OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Capgrossos de la Coordinadora de Geganters de Barcelona

Els Capgrossos de la Coordinadora de Geganters de Barcelona són dos cabuts de Barcelona vinculats a la Coordinadora de Geganters de Barcelona. S'anomenen l'Avi i la Nena i formen part de l'entitat des del 2006. Són unes figures amb expressió afable i somrient que representen una nena, amb els cabells curtets, i un avi, calb i amb bigoti gris.
L'Avi i la Nena formen part d'un grup de quaranta-una parella de capgrossos iguals. L'Agrupació Mútua, amb motiu del seu aniversari, els va regalar a tots els ajuntaments de les capitals de comarca catalanes. Van ser construïdes el 2001 al taller Sarandaca. L'Ajuntament de Barcelona va decidir tot seguit de cedir les figures a la Coordinadora de Geganters de Barcelona, que encara avui les custodia i les passeja quan cal.
Els capgrossos de la Coordinadora de Geganters de Barcelona surten molt de tant en tant. Participen en actes infantils d'algunes escoles de la ciutat i ben poques vegades s'han pogut veure en alguna cavalcada de la Mercè.

## Referències

* 1 2 3 «Capgrossos de la Coordinadora de Geganters de Barcelona». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Fèlix Freixas i Gich

Fèlix Freixas i Gich (Mont-ras, 12 de gener de 1903 – Palafrugell, 8 de maig de 1967), fill de Narcís Freixas i de Dolors Gich, el 1923 entra a treballar a Manufacturas del Corcho. També polia rodes de molí. Segons recorda la família havia estat sindicalista a la CNT i va col·laborar en la distribució als masos de Mont-ras dels refugiats durant la Guerra Civil Espanyola.
És enviat al front el 21 de setembre de 1938, travessa la frontera el 10 de febrer de 1939 i és concentrat al Voló, on escull retornar a Espanya. Entra a Espanya per Irun el 14 de febrer de 1939 des d'on se'l traslladarà a l'Hospital de l'Acadèmia Militar de Saragossa i hi estarà ingressat 23 dies. Reclós al camp de concentració de San Juan de Mozarrifar (Saragossa) l'11 de març de 1939 fins a finals del mateix any quan és traslladat a la presó provincial de Girona. Jutjat el gener de 1940 i condemnat a vint anys de presó. El 1941 és traslladat a Santander. És posat en llibertat el 20 de juliol de 1943 i retorna a Palafrugell. El 1944 es reincorpora a la seva antiga feina a Manufacturas del Corcho. Es casa el 22 de maig de 1948 amb Victòria Pairó Piferrer. Va morir a Palafrugell el 8 de maig de 1967.
Les seves vivències queden recollides en memòries, notes i correspondència del seu fons. La documentació original la conserva la seva família que va autoritzar l'Arxiu Municipal de Palafrugell a disposar d'una còpia digital de la documentació. En el fons, destaca el dietari sobre la guerra i la seva experiència al front i la correspondència des del front, i també les imatges dels anys 30 de les zones de Tamariu, Calella, etc. Dins la llibreta Almanaque Bailly-Bailliere Freixas copia el sumari i la sentència que el va condemnar a presó i explica la durada del trajecte de tornada des de Santander a Palafrugell. També hi anota la vida laboral, comptabilitat de les seves despeses, i hi copia cartes. Diverses anotacions d'aquesta llibreta permeten datar i situar fotografies de l'àlbum.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fons Fèlix Freixas Gich». Arxiu Municipal de Palafrugell. Arxivat de l'original el 22 de desembre 2015. [Consulta: 14 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Fons Fèlix Freixas Gich Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. a l'Arxiu Municipal de Palafrugell
* Memòries de Fèlix Freixas Gich. 1917-1939, Arxiu Municipal de Palafrugell
# Haplochromis maisomei

Haplochromis maisomei és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Victòria (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ van Oijen, M.J.P., 1991. A systematic revision of the piscivorous haplochromine Cichlidae (Pisces: Teleostei) of Lake Victoria (East Africa). Part I. Zool. Verh. Leiden 272:95 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Fermon, Y., 1997. Les Haplochromis spp. (Teleostei, Cichlidae) des zones rocheuses du Mwanza Gulf, lac Victoria, Tanzanie: Structure des communautes et écomorphologie. Thèse présentée pour l'obtention du Diplôme de Doctorat du Muséum National d'Histoire naturelle. Thèses et Documents Microfichés No. 157. ORSTOM, París, França.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cumières-le-Mort-Homme

Cumières-le-Mort-Homme és un municipi francès, situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est.
El poble va ser destruït totalment durant la batalla de Verdun de 1916 i es decidí que no es tornaria a reconstruir mai, tant per la dificultat que comportaria la tasca (la terra havia quedat contaminada i sembrada de bombes sense explotar) com per la voluntat de mantenir un testimoni físic que commemorés les pèrdues ocasionades pel conflicte. A tal efecte, Cumières-le-Mort-Homme va rebre la qualificació oficial de «mort per França», títol que comparteix amb cinc municipis més del Mosa: Bezonvaux, Beaumont-en-Verdunois, Haumont-près-Samogneux, Louvemont-Côte-du-Poivre, i Fleury-devant-Douaumont.

## Referències

* ↑ «Els pobles destruïts: Cumières» (en francès). Les villages detruits 1914-1918. Arxivat de l'original el 2009-07-29. [Consulta: 9 maig 2010].
# Horsham (desambiguació)

«Horsham» té aquests significats:
* Horsham, West Sussex, Anglaterra
** Districte de Horsham
* Horsham (Austràlia), Victòria
* Horsham (Worcestershire), Anglaterra
* Horsham St Faith, Norfolk, Anglaterra
# Dipterygeae

La tribu Dipterygeae és una de les subdivisions de la família de plantes amb flors fabàcia. Recentment la seva circumscripció inclou els següents gèneres:
* Dipteryx Schreb.
* Monopteryx Spruce ex Benth.
* Pterodon Vogel
* Taralea Aubl.
Aquest clade actualment no té una definició filogènetica. Una sinamorfia que uneix els membres d'aquesta tribu és "un inusual calza amb dos llavis en els quals els dos lòbuls superiors són més allargats i els altres tres lòbuls estan reduïts a una petita dent." Els membres de Dypterygeae, com també els del grup germana, Amburaneae, produeixen gran varietat de resines (bàlsams, coumarines, etc.).

## Referències

* ↑ Polhill RM.. «Dipterygeae». A: Polhill RM, Raven PH.. Advances in Legume Systematics, Part 1. Royal Botanic Gardens, Kew, 1981, p. 233–242. ISBN 9780855212247 [Consulta: 27 abril 2014]. Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 27 abril 2014].
* 1 2 3 Cardoso D, Pennington RT, de Queiroz LP, Boatwright JS, Van Wyk B-E, Wojciechowski MF, Lavin M. «Reconstructing the deep-branching relationships of the papilionoid legumes». S Afr J Bot, 89, 2013, pàg. 58–75. DOI: 10.1016/j.sajb.2013.05.001.
* 1 2 Pennington RT, Lavin M, Ireland H, Klitgaard B, Preston J, Hu J-M. «Phylogenetic relationships of basal papilionoid legumes based upon sequences of the chloroplast trnL intron». Syst Bot, 55, 5, 2001, pàg. 818–836. DOI: 10.1043/0363-6445-26.3.537.
* ↑ Wojciechowski MF, Lavin M, Sanderson MJ. «A phylogeny of legumes (Leguminosae) based on analysis of the plastid matK gene resolves many well-supported subclades within the family». Am J Bot, 91, 11, 2004, pàg. 1846–862. Arxivat de l'original el 2017-01-03. DOI: 10.3732/ajb.91.11.1846 [Consulta: 27 abril 2014].
* 1 2 3 Cardoso D, de Queiroz LP, Pennington RT, de Lima HC, Fonty É, Wojciechowski MF, Lavin M. «Revisiting the phylogeny of papilionoid legumes: new insights from comprehensively sampled early-branching lineages». Am J Bot, 99, 12, 2012, pàg. 1991–2013. Arxivat de l'original el 2017-08-28. DOI: 10.3732/ajb.1200380 [Consulta: 27 abril 2014].
* ↑ Wojciechowski MF. «Towards a new classification of Leguminosae: Naming clades using non-Linnaean phylogenetic nomenclature». S Afr J Bot, 89, 2013, pàg. 85–93. DOI: 10.1016/j.sajb.2013.06.017.
# Capgrossos del Districte d'Horta-Guinardó

Els Capgrossos del Districte d'Horta-Guinardó són dos cabuts de Barcelona. S'anomenen en Roca i la Custòdia i actualment són guardats i portats pel taller d'expressió i arts plàstiques Xerrac. Formen part d'una comparsa de tretze capgrossos d'origen i figuració molt diferent.
Els capgrossos foren construïts el 1985 al taller de l'artesà Xavier Jansana i es van estrenar per la festa major d'Horta d'aquell mateix any. Representen dos líders veïnals de l'època molt actius al districte: l'Antoni Roca del Guinardó i la Custòdia Moreno del Carmel. Tot dos, a través de les associacions que presidien, van lluitar per dignificar els barris on vivien.
Aquests dos capgrossos s'impliquen molt en les festes del barri, de manera que han esdevingut uns personatges molt propers i entranyables, i en totes les sortides es barregen i juguen amb els nens i nenes del públic. Per la mida i el pes, les figures poden ser portades tant per grans com per petits.

## Referències

* 1 2 3 «Capgrossos del Districte d'Horta-Guinardó». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Reserva natural estricta de Kíntrixi

La reserva natural estricta de Kíntrixi és una àrea protegida del municipi de Kobuleti, regió d'Adjària, a Geòrgia, a la part alta del riu Kíntrixi, a una altitud de 300-2.500 metres sobre el nivell del mar, entre el poble Tskhemvani (Tskhemlovana) i les muntanyes Khino. Es va establir el 1959 per preservar el bosc relicte i la flora i la fauna endèmiques de Shuamta. Les àrees protegides de Kíntrixi inclouen la reserva natural estricta de Kíntrixi i el Parc nacional de Kíntrixi.

## Geografia

La reserva natural estricta de Kíntrixi es troba a la vall del riu Kíntrixi, que prové de la muntanya de Khino i es descarrega al mar Negre prop de l'estació de Kobuleti. A la cota més baixa, les àrees protegides de Kíntrixi es troben a 300 m sobre el nivell del mar, i les pastures alpines es troben a una altitud de 2.500 m. La reserva natural estricta de Kíntrixi limita al nord amb l'administració forestal de Kobuleti, a l'est amb el municipi de Xuakhevi, al sud amb el municipi de Keda i al sud-oest amb el Parc nacional de Mtírala. A les altes muntanyes de la reserva a una alçada de 2200 m hi ha un petit llac anomenat Tbikeli. El llac proper, Sidzerdzali, està fora dels límits de la reserva.

## Clima

Les muntanyes circumdants atrapen l'aire humit del mar, proporcionant així una elevada humitat del clima de Kíntrixi.Al llarg de l'any, la quantitat de precipitacions (3000 mm) és la mateixa que a la costa d'Adjària. La temperatura mitjana de l'agost és de + 24 °C i el gener de + 4 °C.

## Referències

* ↑ «Kintrishi in Georgia» (en anglès). Protected Planet. Arxivat de l'original el 2018-10-26. [Consulta: 27 novembre 2020].
* ↑ «Kintrishi Protected Areas Administration» (en anglès). apa.gov.ge. Agency of Protected Areas. [Consulta: 27 novembre 2020].
* ↑ Mt’a Khino: Georgia National Geospatial-Intelligence Agency, Bethesda, MD, USA

## Vegeu també

* Parc nacional de Kíntrixi
* Boscos caducifolis del Pont Euxí i la Còlquida
# Germain Henri Hess

Germain Henri Hess (en rus Герман Иванович Гесс German Ivanovich Gess), nascut a Ginebra, Suïssa el 7 d'agost de 1802 i traspassat el 30 de novembre de 1850 a Sant Petersburg, Rússia, fou un destacat químic i físic rus d'origen suís conegut per la llei de Hess.

## Biografia

Hess nasqué a Ginebra, el seu pare era artista i emigrà el 1805 a Rússia amb tota la seva família perquè havia aconseguit un treball de tutor d'una família rica. Hess començà a estudiar medicina el 1822 a la Universitat de Tartu i aconseguí el títol de doctor en medicina el 1826. Però després d'un congrés on coincidí amb Jöns Jakob Berzelius, el gran químic suec, s'interessà per la química i anà a estudiar amb Berzelius a la Universitat d'Estocolm.
De retorn a Rússia organitzà una expedició als Urals amb l'objectiu d'estudiar la seva geologia i després practicà la medicina durant dos anys a Irkutsk.

## Obra

A partir de 1830 Hess es dedicà completament a la química fent recerca i donant classes. Fou professor a l'Institut de Tecnologia de Sant Petersburg. En un principi s'interessà pel descobriment i anàlisi de noves substàncies i després es decantà per estudis més teòrics (estudi de l'afinitat química). La seva principal contribució a la química es deu a uns experiments realitzats amb diversos hidrats d'àcid sulfúric sobre la calor implicada en la seva formació i publicats en un article el 1840 on enuncia la primera llei de la termoquímica, coneguda com a llei de Hess. En aquesta llei s'indica que l'energia implicada en una reacció química és independent de les etapes seguides per anar de reactius fins a productes. Així, Hess s'avançà dos anys al físic alemany Julius Robert von Mayer que enuncià el 1842 el principi de conservació de l'energia, més general.
D'altres investigacions foren l'estudi de minerals, especialment del tel·lurur d'argent, Ag₂Te, el qual mineral s'anomena hessita en el seu honor. També descobrí que l'oxidació dels sacàrids produeix àcid sacàrid.
Redactà un manual de química que fou un text bàsic, "Fundaments de Química Pura", en l'estudi de la química a Rússia durant moltes dècades (7 edicions) fins al 1861.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Hess, Germaine Henri». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 271. ISBN 8429270043.
* ↑ Hess, G.H «Recherches Thermochimiques». Bulletin Scientifique. Académie Impériale des Sciences, 8, 1840, pàg. 257-272.
* ↑ Mannam Krishnamurthy; Subba Rao Naidu. «7». A: Lokeswara Gupta. Chemistry for ISEET - Volume 1, Part A. 2012. Hyderabad, India: Varsity Education Management Limited, 2012, p. 244.

## Bibliografia

* Leicester, H.M «Germain Henri Hess and the Foundations of Thermochemistry». J. Chem. Educ., 28, 11, 1951, pàg. 581-583.
# Heliothela

Heliothela és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Heliothela aterrima Turner, 1937
* Heliothela atra (Butler, 1877)
* Heliothela didymospila Turner, 1915
* Heliothela floricola Turner, 1913
* Heliothela nigralbata Leech, 1889
* Heliothela ophideresana (Walker, 1863)
* Heliothela oreias Turner, 1915
* Heliothela paracentra (Meyrick, 1887)
* Heliothela wulfeniana (Scopoli, 1763)

## Espècies antigues

* Heliothela cretostrigalis Caradja, 1925

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 12 febrer 2011].
# Cussonia paniculata

Cussonia paniculata és un arbust gran o un arbre petit de la família de les Araliàcies, nadiu de Sud-àfrica.

## Descripció

Arriba a mesurar un màxim de 5 m d'alçada. La tija és gruixuda i rabassuda amb l'escorça de color gris. Les arrels també són gruixudes i inflades. Les noves són de color verd brillant però es fan blaves a causa de les gruixudes capes de cera que la protegeixen contra les gelades severes. Les fulles broten a la part alta de la tija; cadascuna es compon de 7 a 9, i de vegades fins a 13, folíols. Cada folíol mesura fins a 30 cm de longitud i la fulla total pot arribar fins als 60 cm.

## Usos
### Medicinal

La medicina tradicional li atribueix propietats per a tractar la dismenorrea. La investigació recent estudia els usos medicinals tradicionals de Cussonia i Schefflera per a tractar les infeccions, la inflamació i la malària. Extractes de fulles de Cussonia s'han mostrat actius contra alguns microorganismes.

### Altres

És conreada amb una finalitat ornamental. A més, la fusta és suau i lleugera i s'utilitza per a fer blocs de frenada dels vagons. Les fulles proporcionen un bon farratge i el nom zulu d'aquesta planta, umsengembuzi, la designa com a aliment per a cabres. La gruixuda arrel gruixuda pot ser pelada i menjada crua com a aliment o com a font d'aigua.

## Referències

* ↑ Ecklon, Christian Friedrich (Frederik) & Carl Zeyher. 1837. Enumeratio Plantarum Africae Australis extratropicae qua collectae, determinatae et expositae 3: 355.
* ↑ «Cussonia paniculata» a The Plant List. Data consulta: 10 de juny de 2014.
* 1 2 Gavhi, Peter & Shireen Harris. 2002. Cussonia paniculata Eckl. & Zeyh. Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.; Plantzafrica. Free State national Botanical Garden. Consultada el 22 d'abril de 2013.
* ↑ Tetyana, P. et al. 2002. Some medicinal properties of Cussonia and Schefflera species used in traditional medicine. South African Journal of Botany 68: 51-54.
* ↑ De Villiers, B.J., Van Vuuren, S.F., Van Zyl, R.L. & Van Wyk, B-E. 2010. Antimicrobial and antimalarial activity of Cussonia species (Araliaceae). Jornal of Ethnopharmacology 129(2): 189-196.
* ↑ Van Wyk, B-E. & Gericke, N. 2000. People's plants. Briza, Pretoria.

## Bibliografia

* Gibbs Russell, G. E., W. G. M. Welman, E. Retief, K. L. Immelman, G. Germishuizen, B. J. Pienaar, M. Van Wyk & A. Nicholas. 1987. List of species of southern African plants. Mem. Bot. Surv. S. Africa 2(1–2): 1–152(pt. 1), 1–270(pt. 2).
# Humber

L'Humber és un gran estuari situat a la costa est del nord d'Anglaterra. Es forma des de Trent Falls i Faxfleet, a 62 km de la mar del Nord, per la confluència dels rius Ouse i Trent que desemboquen conjuntament en una zona sotmesa a l'acció de les marees. Encara que l'Humber és un estuari en molts mapes figura com amb el nom de Riu Humber.

## Història

Actualment l'Humber és un estuari però en l'edat del gel, quan el nivell de les aigües era més baix, era un curs d'aigua dolça. En el període anglosaxó el Humber era una frontera que separava Northumbria dels regnes del sud. El nom de Northumbria prové de l'idioma anglosaxó Norðhymbre (plural) = "la gent al nord de l'Humber". Actualment l'Humber fa la frontera entre els comtats d'East Riding de Yorkshire, al nord, i Lincolnshire al sud.
L'Humber va ser conegut antigament amb el nom d'Abus.

### Afluents navegables i connexions

* Riu Hull
* Riu Trent
* riu Ouse
* Navegació Aire i Calder

## Referències

* ↑ «Get-a-map online». Ordnance Survey. Arxivat de l'original el 2013-11-29. [Consulta: 6 març 2009].

## Bibliografia

* D'Orley, Alun. The Humber Ferries. Knaresborough: Nidd Valley Narrow Gauge Railways, 1968.
* Storey, Arthur. Hull Trinity House: Pilotage and Navigational Aids of the River Humber, 1512-1908. Ridings Publishing Co, desembre 1971. ISBN 978-0901934031.

## Enllaços externs

* Associated British Ports, Humber group. Arxivat 2016-03-10 a Wayback Machine. Includes daily details of major shipping movements
* Extensive private web site about history of river trading in Humber and tributaries.
# La família Bloom

La família Bloom (també coneguda com a Penguin Bloom) és una pel·lícula dramàtica del 2020 dirigida per Glendyn Ivin, a partir d'un guió de Shaun Grant i Harry Cripps, que està basat en el llibre homònim de Cameron Bloom i Bradley Trevor Greive. És protagonitzada per Naomi Watts, Andrew Lincoln i Jacki Weaver. El llibre i la pel·lícula es basen en una història real de la família de Sam i Cameron Bloom i les seves interaccions amb una garsa australiana anomenada Penguin. S'ha doblat i subtitulat al català amb la distribuïdora A contracorriente Films.
Es va estrenar als cinemes d'Austràlia el 21 de gener de 2021 amb la distribució de Roadshow Films, i es va incorporar al catàleg de Netflix a alguns països el 27 de gener del mateix any.

## Sinopsi

La Sam Bloom és una jove mare que viu feliç amb el seu marit i els seus tres fills. Un dia, un accident la deixa paralítica i s'han d'adaptar a la nova situació. Però l'aparició d'un ocell ferit marcarà una gran diferència en les seves vides.

## Repartiment

* Naomi Watts com a Sam Bloom, la dona d'en Cameron i la filla de la Jan
* Andrew Lincoln com a Cameron Bloom, el marit de la Sam
* Griffin Murray-Johnston com a Noah Bloom
* Felix Cameron com a Rueben Bloom
* Abe Clifford-Barr com a Oli Bloom
* Jacki Weaver com a Jan, la mare de la Sam
* Rachel House com a Gaye
* Leeanna Walsman com a Kylie
* Lisa Hensley com a Bron

## Referències

* 1 2 3 Penguin Bloom a la Base de dades de cinema en català
* ↑ Fleming, Mike Jr. «Shaun Grant To Adapt 'Penguin Bloom'; Naomi Watts To Star». Deadline, 28-06-2017. Arxivat de l'original el 25 juliol 2019. [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ «'Penguin Bloom' adaptation receives Screen Australia funding». Books and Publishing, 28-02-2019. Arxivat de l'original el 25 juliol 2019. [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ Fleming, Mike Jr. «'Walking Dead's Andrew Lincoln Joins Naomi Watts In 'Penguin Bloom'». Deadline, 25-07-2019. Arxivat de l'original el 25 juliol 2019. [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ Hipes, Patrick. «Jacki Weaver Joins Cast Of 'Penguin Bloom' Movie». Deadline, 31-07-2019. Arxivat de l'original el 31 juliol 2019. [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ «The True Story Behind the New Netflix Film Penguin Bloom». time.com, 27-01-2021. [Consulta: 14 febrer 2021].
* ↑ «La família Bloom». Desdelsofà.cat. [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ Groves, Dan. «'The Dry' and 'Penguin Bloom' raise hopes of a strong start to 2021 for Oz cinema», 26-10-2020. Arxivat de l'original el 1 novembre 2020. [Consulta: 29 octubre 2020].
* ↑ Donnelly, Matt. «Naomi Watts' 'Penguin Bloom' Sells to Netflix in Key Territories (EXCLUSIVE)». Variety, 30-11-2020. Arxivat de l'original el 30 novembre 2020. [Consulta: 30 novembre 2020].
# Diuquídes

Diuquídes (en llatí Dieuchidas, en grec antic Διευχίδας) de Mègara fou un historiador grec que va escriure una història de Mègara (Μεγαρικά) en cinc llibres almenys.
La seva època és desconeguda, però la seva obra se citada amb freqüència pels autors antics i el seu nom apareix de diverses formes corruptes. Un escoliasta d'Apol·loni Rodi l'anomena Διρηχίδας ("Direchidas"), Esteve de Bizanci Σκίρφαι ("Skirphai"), Valeri Harpocratió i Plutarc Διευτυχίδας ("Dieutychidas") i Eudòxia Διρυχίας ("Dirychias").

## Referències

* ↑ Dieuchidas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1009