OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Menotti Del Picchia

Paulo Menotti Del Picchia (São Paulo, 20 de març de 1892 — 23 d'agost de 1988) va ser un poeta, periodista i pintor brasiler, membre de la primera generació del Modernisme brasiler.
Nascut al Brasil de pares provinents d'Itàlia, va estudiar Dret i va exercir l'advocacia en Itapira, on va publicar un diari polític, O grito, al mateix temps que escrivia poesia, publicant el primer llibre el 1913. Es va traslladar a São Paulo, la seua ciutat natal, on va conèixer a Mário de Andrade i a altres joves modernistes de la ciutat. Va ser membre de l'anomenat Grupo dos Cinco juntament amb els escriptors Mário i Oswald de Andrade, i les pintores Tarsila do Amaral i Anita Malfatti, i va ser un dels organitzadors de la Setmana d'Art Modern del 1922, esdeveniment que marca l'inici del Modernisme al Brasil.
El 1924 va crear, juntament amb Cassiano Ricardo i Plínio Salgado, el "Moviment Verde-Amarelo", de tendència nacionalista, i més tard va ser director del "Grupo Anta", com Cassiano Ricardo, i del "Moviment Cultural Nacionalista Bandeira", amb Cassiano Ricardo i Cândido Mota Filho.
Va col·laborar en diverses publicacions, com "Correio De São Paulo", "Jornal do Comércio" i "Diário da Noite". Va ser director de "A Noite" i "A Cigarra", entre 1920 e 1940. Va exercir també diversos càrrecs públics: va ser director del Departament de Premsa i Propaganda de l'Estat de São Paulo i diputat estatal, en dues legislatures. El 1942 va ser triat membre de l'Acadèmia Brasilera de Lletres.

## Referències

* ↑ Rachum, Ilan. The Dismantling of Brazil's Old Republic: Early Twentieth Century Cultural Change, Intergenerational Cleavages, and the October 1930 Revolution (en anglès). UPA, 2015-11-17. ISBN 978-0-7618-6639-8.
* ↑ Figueira, Gastón. Poesía brasileña contemporánea, 1920-68: crítica y antología (en castellà). Instituto de Cultura Uruguayo-Brasileño, 1969.
* ↑ Carranza, Luis E.; Lara, Fernando Luiz. Modern Architecture in Latin America: Art, Technology, and Utopia (en anglès). University of Texas Press, 2015-01-05. ISBN 978-0-292-76297-8.
* ↑ «Grupo dos Cinco teve papel central na Semana de Arte Moderna, que completa 100 anos» (en portuguès brasiler). G1, 14-02-2022. Arxivat de l'original el 2022-02-17. [Consulta: 17 febrer 2022].
* ↑ Fernandes, Márcia. «Movimento Verde-Amarelo e a Escola da Anta» (en portuguès brasiler). Toda Matéria. Arxivat de l'original el 2022-02-17. [Consulta: 17 febrer 2022].
* ↑ «Biografia do(a) Deputado(a) Federal MENOTTI DEL PICCHIA» (en portuguès brasiler). Arxivat de l'original el 2022-02-17. [Consulta: 17 febrer 2022].
* ↑ «Perfil do Acadêmico» (en portuguès brasiler). ABL. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Casa Menotti Del Picchia Arxivat 2011-09-28 a Wayback Machine. (en portugués)
* Biografia Arxivat 2009-07-03 a Wayback Machine. (en portugués)
# Gai Valeri Pudent

Gai Valeri Pudent (llatí: Gaius Valerius Pudens) va ser un polític i militar romà de finals del segle ii i començament del segle iii.

## Biografia

Valerius Pudens era originari de Cuicul, actual Djémila, Algèria.
Quan Septimi Sever es va proclamar emperador l'any 193, durant la confusió que va seguir a l'assassinat de Pèrtinax, Pudent ostentava el càrrec de governador de la província romana de la Pannònia Inferior, establert a la capital de la regió, Aquinqum (actual Budapest). Com era norma en les províncies que només tenien una legió en el territori, Pudent era també el Legatus Legionis de la Legió II Adiutrix Pia Fidelis. Les inscripcions de l'època ens donen a entendre que Pudent era un home fortament religiós, ja que estan dedicades als déus de la seva província, a Fortuna i a Minerva.
Pudens va fer costat a Septimi Sever en la seva lluita per assolir el poder i per això fou nomenat Cònsol sufecte el 197 i governador de la Germània Inferior, un cop l'usurpador Clodi Albí va ser vençut a la batalla de Lugdúnum.
Més tard, al voltant del 202 o 203, el mateix Septimi Sever el va nomenar governador de Britànnia, on serví fins al 205-206.
Una inscripció al fort de Bainbridge anota la construcció de noves barraques sota el seu mandat, probablement en connexió amb noves revoltes per part dels Brigants.
La seva carrera política va culminar amb el nomenament com a governador de la província de l'Àfrica el 210-211, per part de l'emperador Caracalla.

## Referències

* ↑ Anthony R. Birley. Septimius Severus, the African Emperor p172. Ed. Routledge. ISBN 0-415-16591-1
* ↑ Corpus Inscriptionum Latinarum, III 10396, III 10399 i CIL III 10438
* ↑ Imp(eratori) Caesari Lucio Septimio/ Severo Pio Pertinaci Aug(usto) et/ Imp(eratori) Caesari M(arco) Aurelio/ Antonino Pio Felici Aug(usto) et/ P(ublio) Septimio Getae no/[[bili[ssimo Caesari dd(ominis)]]]/ nn(ostris) Imp(eratore) Antonino II et/ Geta Caesare co(n)s(ulibus) centuriam/ sub cura C(ai) V(aleri) Pudentis/ amplissimi co(n)sularis coh(ors)/ VI Nervior(um) fecit cui praeest/ L(ucius) Vinicius Pius praefectus coh(ortis) eiusd(em)
# Synaptura selheimi

Synaptura selheimi és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Alimentació

Menja insectes aquàtics, crustacis i peixos.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes d'Austràlia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Flor de Maroñas

Flor de Maroñas és un barri de Montevideo, Uruguai. Antigament formava part del barri Maroñas.
Rep el seu nom de Francisco de Maroñas y Manteiga (1765), un militar gallec, membre de la Companyia de Mallorca durant l'època colonial del territori, quan era conegut com a Banda Oriental.

## Referències

* ↑ Informació sobre Flor de Maroñas, uruguayinforme.com (castellà)
# Dipol

«Dipol» té aquests significats:
* dipol (antena), antena amb alimentació central emprada per transmetre o rebre ones de radiofreqüència formada per dos cables
* Dipol elèctric, sistema de dues càrregues de signe oposat i igual magnitud properes entre si que apareixen en cossos aïllants dielèctrics
* Dipol levitant, proposta tecnològica de reactor de fusió nuclear que empra un tor superconductor sòlid, levitant magnèticament dins la cambra del reactor
* Dipol magnètic, en mecànica clàssica, aproximació que es fa al camp generat per un circuit quan la distància al circuit és molt més gran que les dimensions del mateix circuit
* Dipol de l'oceà Índic, fenomen oceanogràfic que afecta la meteorologia de la regió de l'oceà Índic
# Lech Piasecki

Lech Piasecki (Poznań, 13 de novembre de 1961) és un ciclista polonès, ja retirat, que fou professional entre 1986 i 1991.
Com a amateur guanyà el Campionat del món en ruta, el 1985. L'any següent passà a professionals a l'equip Del Tongo. La federació polonesa va autoritzar el fitxatge a canvi de bicicletes. Com a professional destaquen quatre victòries d'etapa al Giro d'Itàlia, tres d'elles el 1989 i el fet de ser el primer ciclista del bloc de l'Est en portar el mallot groc del Tour de França, el 1987.

## Palmarès

* 1982
** Campió de Polònia en ruta
** Vencedor d'una etapa de la Milk Race
* 1983
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Polònia
* 1984
** Campionat de Polònia en contrarellotge
* 1985
** Campió del món en ruta amateur
** Campionat de Polònia en contrarellotge
** 1r a la Cursa de la Pau i vencedor de 4 etapes
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Àustria
* 1986
** 1r al Trofeu Baracchi (amb Giuseppe Saronni)
** 1r al Giro della Romagna
** 1r a la Florència-Pistoia
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Aude
* 1987
** Vencedor d'una etapa de la Tirrena-Adriàtica
* 1988
** Campió del món de persecució
** 1r al Trofeu Baracchi (amb Czesław Lang)
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia
* 1989
** 1r al Giro del Friuli
** Vencedor de 3 etapes del Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa de la Tirrena-Adriàtica
* 1990
** 1r a la Florència-Pistoia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1986. 65è de la classificació general
* 1987. 43è de la classificació general
* 1988. 74è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1989. 67è de la classificació general. Vencedor de 3 etapes
* 1990. 56è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1987. Abandona (7a etapa). Porta el mallot groc durant 2 etapes

## Referències

* ↑ «PIASECKI Lech». [Consulta: 24 novembre 2022].
* ↑ Wereldkampioen Piasecki geruild tegen fietsen
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Lech PIASECKI» (en italià). [Consulta: 24 novembre 2022].
* ↑ «Piasecki: un maillot amarillo del Este ante el Muro de Berlín» (en castellà), 30-06-2017. [Consulta: 24 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Lech Piasecki a sitiodeciclismo.net
# Josep Maria Fusté i Blanch

Josep Maria Fusté i Blanch (Linyola, 15 d'abril de 1941 - Barcelona, 20 d'abril de 2023) va ser un futbolista català que va destacar a la dècada del 1960. Durant les presidències de Sandro Rosell i Josep Maria Bartomeu al capdavant del Futbol Club Barcelona, va ser-ne assessor esportiu amb Carles Rexach i Migueli.

## Biografia

L'any 1958 va fitxar pel Club Deportiu Comtal i el 1960 pel FC Barcelona. El 1960 fou cedit a l'Osasuna, perquè va haver de realitzar el servei militar a Pamplona, per a retornar al Barça el 1962. Jugava de migcampista i al club blau-grana ho va fer durant deu temporades, entre 1962 i 1972, amb un total de 277 partits oficials jugats i 72 gols marcats, i arribant a ser-ne el capità. Guanyà un total de quatre títols amb el club.
Fou vuit cops internacional amb la selecció espanyola entre 1964 i 1969, amb la qual disputà el Campionat d'Europa de futbol 1964, en què va ser titular a la final a l'Estadi Santiago Bernabéu contra la Unió Soviètica (2-1), i la fase final de la Copa del Món de Futbol de 1966 a Anglaterra, on va marcar un gol en la derrota en la primera fase contra l'República Federal d'Alemanya (2-1) al Villa Park.
Un cop retirat va seguir vinculat al món de l'esport blau-grana, ja sigui com a màxim responsable de l'Agrupació de Veterans entre 1976 i 1989, bé com a comentarista esportiu.
Fou sebollit al Cementiri del Poble Nou de Barcelona (departament III, illa 1, nínxol interior 340).

## Palmarès

* 1 Copa de Fires: 1966
* 3 Copes del Generalíssim: 1963, 1968 i 1971
* 1 Eurocopa: 1964
* 1 Campionat infantil de Catalunya
* 1 Campionat juvenil de Catalunya
* 1 Campionat d'Espanya juvenil

## Referències

* 1 2 Solé, Sergi. «Muere Josep Maria Fusté» (en castellà). Mundo Deportivo, 20-04-2023. [Consulta: 20 abril 2023].
* ↑ «S'ha mort Josep Maria Fusté, llegenda del Barça dels anys seixanta». Vilaweb. [Consulta: 20 abril 2023].
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «FC Barcelona | Muere Josep Maria Fusté» (en castellà). Sport, 20-04-2023. [Consulta: 20 abril 2023].
# Mas de Sant Ramon

Mas de Sant Ramon és una obra del municipi de Constantí (Tarragonès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Està situat sota la carretera del mateix nom en el camí de la Selva. Està format per tres grans masos que constitueixen un caseriu i que són anomenats Sant Ramon de Dalt, del Mig i de Baix. Antigament se'l coneixia com a mas dels Tarongers.
El 1610 hi havia una església dedicada a Sant Ramon. El caseriu actual també té una església petita (capella) que en el frontó de la porta té la data de 1790. Presenta frontó amb lluneta. Damunt la portada hi ha una fornícula que devia portar la imatge del Sant i a sobre hi ha una rosassa. L'edifici principal del caseriu, sant Ramon del Mig, és de formes senzilles però de grans proporcions, de planta baixa, pis noble i golfes, i dues ales als costats de la façana amb el remat del conjunt de formes arrodonides. Avui als edificis antics no hi viu ningú, però és molt important com a explotació agrària.

## Referències

* ↑ «Mas de Sant Ramon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ «Mas de Sant Ramon (Constantí - Tarragonès)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 23 desembre 2015].

## Enllaços externs

* «Mas de Sant Ramon». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Gai Valeri Potit Flac (cònsol 331 aC)

Gai Valeri Potit Flac (en llatí Caius Valerius Potitus Flaccus) va ser un magistrat romà. Era fill o potser net de Gai Valeri Potit, tribú amb potestat consular l'any 370 aC. Formava part de la gens Valèria, i era de l'antiga família dels Valeri Potit.
Va ser elegit cònsol romà l'any 331 aC amb Marc Claudi Marcel I. Titus Livi diu que apareixia en alguns documents antics tant amb el cognom Potit com amb el de Flac. Orosi només el cita com a Valeri Flac. És probable que fos el primer de la família que va assumir el cognom de Flaccus, i que els seus descendents van abandonar el nom de Potitus. Si aquesta suposició és correcta, els Flacci, que després es van convertir en una distingida família de les gens Valèria, van començar amb aquest Valerius Potitus.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 515.
# Synaptura megalepidoura

Synaptura megalepidoura és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Hàbitat

Viu entre els 27 i 37 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de les Filipines.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Fingolfin

Fingolfin és un personatge fictici de l'univers de J.R.R. Tolkien, la Terra Mitjana. Segon fill de Finwë (el primer amb la seva segona esposa Indis), va ser Rei dels Nóldor a Beleriand. De Fingolfin es diu que era el més fort i valent dels fills de Finwë.
Va ser el fundador de la Casa de Fingolfin, que governaria els nóldor de la Terra Mitjana durant edats, i de la que descendiria la nissaga dels mig-elfs. La seva esposa va ser Anairë, i els seus fills Fingon, Turgon, Aredhel i Arakáno.
El nom Fingolfin és una forma en sindarin del seu nom original en quenya: finwé ngolodh finwë, o " finwe savi Finwë".
Fingolfin va liderar la host més nombrosa dels nóldor que van fugir d'Aman cap a la Terra Mitjana, a través del Helcaraxë.
Quan va arribar, el seu fill Fingon va rescatar Maedhros, que havia estat fet presoner. En agraïment, Maedhros va permetre que Fingolfin esdevingués el Rei Suprem dels Nóldor, regnant des de Hithlum fins a les ribes del Llac Mithrim.
Després de derrotar els orcs en la Dagor Aglareb, Fingolfin va mantenir el setge d'Àngband durant gairebé quatre-cents anys. Però el setge es va trencar pels atacs sobtats de Morgoth a la Dagor Bragollach, i molts habitants de Beleriand van fugir. Quan Fingolfin va sentir les notícies, es va omplir de ràbia i desesper. Va prendre el seu cavall Rochallor i la seva espasa Ringil, i va cavalcar sol cap a Angband. Els seus enemics fugien d'ell, tement la seva ira.
Va irrompre a les portes d'Angband i va desafiar Morgoth a un combat singular. Tot i que Morgoth temia Fingolfin (de tots els Valar, Morgoth era l'únic que coneixia la por), va haver d'acceptar el desafiament per no patir la vergonya davant dels seus servents. Set cops Fingolfin va ferir a Morgoth i set cops Morgoth va cridar de dolor, però no podia morir perquè era un Vala. Quan Morgoth atacava, Fingolfin s'apartava i Grond, l'arma de Morgoth, deixava cràters a terra. Finalment Morgoth el va trepitjar, i amb un últim esforç Fingolfin va escapçar el peu del Vala fins al turmell. El Rei dels Noldor va sucumbir ofegat per la negra sang que va rajar de la terrible ferida. Thorondor l'Àguila va emportar-se el cos de Fingolfin perquè pogués ser enterrat amb dignitat.
# Dipol de l'oceà Índic

El dipol de l'oceà Índic en anglès Indian Ocean Dipole (IOD) és un fenomen oceanogràfic que afecta la meteorologia de la regió de l'oceà Índic. L'IOD consisteix en una oscil·lació aperiòdica de les temperatures de la superfície del mar, entre unes fases "positives" i "negatives". Una fase positiva veu una temperatura mitjana de la superfície del mar més alta i una major precipitació a la regió de l'oceà Índic occidental, amb el corresponent refredament de les aigües a la zona oriental de l'oceà Índic, la qual cosa tendeix a provocar sequeres a les zones terrestres adjacents d'Indonèsia i Austràlia. La fase negativa de la IOD comporta unes condicions contràries, amb aigües més càlides i una major precipitació a la zona oriental de l'oceà Índic, i condicions més fresques i seques a l'oest.
El IOD també afecta la força dels monsons al subcontinent indi. Un IOD positiu es va produir en 1997-8, i un altre el 2006. El IOD és un dels aspectes del cicle general del clima mundial, que interacciona amb fenòmens semblants com El Niño (ENSO) a l'oceà Pacífic. L'evolució d'un IOD positiu el 2007 juntament amb La Niña és un fenomen molt estrany que només havia passat una vegada fins llavors en els registres històrics disponibles (el 1967). També l'ocurrència de dos esdeveniments positius consecutius de l'IOD és extremadament rara amb només un precedent dins dels registres (el 1913-14).
El fenomen de l'IOD va ser identificat per primera vegada pels investigadors del clima el 1999. Tanmateix, les proves dels esculls de corall fòssils demostra que ha funcionat la IOD des d'almenys la meitat del període Holocè, és a dir des de fa uns 6.500 anys.

## Bibliografia

* Abram, Nerilie [et al]. «Seasonal characteristics of the Indian Ocean dipole during the Holocene epoch». Nature, 445, 7125, 2007, pàg. 299–302. DOI: 10.1038/nature05477.
* Ashok, Karumuri; Guan, Zhaoyong; Yamagata, Toshio «Impact of the Indian Ocean Dipole on the Relationship between the Indian Monsoon Rainfall and ENSO». Geophysical Research Letters, 28, 23, 2001, pàg. 4499–4502. Arxivat de l'original el 2009-07-10 [Consulta: 27 març 2009].
* Li, Tim [et al]. «A Theory for the Indian Ocean Dipole–Zonal Mode». Journal of the Atmospheric Sciences, 60, 17, 2003, pàg. 2119–2135. DOI: 10.1175/1520-0469(2003)060<2119:ATFTIO>2.0.CO;2.
* Rao, S. A. [et al]. «Interannual variability in the subsurface Indian Ocean with special emphasis on the Indian Ocean Dipole». Deep Sea Research-II, 49, 7–8, 2002, pàg. 1549–1572. DOI: 10.1016/S0967-0645(01)00158-8.
* Saji, N. H. [et al]. «A dipole mode in the tropical Indian Ocean». Nature, 401, 6751, 1999, pàg. 360–363.
* Behera, S. K. [et al]. «Unusual IOD event of 2007». Geophysical Research Letters, 35, L14S11, 2008. Arxivat de l'original el 2008-08-03. DOI: 10.1029/2008GL034122 [Consulta: 27 març 2009].

## Referències

* ↑ «Dipolo del océano Índico (Indian Ocean Dipole (IOD))» (en castellà), 27-12-2017. Arxivat de l'original el 2019-04-13. [Consulta: 13 abril 2019].
# Josep Molins

Josep Molins és el nom dels següents personatges:
* Josep Molins i Fàbregas (Sabadell, 1906 - 1978), músic, instrumentista i compositor
* Josep Molins i Lanas (La Jonquera, 1873 - Santa Coloma de Farners, 1924), músic i compositor de sardanes
* Josep Molins i Montes (Sabadell, 1933), atleta
* Josep Molins i Negre (segle xix), alcalde de Barcelona 1855-1856
# Mercat d'Olavide

El Mercat d'Olavide va ser un mercat municipal situat a la ciutat espanyola de Madrid. Es trobava enclavat a la plaça del mateix nom, al barri de Chamberí. Va ser dissenyat per l'arquitecte Francisco Javier Ferrero Llusiá l'any 1934.

## Arquitectura

Francisco Javier Ferrero era, en aquell temps, arquitecte municipal, i aquesta obra s'emmarca dins del pla de dotacions (col·legis públics, mercats, hospitals,. Ciutat Universitària de Madrid, etc.) amb què els diversos organismes governamentals de la Segona República Espanyola (1931-1939), tractaven de pal·liar la falta d'equipaments existent.
Era un edifici de forma poligonal, constituït per una sèrie de prismes octogonales que s'anaven escalonant, fins a concloure en un gran pati central, últim prisma que assegurava la ventilació creuada. Estava construït en un estil racionalista i funcional «...amb un llenguatge neoplàstic en plans tallats, emfàticament geomètrics» La preocupació de l'autor per les «noves tecnologies» es posa de manifest en l'ocupació de pilastres i bigues de gran cant de formigó armat per salvar les grans obertures.

## Demolició

La seva demolició mitjançant voladura controlada, el 2 de novembre de 1974, va ser acompanyada d'una gran polèmica entre els quals opinaven que el seu model de mercat estava obsolet i l'edifici molt deteriorat pel pas del temps i els que estaven per la seva recuperació. En 1976, el Col·legi Oficial d'Arquitectes de Madrid, de part d'aquests últims, va encarregar una pel·lícula al director de cinema Antonio Artero sobre aquest tema (Olavide, documental). En l'actualitat en el lloc que ocupava hi ha una plaça arbolada i un aparcament subterrani.

## Notes

* ↑ Vegeu Josep Lluís Sert
* ↑ Bohigas Guardiola, Oriol.
* ↑ Areán Fernández, A.

## Bibliografia

* Bohigas Guardiola, Oriol (1970). Arquitectura española de la Segunda República, ISBN 84-7223-505-X.
* Areán Fernández, A; Vaquero Gómez, J. A. y Casariego Córdoba, Juan (1995). Madrid. Arquitecturas perdidas (1927-1986), ISBN 84-85941-22-5.
* Cortés Vázquez de Parga, Juan Antonio (1992), El racionalismo madrileño, ISBN 84-7740-051-2.
# Gašper Katrašnik

Gašper Katrašnik (Kranj, 20 de juny de 1995) és un ciclista eslovè, professional des del 2016, actualment a l'equip Adria Mobil.

## Palmarès

* 2012
** Campió d'Eslovènia júnior en ruta
* 2015
** 1r al Gran Premi de Sarajevo
* 2018
** 1r a la Belgrad-Banja Luka
** Vencedor d'una etapa a la Szlakiem Grodów Piastowskich

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Ternovka

«Ternovka» té aquests significats:

## Rússia

* Ternovka (Vorónej), localitat de l'óblast de Vorónej, a Rússia
* Ternovka (Saràtov), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
* Ternovka (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia

## Ucraïna

* Ternivka (Ucraïna)
# Fingal's Cave

La cova de Fingal (en anglès: Fingal's Cave) és una cova marina d'Escòcia situada a l'illot de Staffa, a l'arxipèlag de les Hèbrides Interiors, que forma part d'una reserva natural. Està formada per basalt hexagonal, similar en estructura a la Calçada dels Gegants a Irlanda del Nord, amb qui comparteix el mateix origen de flux de lava. La seva grandària, el seu sostre d'arcs naturals i els esgarrifosos sons produïts pels ressons de les ones li donen l'ambient d'una catedral natural. El nom gaèlic de la gruta, Uamh-Binn, significa "gruta de la melodia".
La cova va ser descoberta al segle xviii pel naturalista Sir Joseph Banks l'any 1772. La va anomenar com Gruta de Fingal (Fingal's Cave), ja que Fingal (Fionn mac Cumhaill) va ser l'heroi epònim d'un poema escrit pel poeta i historiador escocès James Macpherson).) through a misapprehension of the name which in old Gaelic would appear as Finn. La composició de Mendelssohn, l'obertura Die Hebriden ("Les Hèbrides" op.26), inspirada en els ressons de la gruta, rep popularment aquell nom.

## Dimensions

* Wood-Nuttall Encyclopaedia, 1907: 69 m (227 ft) deep, 20 m (66 ft) high.
* National Public Radio: 45 m (150 ft) deep; 22 m (72 ft) high.
* Show Caves of the World: 85 m (279 ft) deep; 23 m (75 ft) high.

## Galeria

* Entrada de la cova, 2004
* Entrada de la cova, 1900
* Uaimh-Binn

## Referències

* 1 2 Show Caves of the World
* ↑ «Caves and Caving in the UK». Arxivat de l'original el 2009-03-06. [Consulta: 23 agost 2015].
* ↑ Behind the Name: View Name: Fingal
* ↑ «Notes to the first edition». Arxivat de l'original el 2013-10-16. [Consulta: 23 agost 2015].
* ↑ Wood-Nuttall Encyclopaedia, 1907
* ↑ National Public Radio