OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Baden-Durlach

Baden-Durlach fou un marcgraviat del Sacre Imperi Romanogermànic centrat a la població de Durlach.

## Història

Va sorgir per primer cop el 1515 en la partició de Baden (que s'havia reunificat el 1503 sota el marcgravi de Baden-Baden) entre els tres fills de Cristòfol I. Durlach fou pel fill Ernest. El 1577 a la mort de Carles II el territori es va dividir entre els seus tres fills, corresponent Durlach a Ernest Frederic. A la seva mort el 1604 el va heretar el seu germà Jordi Frederic de Baden-Sausenberg, que va abandonar aquest nom per adoptar el de Baden-Durlach. Ernest Frederic, que era protestant calvinista, va ocupar Baden-Baden i Baden-Rodemachern i a la seva mort Jordi Frederic (que era luterà) va continuar l'ocupació fins al 1622 quan van ser evacuades després de la destrucció del seu exèrcit a la batalla de Wimpfen, abdicant el seu propi marcgraviat en el seu fill Frederic.
La línia, que ja reunia tots els dominis de les subdivisions de la branca Durlach sorgida el 1515, va continuar i el 1771 quan es va extingir Baden-Baden (que al seu torn havia reunit tots els dominis sorgits de la branca Baden-Baden el 1515) va reunificar tots els dominis de Baden sota el marcgravi Carles Frederic. Aquest va rebre el títol d'elector el 1803 i el marcgraviat de Baden, encara a vegades anomenat Baden-Durlach, es va convertir en l'electorat de Baden.

## Marcgravis

* Ernest 1515-1553
* Carles II 1553-1577
* Ernest Frederich 1577-1604
* Jordi Frederic de Baden-Saufenburg (que va adopta el títol de marcgravi de Baden-Durlach i va eliminar el de Baden-Saufenburg) 1604-1622 (+1638)
* Frederic V 1622-1659
* Frederic VI 1659-1677
* Frederic VII Magnus 1677-1709
* Carles III Guillem 1709-1738
* Carles Frederic (Elector 1803-1806; Gran Duc 1806-1811) 1738-1811, des de 1771 marcgravi de Baden, vegeu marcgraviat de Baden

## Referències

* Regnal Chronologies Arxivat 2019-09-26 a Wayback Machine.
# Audubon (Nova Jersey)

Audubon és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2006 tenia 8.981 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Audubon tenia 9.182 habitants, 3.673 habitatges, i 2.387 famílies. La densitat de població era de 2.379,3 habitants/km².
Dels 3.673 habitatges en un 30,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,6% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 35% no eren unitats familiars. En el 30,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 31% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 15,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.250 $ i la renda mediana per família de 59.115 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.650 $ mentre que les dones 30.651 $. La renda per capita de la població era de 24.942 $. Aproximadament el 4,2% de les famílies i el 5,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Audubon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Audubon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Balaghat (ciutat)

Balaghat és una ciutat i municipalitat de Madhya Pradesh, capital del districte de Balaghat. El seu nom vol dir "Sobre els Ghats"; està situada a 21° 48′ N, 80° 11′ E﻿ / ﻿21.800°N,80.183°E﻿ / 21.800; 80.183 a 3 km del riu Wainganga. Segons el cens de 2001 té 75.061 habitants. La població el 1901 era de 6223 habitants. Fou declarada capital del districte a la seva creació el 1867 amb el nom de Burha canviat al cap d'uns anys a Balaghat.

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Balaguièr d'Òlt

Balaguièr d'Òlt (en francès Balaguier-d'Olt) és un municipi del departament francès de l'Avairon, a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 113 | 115 | 119 | 160 | 150 | 143 | 148 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Claude Roques | |
| 2008- | Yves Ville | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Balago

Balago és un grup català de música experimental procedents de la Garriga. Fins al 2020 va presenterar set àlbums, amb música electrònica afectada del dark ambient i música del cinema. El 2020 Balago està format per David Crespo, alma mater del projecte, i Guim Serradesanferm.

## Trajectòria

El grup es va formar l'any 1998, i l'any 2001 van signar amb el segell discogràfic Foehn Records. El mateix any va produir el seu primer àlbum, sota el títol Erm i amb música composta per David Crespo i Jordi Soldevila. El propòsit va de seguir l'aspecte abstracte de la música.
El 2004 va presentar El segon pis, amb sampleig com component essencial del concepte. D'aquii (2008) va en pràctica un àlbum solitari de Crespo, amb sentiments i tragèdia com temes. Dos anys més tard va llançar Extractes d'un diari, un disc més extravertit.
Després de Darder el 2013, un disc amb estil rítmic, va tardar fins al 2018 per l'àlbum següent, El demà. La tardor de 2020 va presentar Els altres, on la música està distribuïda a tres grans melodies.
Els últims anys el grup va ser constituït per Crespo amb Guim Serradesanferm. Per la crítica especialitzada Balago és considerat com a referents de l'electrònica de l'avantguardisme català.

## Discografia

* Erm (CD, Foehn Records, 2001)
* El segon pis (CD, Foehn Records, 2004)
* D'aquii (CD, Foehn Records, 2008)
* Extractes d'un diari (CD, Foehn Records, 2010)
* Darder (CD/LP, Foehn Records, 2013)
* El demà (CD/LP, Foehn Records, 2018)
* Els altres (digital/doble LP, Foehn Records, 2020)

## Referències

* ↑ «BALAGO - Catalan Sounds - Institut Ramon Llull – Llengua i cultura catalanes». llull.cat. [Consulta: 18 octubre 2020].
* 1 2 3 «Nit d'ambient i art sonor a l'Heliogàbal amb Balago i Anur». Barcelona Cultura, 2019. [Consulta: 18 octubre 2020].
* 1 2 «ROMÀNIC I ELECTRÒNIC – BALAGO». konvent.cat, 2019. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «Balago, crítica del disco El Demà en Mondo Sonoro (2018)» (en castellà), 28-05-2018. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «Balago cambian de aires en su nuevo disco "Els altres"» (en castellà). mondosonoro.com, 09-10-2020. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «Balago». Catalan Sounds. (Institut Ramon Llull). [Consulta: 21 novembre 2015].
# Barraca de vinya (Capellades)

La Barraca de vinya és una obra de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La barraca de vinya està situada a la carretera que comunica Capellades i Igualada, al quilòmetre 10,3 aproximadament. Està situada al marge de la carretera. Es tracta d'una barraca de pedra seca i planta circular. L'accés es realitza a través d'una porta allindanada i presenta un petit ràfec de pedres planes.

## Referències

* ↑ «Barraca de vinya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Barraca de vinya (Martorell)

La Barraca de vinya és un edifici del municipi de Martorell (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de vinya de planta circular coberta per una falsa cúpula feta per aproximaciód de filades. Està feta a partir de grans carreus de pedra sense treballar, disposats en fileres units sense cap tipus d'argamassa. Hi ha una sola entrada allindanada. El sostre està cobert de vegetació.
Tot i que actualment es troba enmig del bosc, abans de l'epidèmia de fil·loxera, a mitjan s. XIX, es trobava en una vinya que s'abandonà aleshores.

## Referències

* 1 2 «Barraca de vinya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 febrer 2016].
# Barranc de les Fonts (Xerta)

El barranc de les Fonts, en l'últim tram també conegut com a barranc de l'Arram (ja que travessa aquesta antiga finca) és un barranc que discorre pels termes municipals de Paüls i Xerta, a la comarca catalana del Baix Ebre.
A la part de Paüls s'alimenta dels barrancs del Montsagre, del Morellà, del Salt, del Canal de Grau i de la Vall d'Infern. Abans d'entrar al terme municipal de Xerta es troben al fons del barranc les deus de les Fonts dels Ullals o de les Fonts de Paüls, on hi ha uns brolladors (ullals) d'aigua força importants. L'usdefruit d'aquesta deu el gaudeix la vila de Xerta des que el rei Pere el Cerimoniós concedís un reial privilegi als xertolins el 1383. Actualment s'utilitza per abastir a la població d'aigua potable i per al regadiu de l'horta mitjançant una important infraestructura de canalització gestionada per la Comunitat de Regants local.
Abans de desembocar al riu Ebre, un quilòmetre més amunt de l'Assut de Xerta, el barranc forma una vall on hi ha el mas de l'Arram, pertanyent a un antic terme del municipi de Xerta. El lloc on el barranc aboca al riu es coneix com la Caldera de l'Arram i és un dels llocs on l'Ebre té més profunditat (uns 20 metres).

## Referències

* ↑ «barranc de les Fonts». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ «La Font Nova: Itineraris». Parc Natural del Ports - Generalitat de Catalunya. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ Arnau i López, Eduard «Ocupació i reorganització del territori a les comarques del Baix Ebre i Montsià arran de la conquesta cristiana (segona meitat del s.XII inici del s. XIV) (1a part)». Raïls, 12-01-1997, pàg. 46–70. ISSN: 2385-4553.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Barranc de la Coma (Sant Esteve de la Sarga)

El barranc de la Coma, o de Comafaió, és un barranc del terme de Sant Esteve de la Sarga, a la zona de Beniure.
Es forma a 1.340 m. alt., entre el Feixal Peraire i el Graller de Comafaió, des d'on davalla cap al nord-est, fent amples ziga-zagues, fins que s'aboca en el barranc del Bosc a la part central del Montsec de Castellnou, al sud-est de Beniure. Durant el seu recorregut passa per la partida de la Coma Faió; per això també se'l coneix amb aquest nom.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Barranc de la Coma

«Barranc de la Coma» té aquests significats:
# Bambusa multiplex var. Elegans

Bambusa multiplex var. Elegans, B. glaucescens var. Elegans, B. glaucescens var. Fernleaf, B. glaucescens var. Gracillima, és un bambú petit, alçada màxima 3 metres.

## Característiques

Bambú de fulles molt petites repartides a un costat i a l'altre de la branca assemblant-se a les falgueres, d'on li ve el nom emprat de vegades de Fernleaf.

## Cultiu

Atès que no és resistent al fred intens, aquest bambú s'ha de plantar-lo en una situació protegida o en un clima d'hivern suau. Perfecte per a conrear-lo en test o jardinera, en galeria o en interiors ben il·luminats.

## Vegeu també

* Canya (planta)
* Bambusa
* Bambusa multiplex
* Bambusa multiplex var. Alphonse Karr
* Bambusa multiplex var. Golden goddess
# Bastió de sa Font

El Bastió de sa Font és un antic bastió de Ciutadella, llistat com a Bé d'Interés Cultural. En perdre la seva funció militar el 1869 va servir entre d'altres com dipòsit d'aigua i com a fàbrica de gas. Després d'una restauració profunda, de 1995 a 2018, durant vint-i-tres anys va ser la seu del Museu Municipal. Continua funcionant com a magatzem i espai per a investigadors.

## Edifici

El 1287 Menorca és conquerida per Alfons III el Lliberal, que incorpora l'illa a la corona d'Aragó. En aquest moment es comencen a construir les muralles medievals que envoltaven Ciutadella a imitació de les de Perpinyà. Es construeixen cinc bastions per protegir les cinc portes que s'obrien en les muralles donant pas a l'interior d'elles. Una d'aquestes es denominava portal de sa Font, on hi trobam el bastió.
Amb l'atac dels turcs de 1558, les muralles són destruïdes, però no se'n du a terme la reconstrucció fins ben entrat el segle xvii, a causa de la crisi patida per la ciutat arran d'aquest esdeveniment. Entre 1677 i 1692 es construeix l'actual bastió de sa Font, amb finalitat militar. I s'hi emmagatzema el blat, procedent dels ingressos del delme. La seva fisonomia exterior massissa sense gairebé cap obertura respon a aquesta funció militar.
El 1869, una vegada perduda la funció defensiva, el bastió passa a mans de la Hisenda Pública. El 1881 se subhasten els lots de les muralles, i l'Ajuntament compra el bastió per es demoleix la resta del pany de les muralles que rodejaven la ciutat el 1889.
El 1902, als magatzems del bastió, s'inaugura una fàbrica de gas per a la il·luminació pública i privada de la ciutat per iniciativa de la Compañía general de alumbrado por acetileno de Barcelona. El bastió en el seu origen també tenia funció d'aljub, amb una capacitat de 250.000 litres d'aigua i es proveïa amb l'aigua de la pluja. Aprofitant aquestes característiques, el 1925 s'inauguren les canalitzacions que des del bastió subministraran aigua a la ciutat, i s'obre la primera font pública de Ciutadella.
Amb l'entrada en servei dels pous de l'aigua des Caragolí, aquests elements que van debilitant l'estructura de la fortificació perden funcionalitat. Amb la restauració del bastió per ubicar-hi el Museu Municipal, aquests elements es van eliminar.

## Referències

* ↑ León Moll, 2017, p. 710.
* ↑ «El Museu Municipal clou dissabte una estada de 23 anys al bastió de Sa Font i ja mira a Can Saura Miret». Consistori de Ciutadella, 04-10-2018. [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ «Darrer dia del Bastió de Sa Font com a Museu de Ciutadella abans de traslladar-se a Can Saura» (vídeo). IB3 Notícies. Ens públic de radiotelevisió de les Illes Baelars, 06-10-2018. [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ «L'edifici del bastió de sa Font». Ajuntament de Ciutadella de Menorca. [Consulta: 30 desembre 2021].

## Bibliografia

* León Moll, María José «La historia del Museu Municipal de Ciutadella de Menorca» (en castellà). Boletín del Museo Arqueológico Nacional, 35, 2017, pàg. 709–716. ISSN: 2341-3409.
# Bastnäsita-(Nd)

La bastnäsita-(Nd) és un mineral de la classe dels carbonats, que pertany al grup de la bastnäsita. Rep el seu nom de les mines de Bastnäs (Suècia), més el sufix "-(Nd)" per la dominància del neodimi en la seva composició.

## Característiques

La bastnäsita-(Nd) és un carbonat de fórmula química Nd(CO₃)F. És l'anàleg amb fluor de l'hidroxilbastnäsita-(Nd). Va ser publicada sense aprovació l'any 1992 a partir d'unes mostres de la mina Clara (Selva Negra, Alemanya), fins que va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bastnäsita-(Nd) pertany a «05.BD: Carbonats amb anions addicionals, sense H₂O, amb elements de terres rares (REE)» juntament amb els següents minerals: cordilita-(Ce), lukechangita-(Ce), zhonghuacerita-(Ce), kukharenkoïta-(Ce), kukharenkoïta-(La), cebaïta-(Ce), cebaïta-(Nd), arisita-(Ce), arisita-(La), bastnäsita-(Ce), bastnäsita-(La), bastnäsita-(Y), hidroxilbastnäsita-(Ce), hidroxilbastnäsita-(Nd), hidroxilbastnäsita-(La), parisita-(Ce), parisita-(Nd), röntgenita-(Ce), sinquisita-(Ce), sinquisita-(Nd), sinquisita-(Y), thorbastnäsita, horvathita-(Y), qaqarssukita-(Ce) i huanghoïta-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pegmatita de Stetind, a Tysfjord (Nordland, Noruega), on es troba als voltants dels cristalls de bastnäsita-(Ce), que es troben en les cavitats de la fluorita ítrica, on sol trobar-se associada a altres minerals com: vyuntspakhkita-(Y), stetindita, kozoïta-(Nd), fluorita, calcioancilita-(Nd) i bastnäsita-(Ce). També ha estat descrita a la mina Clara (Selva Negra, Alemanya) i a Rejkovo (Regió de Banská Bystrica, Eslovàquia).

## Referències

* ↑ «Bastnäsite-(Nd)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 maig 2016].
* ↑ Miyawaki, R., Yokoyama, K. and Husdal, T. «Bastnäsite-(Nd), IMA 2011-062». Mineralogical Magazine, 75, 01-12-2011, pàg. 2887-2893.
# Bathikabeya

Bathikabeya o Bhatikabhaya Abhaya (Bhattika Raja) fou rei de Sri Lanka, fill i successor de Kutakanna Tissa, del 21 aC al 9 dC.
Com el seu pare era un esteta, però ho va portar a extrems d'infantilisme portant a efecte totes les seves fantasies sense mirar el cost. Va rebaixar els impostos quan va ordenar a l'entorn de Anuradhapura (una dotzena de km) s'havien de plantar gessamins. Va dedicar una bona part del seu temps a l'adquisició de coneixements religiosos i va concedir dons (consistents en oli, begudes i robes) als sacerdots, especialment als residents a Mihintale que eren com un miler. Va dedicar pobles, camps i jardins a diversos temples, especialment al de Ruwanwelisaya, per tal de mantenir-los en la reparació amb els mateixos ingressos. Va construir una sala (Uposatha) a la dagoba Thuparama, va reparar el Lova Maha Paya i va construir dos edificacions a la dagoba Ruwanweli (Mahathupa). També va construir quatre temples. L'ús de maquinària per elevar l'aigua a 120 colzes d'altura és interessant, ja que mostra que els singalesos fa més de dos mil·lennis tenia màquines hidràuliques de gran potència.
Va morir després d'un regnat de vint anys. Fou proclamat rei el seu germà Mahadithaka Mahanaga (Maha Dalia Mana o Dathika).

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Bathgate (Dakota del Nord)

Bathgate és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 66 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bathgate tenia 66 habitants, 25 habitatges, i 18 famílies. La densitat de població era de 79,6 habitants/km².
Dels 25 habitatges en un 32% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68% hi vivien parelles casades, en un 4% dones solteres, i en un 28% no eren unitats familiars. En el 28% dels habitatges hi vivien persones soles el 8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,64 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,28.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,3% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 33,3% entre 25 i 44, un 18,2% de 45 a 60 i un 12,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.250 $ i la renda mediana per família de 51.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.750 $ mentre que les dones 17.083 $. La renda per capita de la població era de 13.593 $. Entorn del 8,7% de les famílies i el 4,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bathgate». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bathgate». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Bahad 16

Bahad 16 (en hebreu: בה"ד 16) és el nom de la unitat de recerca i rescat (en anglès: Search and rescue), que pertany al comandament del front domèstic de les FDI. La base d'entrenament i operacions es troba en la localitat de Tzrifin. La unitat funciona durant els desastres naturals i les catàstrofes, tant en el seu país com a l'estranger. Bahad 16 es va crear en el mes de febrer de l'any 1992 després de la Guerra del Golf. La unitat de reçerca i rescat de les FDI serveix i està preparada per fer front als desastres naturals com ara terratrèmols i les inundacions, desastres civils, i com a resposta als atacs militars o paramilitars, i els atacs amb coets Qassam.

## Operacions

Des de la seva formació, la unitat ha treballat a Israel i a l'exterior, a països com ara; Turquia, Filipines, Haití i Nepal.
* (1999) Després del terratrèmol de İzmit, a Turquia, la unitat va ser enviada per ajudar en els esforços de reçerca a prop de la base naval de Gölcük.
* (2001) Després del col·lapse i l'ensorrament de la sala de noces Versailles a Jerusalem, Israel, la unitat Bahad 16 va arribar al lloc del desastre. Durant l'operació de rescat es van trobar 23 cossos i 3 persones amb vida.
* (2005) Revadim, Israel. Descarrilament, accident de tren.
* (2005) Jaffa, Israel. una grua es va ensorrar sobre un edifici.
* (2006) Nairobi, Kenya. Després de l'ensorrament d'un edifici de cinc plantes a prop de Nairobi, Kenya, el 23 de gener de l'any 2006, la unitat Bahad 16 va arribar 23 hores després del desastre, aleshores encara hi havia dues persones entre les runes, finalment les dues persones van ser evacuades i es van recuperar després d'una breu estada en el hospital.
* (2006) Tel-Aviv, Israel. Ensorrament, explosió de gas.
* (2006) Beit Yehoshua, Israel. Descarrilament, accident de tren.
* (2010) Terratrèmol d'Haití. Port-au-Prince. Després d'un terratrèmol de magnitud 7.0, la unitat va ser enviada com a part de la delegació israeliana.
* (2015) Nepal. Després de diversos terratrèmols mortals, Israel va enviar ajuda humanitària al Nepal, amb més de 250 persones entre personal mèdic i de rescat.
# Bahadur Xah II

Abu-l-Muzaffar Siraj-ad-Din Muhàmmad Bahadur Xah o Bahadur Xah II (24 d'octubre de 1775-7 de novembre de 1862) fou el darrer emperador mogol de l'Índia (1837-1857), regnant sota dependència de la Companyia Britànica de les Índies Orientals. Era fill d'Àkbar Xah II (1806-1837) i de Lal Bai. Va succeir al seu pare al morir aquest el 1837. No va tenir cap participació rellevant al poder, fins que l'11 de maig de 1857 Delhi fou ocupada per tropes rebels que venien de Meerut; Bahadur Xah II, amb 82 anys, va haver d'acceptar forçat per les circumstàncies d'esdevenir el cap nominal de la revolució. Quan al cap de quatre mesos Delhi fou atacada pels britànics, es va retirar junt amb la seva dona Zinat Mahal i el seu fill Mirza Jewan Bakht, a la tomba d'Humayun (setembre del 1857) i es va rendir al tinent britànic Hodson, contra garantia de salvar la vida. Fou sotmès a judici i enviat en exili a Yangon (Birmània) on va morir. Els seus fills foren executats.

## Referències

* ↑ «The rebellion» (en anglès). Indian Mutiny. Britannica, 05-01-2023. [Consulta: 15 gener 2023].

## Bibliografia

* J. W. Kaye i G. B. Malleson, History of the Indian Mutiny, 1897

## Vegeu també

* Rebel·lió índia de 1857
# Bauhínia

La bauhínia (Bauhinia forficata), sinònim: Bauhinia candicans és una espècie d'arbre. Bauhinia és un gènere dedicat als botànics suïssos germans Bauhin. És originari del Brasil, el Perú, l'Uruguai i l'Argentina.
Arriba a fer de 3 a 8 metres d'alt i és un arbret espinós. Les fulles són simples i ovades de 8 a 12 cm de llarg.
Les flors són axil·lars, disposades en grups de dos a tres. Els pètals són blancs, de liniars a oblongs, de 5 a 10 cm de llarg.
El fruit és un llegum llenyós de fins a 15 cm de llarg amb poques llavors.
És una planta ornamental. Com a planta medicinal s'utilitza la infusió de les fulles per combatre alguns tipus de diabetis.

## Enllaços externs

* Its entry in the tropical plant database