OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Bonaventura Birotteau

Joan Bonaventura Birotteau (Perpinyà, 21 d'octubre de 1758 - Bordeus, 24 d'octubre de 1793) va ser un diputat nord-català a la Convenció Nacional durant la Primera República Francesa
Abans de l'esclat de la Revolució fou advocat a Perpinyà; el 1789 va passar a formar part del govern municipal de Perpinyà i després fou secretari de districte de la ciutat. El 1792 va ser elegit diputat pel departament dels Pirineus Orientals a la Convenció Nacional, a la qual s'alià amb els girondins; per això, va llançar atacs contra la Comuna de París i contra els autors de les matances del 2 de setembre. El 19 de setembre de 1792, la seva proposta de traslladar la Convenció a un altre departament va provocar la rèplica desesperada del girondí François Buzot "tu ens portes a la perdició". Durant el procés contra Lluís XVI, va votar a favor de la pena de mort però deixant-la en suspens. L'1 d'abril de 1793, la seva denúncia contra Fabre d'Églantine per haver presentat al Comitè de Seguretat General la proposta de restaurar la monarquia com a mitjà de salvar la pàtria, li va valer l'hostilitat dels sectors indulgents propers a Danton.
El 2 de juny de 1793, arran de la purga dels girondins de la Convenció, fet que va donar origen al Terror, es va donar ordre de detenció contra Birotteau, a qui es va posar sota arrest domiciliar vigilat per un gendarme anomenat Cassanyes, que també era català, i que el va ajudar a fugir. Birotteau va aconseguir arribar a Lió, on va fer una crida a marxar contra els Montagnards que, a París, controlaven la Convenció; però veient que els que volien dirigir la insurrecció lionesa era els monàrquics, va refugiar-se a Bordeus, on fou descobert per la comissió militar. Birotteau fou guillotinat a Bordeus a la Plaça Dauphine el 24 d'octubre de 1793 sota les finestres de la casa on vivia Jean-Lambert Tallien, llavors enviat per la Convenció com a representant al departament.

## Bibliografia

* Adolphe Robert. Dictionnaire des parlementaires français... : depuis le 1$^{er}$ mai 1789 jusqu'au 1$^{er}$ mai 1889... / publ. sous la dir. de MM. Adolphe Robert, Edgar Bourloton et Gaston Cougny (en francès). 5 vol.. Edgar Bourloton, 1889-1891.

## Enllaços externs

* Fitxa de l'Assemblea Nacional Francesa
# Society of Professional Journalists

La Society of Professional Journalists (SPJ, també anomenada en català com la Societat de Periodistes Professionals), anteriorment anomenada Sigma Delta Chi, és una de les organitzacions més veteranes que representen els periodistes dels Estats Units d'Amèrica. Va ser fundada l'abril de 1909 a la Universitat DePauw i els seus estatuts van estar redactats per William Meharry Glenn. Els deu membres fundadors van ser Gilbert C. Clippinger, Charles A. Fisher, William M. Glenn, Marion H. Hedges, L. Aldis Hutchens, Edward H. Lockwood, LeRoy H. Millikan, Eugene C. Pulliam, Paul M. Riddick i Lawrence H. Sloan.
La missió principal de la Society of Professional Journalists és promoure i defensar que la primera esmena de la Constitució dels Estats Units garanteixi la llibertat d'expressió i la llibertat de premsa; fomentar nivells de qualitat alts i el comportament ètic en la pràctica del periodisme, i promoure i donar suport a la diversitat en el periodisme.
L'SPJ té gairebé 300 capítols locals pels Estats Units d'Amèrica els quals imparteixen programes educatius al seu àmbit territorial i ofereixen contacte regular amb uns altres professionals. El nombre de membres de l'organització supera als 9.000 professionals dels mitjans de comunicació.
Entre les iniciatives de l'SPJ destaquen un fons de defensa legal per defensar els drets als tribunals; la campanya Project Sunshine per millorar l'habilitat dels periodistes i el públic general per obtenir accés a informació governamental; la revista Quill, i l'entrega anual dels Sigma Delta Chi Awards per l'excel·lència d'honor en el periodisme. També ha redactat un codi d'ètica que aspira a garantir que els periodistes segueixen un comportament i decisions correctes durant la seva tasca.
L'organització va ajudar a promoure la creació de l'American Reporter, el primer diari únicament electrònic de la història.

## Referències

* ↑ «La Xina bombardeja la CNN amb denúncies després de les afirmacions despectives d'un comentarista». Europa Press, 24-04-2008. [Consulta: 15 agost 2012].
* ↑ Glenn, William Meharry. The Sigma Delta Chi Story (1909-1949) (en anglès), 1949.
* ↑ «William Meharry Glenn» (en anglès). Indiana Journalism Hall of Fame. Arxivat de l'original el 2011-07-26. [Consulta: 15 agost 2012].
* ↑ «Sigma Delta Chi, Honorary Journalism Fraternity, Founded at DePauw» (en anglès). DePauw University. Arxivat de l'original el 2011-06-10. [Consulta: 15 agost 2012].
* ↑ «Our Mission» (en anglès). Society of Professional Journalists.

## Enllaços externs

* Society of Professional Journalists (anglès)
* Council of National Journalism Organizations Arxivat 2010-05-05 a Wayback Machine. (anglès)
* Codi d'ètica (anglès)
# Molí del Pla I

El Molí del Pla I és una obra de Santa Maria d'Oló (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Forma part d'un conjunt de dos molins situats a 80m l'un de l'altre emplaçats a tocar de la Riera del Molí, en el seu pas per sota de Sant Feliuet de Terrassola. En aquest cas el molí es construeix a partir de l'estrat rocós per on transcorre la riera.
La seva planta és quadrada i segurament tindria dos nivells: la sala de molta, de la que es conserven els fonaments de les parets de la planta i el carcabà que es pot apreciar pràcticament sencer. A la sala superior es conserva la mola sotana, coberta per la vegetació.
Al costat sud del molí hi ha la bassa. La vegetació i el fullatge s'han apoderat d'ella. Com que el cacau està colgat pel sòl, no es pot reconèixer la seva morfologia.

## Referències

* 1 2 3 «Molí del Pla I». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# Limnonectes blythii

Limnonectes blythii és una espècie de granota que viu a Indonèsia, Laos, Malàisia, Myanmar, Singapur, Tailàndia, Vietnam i, possiblement també, a Cambodja.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* van Dijk, P.P. & Iskandar, D. 2004. Limnonectes blythii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Motešice

Motešice és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1208.
# Ratpenat nassut de Godman

El ratpenat nassut de Godman (Choeroniscus godmani) és una espècie de ratpenat que viu a Mèxic, Guatemala, El Salvador, Hondures, Nicaragua, Costa Rica, Colòmbia, Veneçuela, Guyana i Surinam.

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Joan Torras (escultor)

Joan Torras (s. XVII-XVIII) fou un escultor especialitzat en retaules actiu al bisbat de Girona. Se l'ha fet originari de la ciutat de Barcelona per bé que domiciliat durant bona part de la seva vida a Figueres, Selva de Mar i Girona. El 1690 es casà amb Francesca Barnoia germana de l'escultor gironí Marià Barnoia amb qui tingué un fill homònim que també es dedicà a l'escultura. Degut als episodis de crema de convents i desamortitzacions eclesiàstiques ben poques de les seves obres perviuen encara. Algunes de les obres documentades són :
* Retaule a la capella de Sant Mer a Sant Esteve de Guialbes (contracte de 1693).
* Retaule a la capella de Sant Joan a l'església de Sant Esteve de la Selva de Mar (consta treballant-hi el 1698)
* Retaule de Sant Llorenç i dues imatges (Sant Llorenç i Sant Crist) a l'església parroquial de Castelló d'Empúries (encàrrec rebut el 1698)
* Retaule de la capella del Roser de l'Església de Sant Genís (Torroella de Montgrí) (cobrament d'una àpoca 1698)
* Retaule dels Sants Iu i Honorat de la Catedral de Girona (contractat el 1709).
* Retaule de l'altar major de l'Ermita de Santa Caterina (Torroella de Montgrí) (1701-1704, dauradura feta per Fèlix Pi el 1723)
* Retaule de la capella de Sant Tomàs d'Aquino del convent de Sant Domènec de Girona (1710)
* Retaule de Santa Maria de Cadaqués, conjuntament amb el vigatà Pau Costa (1723-1729)

## Notes

* ↑ Avellí, 2009, p. 203.
* ↑ Avellí, 2009, p. 207.
* ↑ Serna i Serra, 1997, p. 304-305.
* ↑ Avellí, 2009, p. 208.
* ↑ Serna i Serra, 1997, p. 305.

## Bibliografia

* Avellí Casademont, Teresa «Joan Torras i els retaulers i dauradors actius al bisbat de Girona durant la primera meitat del segle xvii». Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, Vol.: 50, 2009, p. 197-252 [Consulta: 29 novembre 2015].
* Serna i Coba, Èrika; Serra i Perals, Joan «Retaules i retaulistes de l'Alt Empordà (1650-1700)». Annals de l'Institut d'Estudis Empordanesos, Vol. 30, 1997, p. 297-333 [Consulta: 29 novembre 2015].
# Molí del Perot

Molí del Perot és un antic molí d'Albinyana (Baix Penedès) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És una construcció propera a l''urbanització Bonaterra, situada damunt una petita elevació del terreny. El seu estat de conservació és força dolent i es troba bastant enderrocat. Presenta una portalada d'accés amb arc rebaixat, un balcó a mà dreta i una sèrie de finestres. A l'interior encara es pot veure alguns útils emprats en l'elaboració de la farina.

## Història

Hi ha documentats del 1400 que ens parlen d'un molí Abadal que semblen referir-se a la construcció descrita, ja que aquests terrenys eren propietat del Monestir de Sant Cugat del Vallès. Més tard (1600) s'anomena molí del Joncosa. A final del segle xvii, molí del Viscaí, per ser conegut avui com a molí del Perot.

## Referències

* ↑ «Molí del Perot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ Bofarull i Terrades, Manuel. Institut d'Estudis Penedesencs. Noms de lloc del terme d'Albinyana, Sant Sadurní d'Anoia. Grafiques Llopart, 1992, p. 109.

## Enllaços externs

* «Molí del Perot». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Les Costes (Llimiana)

Les Costes és una costa de muntanya del terme municipal de Llimiana, al Pallars Jussà.
Estan situades a llevant de Llimiana, a migdia de l'extrem occidental de la Serra de la Vall de Llimiana, s].ota i al sud del lloc on hi ha les restes de l'església romànica de Sant Andreu de Llimiana.
Pels seus peus discorre la carretera local de Llimiana a la Vall de Barcedana i pla inclinat on hi ha la major part de les masies de Llimiana.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Monts Maya

La serra Maya o monts Maya són una serralada muntanyenca que es troba a Belize i l'est de Guatemala. El cim més alt n'és Doyle's Delight (1.124 msnm). Aquestes muntanyes maya i els seus peus de mont associats allotgen un nombre important de jaciments arqueològics de la cultura maia, com ara Lubaantún, Nim Li Punit, Cahal Pech i Chaa Creek. La reserva ecològica més important n'és el Santuari de la Conca de Cockscomb.

## Vegeu també

| Jaciments arqueològics Ixtutz El Caragol Sacul Chaa Creek | Rius i muntanyes Riu Poxté Riu Macal Rierol Chaa Cim Victoria Doyle's Delight | Localitats i llocs d'interés Dolores (Petén) Cockscomb Jardí Botànic de Belize |
* Documental La província oblidada.

## Referències

* ↑ http://books.google.cat/books?id=16FaptejDKUC&pg=PA33&dq=sierra+maya&hl=ca&sa=X&ei=1gIOUu_AIevG7Aap-IHwAg&ved=0CEUQ6AEwAzgK#v=onepage&q=sierra%20maya&f=false
# Remei Margarit i Tayà

Remei Margarit i Tayà (Sitges, 25 de desembre de 1935 - Barcelona, 12 d'octubre de 2023) fou una psicòloga, cantautora, professora i escriptora, que participà en el moviment de la Nova Cançó i fundà al 1961 el grup Els Setze Jutges, juntament amb Josep Maria Espinàs i Miquel Porter, i amb l'impuls de Lluís Serrahima. Com a cantautora va enregistrar dos discos de cançons pròpies.
Va treballar com a professora i documentalista, va fer tasques editorials, va escriure esporàdicament columnes al Diari de Barcelona, La Vanguardia o El País i es va dedicar a la literatura; així, va publicar poesia, narrativa i assaig.
El 2007 va rebre de manera col·lectiva la Medalla d'Honor –en categoria d'or– del Parlament de Catalunya per la seva tasca com a membre –i fundadora– d'Els Setze Jutges.

## Llibres publicats

* Narrativa breu:
** Aquells temps, aquells amors. Premià de Mar: El Clavell, 2001
* Novel·la:
** Estimat John. Barcelona: Columna, 1992 (Premis Literaris Ciutat de Badalona)
** El viatge. Premià de Mar: El Clavell, 1999
** La confidència. Lleida: Pagès, 2006
* Poesia:
** De la soledat i el desig. Barcelona: Ed. 62, 1988
* Prosa de no ficció i assaig:
** Acerca de la mujer (2002)
** La capsa dels fils. Coses del viure (2013)
** La gota de agua del colibrí (recull d'articles periodístics, 2020)

## Discografia

* Remei Margarit canta les seves cançons (EP, Edigsa, 1962)
* La violoncel·lista (EP, Edigsa, 1964)

## Referències

* ↑ «Remei Margarit i Tayà | enciclopèdia.cat». [Consulta: 24 octubre 2020].
* 1 2 «Acte de lliurament de la Medalla d'Honor del Parlament al col·lectiu Els Setze Jutges» pàg. 3. Parlament de Catalunya, 13-04-2007. [Consulta: octubre 2020].
* ↑ «Els inicis de la Cançó». El Punt-Avui, 27-09-2007. [Consulta: 24 octubre 2020].
* ↑ «Serrat Multimedia: La mujer que creyó en Serrat». [Consulta: 24 octubre 2020].
* 1 2 Piñol, Rosa. «Frágiles sentimientos» p. 48. La Vanguardia, 23-06-2006. [Consulta: 24 octubre 2020].
* ↑ «Els Setze Jutges reben la medalla d'honor del Parlament de Catalunya». Enderrock.cat, 13-04-2007. [Consulta: 24 octubre 2020].
* ↑ «L'Oriol, del disc "Canta les seves cançons" (Remei Margarit)». Viasona. [Consulta: 24 octubre 2020].

## Enllaços externs

* El seu disc La violoncel·lista
* El seu disc Remei Margarit canta les seves cançons
# Operació fred

Operació fred és un dispositiu d'actuació que s'ofereix a la gent que viu al carrer per a abordar situacions d'emergència i atendre les persones durant l'època de les baixades de temperatura. És un servei que ofereix atenció de les 20h fins a les 8h de l'endemà, oferint sopar, dutxa, consigna, llit i l'esmorzar.
A Barcelona l'any 2018-2019 l'Ajuntament de Barcelona ha doblegat el nombre de places per a allotjar a les persones sense llar, arribant a augmentar el nombre de llits fins a 400. A València, l'any 2015 l'Ajuntament de València va atendre a un total de 222 persones, tenint en compte que comptaven amb 376 places.

## Referències

* ↑ «Ante las bajas temperaturas, se activa la Operación Frío para atender a las personas sin techo». [Consulta: 28 desembre 2018].
* ↑ «Se avanza la operación Frío». [Consulta: 28 desembre 2018].
* ↑ Congostrina, Alfonso L. «Barcelona duplica hasta 400 las plazas para personas sin hogar en las olas de frío» (en castellà). El País [Madrid], 26-11-2018. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Press, Europa. «El Ayuntamiento atiende a 222 personas sin techo en la 'Operación frío'», 10-02-2015. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Jeanne Devriès

Jeanne Devriès (Nova Orleans, abans de 1850 – [...?], 1924) fou una soprano, filla de la també soprano Rosa de Vries-van Os (1828-1889) i germana dels també cantants Fidès (1852-1941); Maurice (1858-1949) i Hermann (1858-1949).
Jeanne va fer el seu debut a l'edat de 17 anys al Théâtre Lyrique de París el juny de 1867 com Amina en La Sonnambula (en francès), de Bellini, va ser força elogiada per la crítica, però, digueren que no seria una nova Malibrán. Jeanne es va fer càrrec del paper principal de Catalina Glover per a l'estrena de La Jolie Fille de Perth de Bizet al mateix teatre (originalment destinat a Christina Nilsson), més tard el 1867, i va cantar Martha, i Rosina a El barber de Sevilla. Es va casar amb el tenor Dereims, premiat al Conservatori, i descrit com un "cantant intel·ligent" que va cantar àmpliament a França i a l'exterior, i va viatjar amb ell a Lisboa el 1878. Apareixent com Jeanne-DeVries Dereims a Brussel·les, va cantar a Los diamantes de la Corona (Catarina), sarsuela de Barbieri i Faust (Marguerite) en 1872-1873; en la temporada 1879-80 fou la Reina de la Nit en La flauta màgica (Nuitter / Beaumont). La resta de la seva carrera va transcórrer a França.

## Referències

* ↑ Forbes E. Devriès [De Vries]. In: The New Grove Dictionary of Opera. Macmillan, Londres i Nova York, 1997.
* 1 2 Walsh T J. Second Empire Opera: The Théâtre Lyrique Paris 1851–1870. John Calder (Publishers Ltd), London, 1981.
* ↑ Soubies A, Malherbe C. Histoire de l'opéra comique — La seconde salle Favart 1840–1887. Flammarion, Paris, 1893.
* ↑ «The digital opera archives of La Monnaie». Arxivat de l'original el 2011-07-26. [Consulta: 21 novembre 2011].
# Suncus

Suncus és un gènere de musaranyes de la família dels sorícids.

## Taxonomia

* S. aequatorius
* S. ater
* S. dayi
* S. etruscus
* S. fellowesgordoni
* S. hosei
* S. hututsi
* S. infinitesimus
* S. lixus
* S. madagascariensis
* S. malayanus
* S. megalura
* S. mertensi
* S. montanus
* S. murinus
* S. remyi
* S. stoliczkanus
* S. varilla
* S. zeylanicus

## Referències

* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.

## Enllaços externs

* Distribució mundial d'algunes espècies d'aquest gènere (anglès)
# Mollis

Mollis és un municipi del cantó de Glarus (Suïssa).

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
Viccionari
# Mopti

Mopti és una ciutat de Mali, situada a la confluència entre els rius Níger i Bani, entre Timbuktu i Ségou. Aquesta ciutat és coneguda com la "Venècia de Mali", ja que està formada per tres illes unides per dics.
És un gran centre comercial gràcies al seu port, el més gran del país, i hi ha diversos mercats on es pot trobar peix fumat, sal i espècies, entre moltes altres coses, així com un taller on es fabriquen les "pinasses", embarcacions de fusta que recorden a les canoes.
El turisme arriba a Mopti buscant el moviment del port i poder veure la seva Gran Mesquita.

## Transport

L'aeroport de Mopti és el de Sevaré. Per riu, hi ha ferries que connecten Mopti amb Timbuktu, Gao, Koulikoro i Djenné.
# Pas fronterer d'Arar

Arar (en àrab عرعر, ʿArʿar, ˈʕarʕar) és un pas fronterer entre Aràbia Saudita i l'Iraq. La ciutat més propera a Aràbia Saudita és Arar ('Ar'ar) i la més propera a l'Iraq és An Nukhayb. El pas té casernes per a guàrdies fronterers iraquians, una mesquita i oficines per processar les persones que creuen la frontera. El pas veu un gran augment del trànsit durant el hajj, quan els iraquians travessen l'Aràbia Saudita per visitar la Meca.
El 5 de gener de 2015, les forces saudites a l'encreuament van ser sotmeses a un atac suïcida per part d'Estat Islàmic. Dos guàrdies van ser assassinats en l'atac.

## Referències

* 1 2 «Two Saudi guards killed in suicide attack on Iraq border». The Guardian, 05-01-2015 [Consulta: 6 gener 2015].
# Resolució 1420 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1420 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 30 de juny de 2002. Després de recordar totes les resolucions anteriors sobre el conflicte a l'antiga Iugoslàvia, particularment les resolucions 1357 (2001) i 1418 (2002), el Consell, actuant en virtut de Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, va ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides a Bòsnia i Hercegovina (UNMIBH) i va autoritzar la continuació de la Força d'estabilització fins al 3 de juliol de 2002.
La resolució, patrocinada per França, la República d'Irlanda, Noruega i el Regne Unit, va ser adoptada després del veto a projecte de resolució preliminar dels Estats Units que volia estendre el mandat de la UNMIBH fins al final de 2002. El veto es va imposar després de les preocupacions sobre l'entrada en vigor de l'Estatut de Roma de la Cort Penal Internacional l'1 de juliol de 2002 i la seva capacitat de processar personal de les nacions que no formaven part de l'Estatut, dels quals els Estats Units no n'era part.

## Referències

* ↑ «Security Council authorises three-day extension for peacekeeping mission in Bosnia and Herzegovina». United Nations, 03-07-2002.
* ↑ «UN mission in Bosnia and Herzegovina extended for 3 days; US vetoes longer term». United Nations News Centre, 30-06-2002.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1401 a la 1500 (2002 - 2003)
* Guerra de Bòsnia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Jean Arrous

Jean, Joseph Arrous (Perpinyà, Rosselló, 7 de novembre de 1876 - Montpeller, Erau, 26 de febrer de 1936) va ser un metge, periodista i polític nord-català.
Després de brillants estudis de medicina amb nombrosos premis, Jean Arrous va obtenir el seu doctorat de medicina el 1900 a Montpeller. S'instal·la a Mosset. De tendència radical-socialista, va participar en les eleccions cantonales de 1905 pel cantó de Sallagosa, però no és elegit. Participà llavors en la creació d'un diari per donar suport a les seves idees polítiques: La Montagne. Amb el suport d'aquest periòdic, va ser escollit regidor general del municipi de Prada el 1908 durant una elecció parcial (reelegit el 1913 i el 1919). El mateix any, és elegit alcalde de Prades i es casa.
El periòdic La Montagne li serveix de plataforma i n'esdevé director el 1912, quan la seva candidatura municipal és derrotada. Va romandre com a regidor municipal en l'oposició abans d'esdevenir alcalde novament en 1922. Va romandre fins a 1924 i va elaborar projectes com l'arribada d'aigua potable i escoles primàries. Va ser derrotat diverses vegades en les eleccions nacionals (senatorials i legislatives). Fou ferit en la Primera Guerra Mundial, raó per la qual va rebre nombroses condecoracions com a metge i com a soldat.

## Bibliografia

* Delclos, Marc. «Arrous (Jean, Joseph)». A: Nouveau Dictionnaire de biographies roussillonnaises 1789-2011. 1 Pouvoirs et société. Perpignan: Publications de l'olivier, 2011, p. 699. ISBN 9782908866414.
# Svétlie Poliani

Svétlie Poliani (en rus: Светлые Поляны) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Kurgan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 697 habitants. Pertany al districte de Ketovo.

## Referències

* ↑ Форсирование реки Тобол красной 5-й дивизией у г. Курган и взятие станции Варгаши
# Mon Chéri

Mon Chéri són uns petits bombons de l'empresa de xocolates piemontesa Ferrero. Aquests bombons estan farcits de licor de cireres i d'una guinda cadascun. Cada peça està empaquetada amb un embolcall rosa. Mon Chéri són mots en francès que signifiquen "amor meu".
El Mon Chéri va aparèixer per primer cop a Itàlia en 1956. Fou produït i comercialitzat a França (a la fàbrica de Villers-Ecalles) i a Gran Bretanya a partir de 1960, i a Alemanya des de 1961. La producció a França es va aturar en 1978.
Per omplir els Mon Chéri, Ferrero compra cada any cireres cultivades a prop de Fundão, a la subregió agrícola de Cova da Beira (al centre de Portugal). El bombó és format en un 13 % de licor i el seu contingut en alcohol és de 8 ml/100 g
Se solen menjar durant el Nadal o bé per celebrar alguna festa important. Tanmateix, a causa de la seva política de qualitat, Ferrero no comercialitza els Ferrero Rocher i els Mon Chéri en alguns establiments durant l'època més càlida de l'any per evitar que la xocolata es fongui.

## Referències

* ↑ Mon Chéri, sur LSA Conso
* ↑ Mon Chéri, sur Alix Kinder
* ↑ Grégoire Fleurot, Combien de Mon Chéri faut-il manger pour être ivre ?, Slate.fr, 28 février 2011, (page consultée le 26 avril 2013).

## Enllaços externs

* Història de « Mon Chéri » per la marca Ferrero (francès)