap de setmana. De manera inesperada, resulta que el noi la tracta com un repte esportiu: també vol que dormi amb el seu amic. Criat en un orfenat, Paweł agafa la seva primera feina a la seva vida i comença una aventura amb Krystyna, una dona casada més gran que ell. No volent enganyar el seu marit, ella li confessa la veritat, però Krystyna no vol trencar el matrimoni. Els destins d'Anka i Paweł s'entrellacen en els plans de prova de la pel·lícula, en què tots dos participen.

## Repartiment

* Daria Trafankowska − Anka Karaszkiewicz
* Andrzej Pieczyński − Paweł Burski
* Mirosława Marcheluk - la doctora Krystyna, la dona de Stefan
* Urszula Modrzyńska - La mare d'Anka
* Sława Kwaśniewska - Wacka, la tia de l'Anka
* Zbigniew Bielski - Stefan, gerent del centre comunitari
* Aleksander Maciejewski - Tomek, amic de l'Anka
* Bogdan Bentyn - Andrzej, amic de Tomek
* Andrzej Wajda - ell mateix
* Daniel Olbrychski - ell mateix
* Janusz Głowacki - un home en un bar
* Andrzej Chrzanowski - actor amb l'uniforme d'un oficial alemany
* Maciej Karpiński - segon director, organitzador de rodatges de prova
* Janusz Zaorski - recepcionista de l'hotel
* Maria Wachowiak - una dona discutint amb un home en un bar
* Józef Badyda - conductor d'escena al centre comunitari
* Adam Ferency - fotògraf de prova que substitueix Paweł
* Małgorzata Zajączkowska - participant de la prova de fotografia

## Premis

* 1977 - Agnieszka Holland, Paweł Kędzierski, Jerzy Domaradzki: premi ZSMP als valors ideològics i educatius destacats (Łagów, Lubuskie Lato Filmowe)

## Referències

* 1 2 Zdjęcia próbne a Filmpolski
* ↑ Zdjęcia próbne a fdb.pl
* ↑ Zdjęcia próbne al web del Festival de Gdynia

## Enllaços externs

* Zdjęcia próbne a la Fototeka
* Zdjęcia próbne a cda.pl
# Ángel Ramos Fernández

Angel Ramos Fernández (Nalda, La Rioja, 2 d'agost de 1926 - Madrid, 2 de gener de 1998) és un enginyer espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

Es doctorà en enginyeria forestal i va obtenir la càtedra de Planificació i Projectes a l'Escola Tècnica Superior d'Enginyers de Muntanyes de la Universitat Politècnica de Madrid. Compromès amb l'ús prudent dels recursos naturals Ha estudiat la identificació i avaluació de l'impacte ambiental produït per l'activitat humana, la planificació física amb base ecològica, l'avaluació d'alternatives i models per a la integració dels aspectes ecològics i socioeconòmics en l'ordenació territorial, l'ordenació del paisatge natural i la recuperació d'espais degradats.
El 1972 va col·laborar en el Programa Biològic Internacional de la UNESCO i ha format part del comitè editor de les publicacions Landscape and Urban Planning (Elsevier, Amsterdam) i Landscape Ecoloy. El 1990 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, en la que va ingressar el 1994 amb el discurs ¿Por qué la conservación de la naturaleza?. El 1994 també ingressà a la Reial Acadèmia d'Enginyeria d'Espanya. Va morir el dos de gener de 1998.

## Obres

* Valoración del paisaje natural (1969)
* Check Sheets de los Parques Nacionales de Covadonga y Ordesa (1972)
* Estudio ecológico de la subregión de Madrid (1973-74)
* Análisis de sistemas integrados en el medio rural y en los espacios naturales (1976-79)
* Estudio integral aplicado a la ordenación del territorio en la provincia de Santander (1976-80)
* General Landscape Concept. Abuja, Nigeria (1982)
* Mapas temáticos de la vegetación y usos del suelo de la provincia de Madrid (1982-83)
* Evaluación de los recursos subyacentes en las masas forestales españolas de especies autóctonas (1986-87)
* Diseño de una metodología dirigida a la evaluación, en un contexto ecológico y paisajístico, del potencial turístico recreativo de las márgenes y cursos fluviales (1986-88)
* Esquema metodológico integrado para la planificación, localización y ejecución de actividades forestales (1987-88)
* Evaluación del impacto ambiental de las repoblaciones forestales (1987-88).
* Planificación física y ecológica (Madrid, EMESA, 1979)
* Guía para la elaboración de estudios del medio físico: Contenido y metodología (CEOTMA-MOPU, 1984)
* Diccionario de la Naturaleza. Hombre, Ecología y Paisaje (Espasa-Calpe, (1988)
* Arid and semiarid zones in the Mediterranean áreas (Elsevier, Amsterdam, 1990)

## Referències

* ↑ Biografia Arxivat 2016-06-03 a Wayback Machine. al web de la RAC
* ↑ Biografia Arxivat 2016-06-01 a Wayback Machine. al web de la RAING
* ↑ Angel Ramos Fernández, profesor de Planificación y Proyectos, necrològica a El País
# Ángel Ramón Paz

Ángel Ramón Paz (Tela, 28 d'octubre de 1950 - 4 de novembre de 2008) fou un futbolista hondureny de la dècada de 1960.
Fou internacional amb la selecció d'Hondures. Pel que fa a clubs, destacà a CD Olimpia.

## Referències

* ↑ «Una leyenda dice adiós». Arxivat de l'original el 2008-12-08. [Consulta: 27 abril 2019].
* ↑ Descanse en PAZ (Obituary) - La Tribuna (castellà)
# Iàkovlevka (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Iàkovlevka».
Iàkovlevka (en rus: Яковлевка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 4.480 habitants.

## Referències

* ↑ «Информационно-справочные ресурсы Министерства культуры Российской Федерации». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 4 novembre 2019].
# Escut antic de Benés

Antic escut municipal de Benés, a l'Alta Ribagorça, però administrativament unit al Pallars Jussà. Perdé vigència el 1972, amb la incorporació d'aquest antic terme municipal en el de Sarroca de Bellera.

## Descripció heràldica

D'atzur, un lleó rampant d'argent.

## Vegeu també

* Escuts d'armes antics de l'Alta Ribagorça
* Escuts d'armes antics del Pallars Jussà

## Bibliografia

* Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Millà, 1968.
# Jorquera

Jorquera és un municipi de la província d'Albacete, que es troba a 47 km de la capital de la província. El 2005 tenia 511 habitants. Comprèn les pedanies de Alcozarejos, Calzada de Vergara, Cubas i Maldonado.