OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cuiry-lès-Iviers

Cuiry-lès-Iviers és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 39 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Cuiry-lès-Iviers era de 39 persones. Hi havia 21 famílies de les quals 9 eren unipersonals (9 dones vivint soles i 9 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 4 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 22 habitatges, 16 eren l'habitatge principal de la família i 6 eren segones residències. Tots els 22 habitatges eren cases. Dels 16 habitatges principals, 15 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 3 tenien tres cambres, 4 en tenien quatre i 9 en tenien cinc o més. 10 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 6 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Cuiry-lès-Iviers el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 24 persones, 19 eren actives i 5 eren inactives. De les 19 persones actives 16 estaven ocupades (7 homes i 9 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 5 persones inactives 4 estaven jubilades i 1 estava estudiant.

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'únic establiment comercial que hi havia el 2009 era una floristeria.
L'any 2000 a Cuiry-lès-Iviers hi havia 5 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 310 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements et de services dans le domaine du commerce en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Cuiry-lès-Iviers a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Cuiry-lès-Iviers a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Maria Lluïsa Dubon Petrus

Maria Lluïsa Dubon Pretus (Maó, Menorca, 7 d'agost de 1953) és una geògrafa i política menorquina, diputada al parlament de les Illes Balears en la V Legislatura. Actualment ocupa la plaça de cap de servei del Gabinet de la Presidència.
Va estudiar Geografia a la Universitat de les Illes Balears, a la qual es va doctorar amb la tesi Anàlisi territorial de les causes i els condicionants socials de la mortalitat a Espanya, 1990-1994: El cas de les Illes Balears (1999).
Durant la legislatura 1999-2003 va ser diputada del Parlament de les Illes Balears, consellera Delegada d'Urbanisme, Ordenació del Territori i Medi Ambient en el Consell Insular de Menorca, i cap del Servei d'Estadístiques Demogràfiques i Socials a l'Institut Balear d'Estadística (Conselleria d'Economia i Hisenda) des d'abril de 2004. Des de 2007 és Consellera del Departament de Territori del Consell Insular de Mallorca i ha impulsat la candidatura de la Serra de Tramuntana a Patrimoni Mundial per la UNESCO en la categoria de Paisatge Cultural. Des de 2008 és vocal de l'Executiva de la Federació Socialista de Mallorca. Està vinculada a l'Institut Menorquí d'Estudis, l'Associació de Geògrafs de les Illes Balears, el Colegio de Geógrafos i l'Asociación de Geógrafos Españoles (AGE).

## Referències

* ↑ Coordinadora de la Secretaria de Projectes i Estratègia
* 1 2 Maria Lluïsa Dubon, al web de la UB
* ↑ Maria Lluïsa Dubon al web del Consell Insular de Mallorca
* ↑ «Organismes i particulars presenten 54 al·legacions a la modificació del PTM, a DBalears». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 15 gener 2011].
* ↑ Al dia entrevista la consellera Insular de Territori, Maria Lluïsa Dubón, a IB3
* ↑ Maria Lluïsa Dubon se ha desplazado hasta las localidades de Esporles y Puigpunyent, donde ha destacado la importancia de que la Serra de Tramuntana pueda ser declarada patrimonio de la humanidad por la Unesco, al web de l'Ajuntament de Puigpunyent (castellà)
* ↑ Michael Douglas apoya la candidatura de la Serra a patrimonio de la humanidad, al DiarioDeMallorca (castellà)
* ↑ Maria Lluïsa Dubon és la convidada d'Enric Culat, dissabte a Balears fa ciència, al web IB3
* ↑ «Maria Lluïsa Dubon, al web dels Socialistes de Mallorca». Arxivat de l'original el 2011-09-02. [Consulta: 15 gener 2011].

## Enllaços externs

* Maria Lluïsa Dubon: «Hem de fer funcionar l'economia de Mallorca sense depredar més territori» Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., entrevista a DBalears.cat, 9 de setembre de 2007
* Maria Luïsa Dubon: “Es necesario un debate turístico para saber dónde estamos y a dónde vamos” Arxivat 2017-10-17 a Wayback Machine., entrevista com a responsable del departament de l'Institut d'Estadística de les Illes Balears
# Espazo Socialista Galego

Espazo Socialista Galego és un partit polític gallec integrat en el si de Compromiso por Galicia (CxG).

## Història

Fundat en 2008 com una escissió d'Esquerda Nacionalista (EN), amb uns 85 dels 300 militants d'EN entre els seus militants també hi ha persones que anteriorment no havien militat en CxG. Es defineix com un partit defensor del dret d'autodeterminació i del desenvolupament sostenible, laïcista, republicà, multiculturalista, nacionalista gallec i socialista.
Integrat en la plataforma Máis BNG de cara a l'Assemblea del BNG de 2009, posteriorment es convertí en un dels membres i suports del corrent Máis Galiza. Va abandonar el BNG alhora que Máis Galiza, sent el seu líder, Xoan Carlos Bascuas, l'actual líder de Máis Galiza.

## Referències

* ↑ Esquerda Nacionalista se escinde en dos partidos, El País, 8 d'abril de 2008.
* ↑ Se presenta Espazo Socialista Galego, nueva fuerza integrada en el BNG, Xornal de Galicia, 11 de novembre de 2008.
* ↑ Espazo Socialista se constituye como nuevo partido en el BNG invocando su apoyo a Quintana, La Voz de Galicia, 9 de novembre de 2008.
* ↑ Bascuas se presentará como candidato a liderar Máis Galiza si cuaja la escisión, El Mundo, 7 de març de 2012.
# Evaristo de Macedo Filho

Evaristo de Macedo Filho va ser un futbolista brasiler dels anys 1950 i 1960.

## Biografia

Va néixer a Rio de Janeiro, Brasil, el 22 de març de 1933. Destacà com a davanter a la selecció de futbol del Brasil, amb la qual jugà 14 cops marcant 8 gols, i a clubs com el Flamengo, on jugà 6 temporades, o al FC Barcelona (cinc temporades). Al Barça fou autor del gol que serví per eliminar per primer cop a la història al Reial Madrid de la Copa d'Europa. Fou el 23 de novembre de 1960 i el Barça guanyà per 2 a 1 amb el segon gol marcat per Evaristo de cap i en planxa, imatge que fou immortalitzada per la premsa gràfica. Amb Brasil és l'únic jugador capaç de marcar 5 gols en un únic partit. Després de la seva etapa blau-grana, Evaristo fitxà pel Reial Madrid durant dues temporades, abans de retornar al seu país d'origen.
Un cop retirat com a futbolista inicià una ben llarga etapa com a entrenador, de més de 25 anys. Al seu país ha dirigit equips com Flamengo, Vasco da Gama, Bahia, Grêmio, Corinthians, Santa Cruz, Vitória, Atlético Paranaense o Cruzeiro. També ha estat seleccionador brasiler i de la selecció d'Iraq (amb la qual participà en la Copa del Món de 1986).

## Trajectòria esportiva
### Com a jugador

* 1950-1952: Madureira
* 1953-1957: Flamengo
* 1957-1962: FC Barcelona
* 1962-1964: Reial Madrid
* 1965-1967: Flamengo

### Com a entrenador

* 1970-71: Bahia
* 1972: Santa Cruz
* 1973: Bahia
* 1975: Santa Cruz
* 1977-80: Santa Cruz
* 1985: América-RJ
* 1985: Selecció de futbol del Brasil
* 1985-86: Selecció de futbol d'Iraq
* 1988-89: Bahia
* 1990: Grêmio
* 1991-92: Cruzeiro
* 1992: Selecció de futbol de Qatar
* 1993-95: Flamengo
* 1996: Atlético-PR
* 1997: Grêmio
* 1997: Vitória
* 1998: Bahia
* 1998: Flamengo
* 1999: SC Corinthians
* 2001: Bahia
* 2002: Vasco da Gama
* 2002-03: Flamengo
* 2003: Bahia
* 2003-04: Vitória
* 2005-06: Atlético-PR
* 2007: Santa Cruz

## Palmarès
### Com a jugador

* 4 Campionat carioca: 1953, 1954, 1955, 1965
* 4 Lliga espanyola de futbol: 1959, 1960, 1963, 1964
* 1 Copa del Rei de futbol: 1959
* 1 Copa de Fires: 1960

### Com a entrenador

* Campionat brasiler de futbol: 1988
* Copa do Brasil: 1997
* Campionat gaúcho: 1990
* Campionat baiano: 1970,1971,1973,1988,1998,2001
* Campionat pernambucano: 1972, 1978, 1979, 1980
* Copa del Golf Pèrsic: 1992
* Campeonato do Nordeste: 2001

## Referències

* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* ↑ «Imatge del 2-1».
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
# Virginia Villaplana

Virginia Villaplana és una realitzadora, artista visual, investigadora i escriptora independent. Llicenciada en Ciències de la Informació, Comunicació Audiovisual, a la Universitat Politècnica de València.

## Biografia

Resideix per estudis i treball a l'Associació de Dones de Cinema Audiovisual (París), a Uruguay i Buenos Aires, a la Universitat de Lincolnshire i Humberside (Departament d'Art Multimèdia, Cinema i Televisió), a la Fundació Germinations Europe, Regne Unit, i al Departament de Música i Espectacles-Laboratori de Cinema i Multimèdia de la Universitat de Bolònia, Itàlia. Des del 1994 forma part del consell de redacció de la revista Banda Aparte -formas de ver¡¡. Treballa en projectes de vídeo, cine, instal·lació i escriptura, i en la seva investigació dels mitjans, examina el desafiament que suposa la tecnologia pels conceptes tradicionals de memòria, espai, comunicació i interculturalitat. Participa en programes de vídeo i cine i, en l'àmbit de la narració fílmica, ha realitzat i produït diversos documentals experimentals.
Ha publicat el llibre de contes i fotografia 24 Contratiempos. Actualment treballa com a professora titular del Departament de Comunicació Audiovisual, Publicitat i Tecnologia de la Informació (UCH-CEU).

## Referències

* ↑ «Virginia Villaplana». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «El instante de la memoria. Narrar la historia». web. Museo de Arte Reina Sofía. [Consulta: 18 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Virginia Villaplana - Lloc web oficial
# CMG

CMG té els següents significats:
* Conservatori de Música de Girona o Conservatori de Música Isaac Albéniz, institució d'educació musical amb seu a Girona
* Companion of the Order of Saint Michael and Saint George, membre de l'orde de cavalleria britànic de Sant Miquel i Sant Jordi, vegeu Orde de Sant Miquel i Sant Jordi
* Giroscopi de control de moment (del seu nom en anglès Control Moment Gyroscope), dispositiu de control d'actitud de satèl·lits
# Buzàkovo

Buzàkovo (en rus: Бузаково) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 6 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Maria Lluïsa Elisabet d'Orleans

Maria Lluïsa Elisabet d'Orleans, duquessa de Berry (Versalles 1695 - Castell de la Muette 1719). Princesa de sang de França de la Casa dels Orleans amb el tractament d'altesa reial que contragué matrimoni en el si de la Casa Reial de França.
Nascuda al Palau de Versalles el dia 20 d'agost de l'any 1695 essent filla del duc Felip d'Orleans i de la princesa Francesca Maria de Blois. Lluïsa Elisabet era neta per via paterna del duc Felip d'Orleans i de la princesa Elisabet Carlota del Palatinat i per via materna del rei Lluís XIV de França i de la marquesa de Montespan.
El dia 6 de juliol de l'any 1710 contragué matrimoni al Palau de Versalles amb el príncep Carles de França, fill del Gran Delfí i de la princesa Maria Anna de Baviera.
La parella no tingué descendència. El duc de Berry morí l'any 1714. Després de la mort del seu espòs, la princesa porta una vida de llibertinatge i escandalitzar a la cort pels seus embarassos clandestins. A l'abril de l'any 1719 la duquessa de Berry tornà a casar amb un del seus amants el comte de Riom, Armand d'Aydic, capità de la seva guàrdia i suposat pare del fill que acaba de donar a llum en secret. Salut arruïnat de les complicacions d'aquest part molt laboriós, la duquessa morí al Castell de la Muette el dia 21 de juliol de l'any 1719 i l'autòpsia revela que és una vegada més embarassada, fecundat un mes després de donar a llum.
# Francesc Artiga Sardà

Francesc Artiga Sardà (Reus, 1871 - 1944) fou un empresari reusenc fundador d'una de les primeres i principals granges avícoles de Reus, ciutat que va arribar a ser el principal centre espanyol d'aquesta activitat.
Fill de pagès i pagès ell mateix, a l'edat militar fou enviat a València on un capità amic seu el va aconsellar desertar per no haver d'anar a Cuba. Va fugir a Perpinyà i va treballar en una fonda. El 1895 va emigrar a l'Argentina on va treballar en un restaurant i aviat va muntar el seu propi establiment anomenat "El Progreso". Es va casar amb una reusenca que vivia a l'Argentina amb la que va tenir set fills (la cinquena fou Cèlia Artiga Esplugues). El 1920 va bescanviar el restaurant per una tenda de queviures que va anomenar "La Palma". El 1924 el matrimoni va retornar a Reus i va comprar una masia als afores, on actualment hi ha l'avinguda dels Països Catalans i el barri del Velòdrom, on van fundar la Granja Artiga que amb el boom de l'avicultura, va ser de les principals, i que ocupava bona part del que avui dia és l'Avinguda dels Països Catalans. La ciutat de Reus li ha dedicat un carrer

## Referències

* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 50. ISBN 9788497916929.
# Vladímir Sokolov

Vladímir Mikhàilovitx Sokolov (en rus: Владимир Михaйлович Соколoв; Omsk, 1939) era un ciclista soviètic d'origen rus. Va formar part de l'equip que va guanyar la medalla d'or al Campionat del Món de contrarellotge per equips del 1970.

## Palmarès

* 1968
** 1r a la Volta a Mèxic
* 1970
** Campió del món en contrarellotge per equips, amb Valeri Iardi, Borís Xúkhov i Valeri Likhatxov

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Cama-roig (grup de bolets)

Són cama-secs micorrízics i pioners, per la qual cosa els trobarem creixent en marges de clarianes i de camins, com també en boscos oberts i joves o camins poc transitats. També en dunes arbrades.
Són bolets força corrents en els nostres boscos. El grup és constituït per un nombre d’espècies molt reduït i totes pertanyen al gènere Laccaria.
Són de superfície seca, mai viscosa, làmines rosades o morades, separades i adnates, mai decurrents.
Per a una correcta identificació, cal tractar amb material molt fresc i ben conservat després de la recol·lecció (capsetes de plàstic). Un caràcter a definir és l’olor i el color del toment adherit al peu.

## Espècies de cama-roig

* Laccaria affinis, cama-roig
* Laccaria proxima, cama-roig aspre
* Laccaria bicolor, cama-roig bicolor
* Laccaria pumila, cama-roig de salze
* Laccaria laccata, cama-roig llis
* Laccaria amethystina, cama-roig morat
* Laccaria tortilis, cama-roig tortuós

## Referències

* 1 2 3 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* 1 2 3 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
# Centrolene pipilatum

Centrolene pipilatum és una espècie de granota que viu a l'Equador.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Coloma, L.A., Ron, S. & Cisneros-Heredia, D. 2004. Centrolene pipilatum. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 25 d'abril del 2008.
# Campionat del món de ciclisme en pista de 1910

El Campionat Mundial de Ciclisme en Pista de 1910 es va celebrar a Brussel·les (Bèlgica) del 17 al 25 de juliol de 1910. En total es va competir en 4 disciplines, 2 de professionals i 2 d'amateurs.

## Resultats
### Professional

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Émile Friol França | Thorvald Ellegaard Dinamarca | Walter Rütt Imperi Alemany |
| Darrere moto | Georges Parent França | Léon Vanderstuyft Bèlgica | Robert Walthour Estats Units |

#### Amateur

| Prova | | | |
| Velocitat individual | William Bailey Regne Unit | Karl Neumer Imperi Alemany | Paul Texier França |
| Darrere moto | Henri Hens Bèlgica | Louis Delbor França | Sydney Bailey Regne Unit |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | França | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 2 | Bèlgica | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | Regne Unit | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 4 | Imperi Alemany | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 5 | Dinamarca | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Estats Units | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Enllaços externs

* Resultats a la web de l'UCI
* World Championship Track Cycling (anglès)
# Cova del Cartanyà

La cova del Cartanyà és un jaciment arqueològic on s'han recuperat objectes que daten del període neolític final al bronze. Es tracta d'una cova natural d'habitació sense estructures situada als peus d'un cingle a l'altura del Molí de la Font Gran, al terme municipal de Vilaverd (Conca de Barberà). Està registrada com a jaciment arqueològic al portal de patrimoni arqueològic català de la Generalitat de Catalunya. El seu codi d'identificació és: 602.
Tot i que es desconeix la data exacta, va ser descoberta pels reusencs Manel Mata, Josep Iglésies i Joaquim Santasusagna, i posteriorment excavada per l'historiador i metge Salvador Vilaseca, abans de l'any 1926. S'hi van recuperar restes de ceràmica, restes d'indústria lítica, còdols reaprofitats com a percutors i algunes restes humanes. Els vasos campaniformes de la cova van ser traslladats al Museu de Reus junt amb la resta de la col·lecció particular de Salvador Vilaseca, i actualment formen part de la col·lecció d'arqueologia del museu.
L'entrada del jaciment està formada per un gran bloc de pedra calcàrea. Consta d'un corredor amb forta pendent d'una llargada de 12 metres i de cambres a les que s'hi accedeix per diferents passadissos. En l'actualitat el seu estat de conservació és dolent i s'hi poden observar diferents pintades contemporànies.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cercador Inventari del Patrimoni Arqueològics. Fitxa». [Consulta: 23 desembre 2020].
* 1 2 «Cova del Cartanyà - Coves de Catalunya - EspeleoWorld». [Consulta: 23 desembre 2020].
* ↑ «Arqueologia | Museu de reus». [Consulta: 23 desembre 2020].

## Bibliografia

* Miró J.M. La cultura material del neolític antic a la Conca de Barberà. Pyrenae 26, pp. 39-52
# Maria Lluïsa Dara i Zamora

Maria Lluïsa Dara i Zamora (Tortosa, 1808 - Tortosa, 1888) va ser una noble catalana, baronessa de Purroi. Va destacar-se per l'organització de la defensa de la ciutat de Gandesa durant la Primera Guerra Carlina en els diferents atacs que rebé del bàndol carlí.

## Referències

* ↑ «Maria Lluïsa Dara i Zamora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Mary Rosamund Haas

Mary Rosamund Haas (Richmond, Indiana, 1910-1996) és una lingüista estatunidenca, casada amb el també lingüista Morris Swadesh. Estudià a l'Earlham College. A la Universitat de Chicago es graduà en filologia comparativa, i va rebre el doctorat en lingüística a la Universitat Yale el 1935 amb la dissertació A Grammar of the Tunica Language (tunica era una llengua ameríndia parlada a Louisiana). Haas va treballar amb el darrer parlant fluent de tunica, Sesostrie Youchigant, i en va obtenir extensos vocabularis i gramàtiques. Més tard, contactà amb els dos darrers parlants de natchez a Oklahoma, Watt Sam i Nancy Raven, i en va treure nombrosa informació sobre la llengua. Es va especialitzar en la classificació de les llengües ameríndies, i juntament amb Charles F. Voegelin va proposar la classificació acceptada actualment, que supera en alguns aspectes la proposada anteriorment per Edward Sapir. Després de la Segona Guerra Mundial es dedicà a l'estudi de les llengües tai, i fou una de les pioneres de l'estudi de les llengües siameses als EUA. El 1963 fou nomenada presidenta de la Linguistic Society of America.

## Bibliografia

* Amb M. Swadesh A visit to the other world; a Nitinat text (1932) IJAL 7:195-208
* Tunica. A Handbook of American Indian Languages, vol. 4. New York: Augustin Publishers (1941).
* The linguist as a teacher of languages. Language 19:203-208. (1943)
* Tunica texts a University of California Publications in Linguistics, vol. 6. Los Angeles: University of California Press (1950)
* The application of linguistics to language teaching a Anthropology Today, ed. Kroeber, pp. 807-18. Chicago: University of Chicago Press (1953)
* Thai vocabulary a Program in Oriental Languages, A:2. Washington, D. C.: American Council of Learned Societies (1955)
* The tones of four Tai dialects Bull. Inst. Hist. Philol. 29:817-26 (1958)
* What belongs in a bilingual dictionary? a Problems in Lexicography, eds. F. W. Householder and S. Soporta. IJAL 28:45-50 (1962)
* Thai-English Student's Dictionary. Stanford: Stanford University Press (1964)
* The Prehistory of Languages. Paris: Mouton (1969)
* Amb H. R. Subhanka Spoken Thai, books I and II Ithaca, N.Y.: Spoken Language Services (1969)

## Enllaços externs

* Versió electrònica del llibre de Haas i Subhanka Spoken Thai Arxivat 2006-02-03 a Wayback Machine.
* Obituari pel lingüista Kenneth Pike