OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Yacoub El Mansour

Yacoub El Mansour (àrab: يعقوب المنصور, Yaʿqūb al-Manṣūr; amazic estàndard marroquí: ⵢⴰⵄⵇⵓⴱ ⵍⵎⴰⵏⵙⵓⵔ, Yaℇqub Lmansur) és un districte del municipi de Rabat, de la prefectura de Rabat, a la regió de Rabat-Salé-Kenitra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 194.532 persones. Entre els censos de 1994 i 2004 ha passat de 199.675 a 202.301 habitants.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ PDF Haut-commissariat au Plan. «Recensement général de la population et de l'habitat de 2004». Arxivat de l'original el 23 d’abril 2012. [Consulta: 15 agost 2012].
# WiV SunGod

L'equip WiV SunGod és un equip ciclista professional britànic. Creat al 2017 amb categoria continental.

## Principals victòries

* Tour de Quanzhou Bay: Max Stedman (2017, 2018)
* Arno Wallaard Memorial: Alexandar Richardson (2019)
* Tour d'Antalya: Max Stedman (2020)

### Grans Voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals i principalment en les curses del calendari de l'UCI Europa Tour.
UCI Àsia Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2017 | 67è | Harry Tanfield (187è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2017 | 78è | Harry Tanfield (487è) |
| 2018 | 92è | Harry Tanfield (413è) |
| 2019 | 36è | Rory Townsend (270è) |
| 2020 | 36è | Max Stedman (219è) |
| 2021 | 47è | Matthew Bostock (465è) |
UCI Oceania Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2021 | - | Ryan Christensen (24è) |
L'equip també participa de la Classificació mundial UCI.
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2017 | - | Harry Tanfield (599è) |
| 2018 | - | Harry Tanfield (634è) |
| 2019 | 67è | Rory Townsend (332è) |
| 2020 | 62è | Max Stedman (268è) |
| 2021 | 74è | Ryan Christensen (462è) |

## Referències

* ↑ «New British Continental squad Bike Channel-Canyon launched». cyclingweekly.com, 01-12-2016 [Consulta: 4 desembre 2017].
* ↑ Classificacions UCI (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2017-10-12 a Wayback Machine.
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Gripau guanujo

El gripau guanujo (Atelopus guanujo) és una espècie d'amfibi que viu a l'Equador. Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.
Fou anomenat en honor del poble quítxua dels guanujos.

## Referències

* ↑ Coloma, 2002, p. 234.

## Bibliografia

* Coloma, L. A. «Two species of Atelopus (Anura: Bufonidae) from Ecuador» (en anglès). Herpetologica, 58, 2, 2002, pàg. 229-252.
* Coloma, L.A., Ron, S., Bustamante, M.R., Cisneros-Heredia, D. & Almandáriz, A. 2004. Atelopus guanujo. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 d'abril del 2008.
# Institut de la Llengua Regional Flamenca

Institut de la Llengua Regional Flamenca (flamenc occidental Akademie Voor Nuuze Vlaamsche Tale) és una associació creada al Flandes francès per tal de promoure l'ús del flamenc occidental al Westhoek, i que federa les associacions i els electes del districte de Dunkerque (de Dunkerque a Bailleul). Fou creada a l'empara de la Llei 1901.
Els seus objectius generals són salvaguardar, transmetre i promoure el flamenc occidental en els àmbits social, cultural i econòmic, així com obtenir del govern que pugui ser ensenyat com una llengua regional de França. L'Institut participa en experiments educatius de la llengua regional a l'Educació Nacional des de 2007. Agrupa les classes nocturnes destinades a adults. No obstant això, la responsabilitat d'aquests cursos depèn de les associacions membres.
L'Acadèmia organitza cada any un festival de música i narració, conegut com a Tale en Muuzyk Feestdagen. La primera edició se celebrà a Esquelbecq (2005), la segona a Wormhout (2006), la tercera a Cassel (2007), la quarta a Leffrinckoucke i la cinquena a Bollezeele (2009).
# Circumvolució parahipocampal

El circumvolució parahipocampal és una circumvolució del cervell situada al voltant de l'hipocamp i forma part del sistema límbic. La regió té un paper important en la codificació i recuperació de la memòria. Ha estat implicat en alguns casos d'esclerosi de l'hipocamp. S'ha observat asimetria en l'esquizofrènia.

## Referències

* ↑ «Analysis of parahippocampal gyrus in 115 patients with hippocampal sclerosis». Arq Neuropsiquiatr, vol. 61, 3B, 01-09-2003, pàg. 707–11. DOI: 10.1590/s0004-282x2003000500001. PMID: 14595469.
* ↑ «Anomalous asymmetry of fusiform and parahippocampal gyrus gray matter in schizophrenia: A postmortem study». Am J Psychiatry, vol. 157, 1, 01-01-2000, pàg. 40–7. DOI: 10.1176/ajp.157.1.40. PMID: 10618011.
# Guido Masetti

Guido Masetti (Verona, 22 de novembre de 1907 - Roma, 26 de novembre de 1993) fou un futbolista italià de la dècada de 1930 i entrenador.
Fou jugador del Hellas Verona, i l'AS Roma entre 1929 i 1943, essent considerat un dels grans jugadors de la història del club, amb 339 partits disputats.
Fou internacional amb Itàlia, amb la qual disputà 2 partits i guanyà els Mundials de 1934 i 1938, però sense disputar cap partit davant la presència de Gianpiero Combi i Aldo Olivieri.

## Palmarès
### Roma

* Serie A: 1941-42

### Itàlia

* Copa del Món: 1934, 1938

## Referències

* ↑ «Hall of Fame» (en italià). A.S. Roma. [Consulta: 27 juliol 2016].
* ↑ «Perfil a enciclopediadelcalcio». Arxivat de l'original el 2012-07-31. [Consulta: 23 maig 2017].
# Wi (kana)

En l'escriptura japonesa, ゐ, en hiragana o ヰ en katakana, és un kana obsoleta. Com a combinació de la forma "W-" i la vocal "I", representa la mora "wi". És obsolet, com que des de fa segles es pronunciava /i/. Es continua usant en les llengues ainu i okinawenca.
A la taula de l'ordre gojūon (per columnes, i de dreta a esquerra), es troba en la desena columna (ま行, columna «wa») i la segona fila (い段, fila «i»).

### En japonès

S'assumeix que la pronúncia original de ゐ/ヰ era (?·pàg.). També existien les combinacions クヰ [kʷi] i グヰ [gʷi]. La pronúncia de ゐ i い es diferenciava durant el període Heian quan es va escriure el famós poema Iroha. Durant el període Kamakura es van començar a confondre i cap al segle xiii la pronúncia ja era [i], de manera que s'unificaven ゐ i い. També クヰ i グヰ havien esdevingut [ki] i [gi] i s'unificaven amb キ i ギ. Durant molts segles es van continuar usant ゐ/ヰ per a l'ortografia de certs mots. Al segle xix fins i tot es van crear les variants ゐ゙/ヸ amb el dakuten per a representar el so /vi/.
Finalment es va eliminar del japonès durant la reforma ortogràfica de 1946, substituït per い/イ en tots els contextos. Només es fa servir molt rarament, en alguns noms propis amb finalitats estilístiques. De fet, per a representar la mora «wi» com a onomatopeia i en paraules estrangeres, es prefereix la combinació ウィ, i per a «vi» la corresponent ヴィ.

### En altres llengües

* A la llengua d'Okinawa s'empra el hiragana ゐ per la síl·laba /wi/ i en dígrafs per a les síl·labes /kwi/, /gwi/. En l'ortografia de la Universitat de Ryukyu, s'empra el katakana ヰ per a /i/, mentre que い és /ʔi/.
* En ainu el katakana ヰ s'empra per la síl·laba /wi/.

## Escriptura

El hiragana ゐ prové del kanji 爲 mentre que el katakana ヰ prové del kanji 井.
| Ordre d'escriptura de ゐ | Ordre d'escriptura de ヰ |

## Altres escriptures

* En braille japonès
| wi ゐ/ヰ | vi ゐ゙/ヸ |
* Alfabet fonètic: 「ゐどのヰ」 (W)ido no "(W)i", és a dir, «el (w)i de pou»
* Codi Morse: • － • • －

## Referències

* ↑ «escriptura japonesa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gilhooly, Helen. Beginner's Japanese Script (en anglès). Teach Yourself, 2003. ISBN 978-0-340-86024-3.
* ↑ Hashi. «The Kana, They Are A-Changin'» (en anglès), 19-09-2011. [Consulta: 7 febrer 2024].
* ↑ «Japanese Braille» (en anglès). Accessible Japan, 12-10-2015. [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ Ohta, Satoru. «The Earliest Japanese Telecommunication Technology» (en anglès). IEEE Conference Publication. Institute of Electrical and Electronics Engineers (IEEE), 01-08-2017. DOI: 10.1109/histelcon.2017.8535723. [Consulta: 4 febrer 2024].

## Bibliografia

* López i Vidal, Lluc. L'escriptura japonesa. Editorial UOC, 2008. ISBN 978-84-9788-772-4.
* Nolla i Cabellos, Albert. L'escriptura en kanji (pdf). Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, p. 40.
# Imatge mental

El terme imatge mental és utilitzat en filosofia, en el camp de la comunicació i psicologia cognitiva per descriure la representació cerebral memoritzada o imaginada d'un objecte físic, concepte, idea o situació. La capacitat especialment desenvolupada dels éssers humans a formar, emmagatzemar i utilitzar imatges mentals per comprendre l'entorn i comunicar-se amb altres, està estretament relacionada amb la intel·ligència humana. Els biòlegs i antropòlegs estan dividits sobre aquest tipus de capacitat en altres espècies. Aquest debat, ara en la biologia, és generalment ignorat en altres àrees que tendeixen a centrar-se en la cognició humana. No obstant això, la intel·ligència adaptativa, ja sigui humana o animal, sembla estar fortament vinculada a la capacitat d'emmagatzemar, processar i desenvolupar un capital d'imatges i representacions mentals.

## Referències

* ↑ Michaël Hayat. «Dynamique des formes et représentation: vers une biosymbolique de l'humain» (en francès). L'Harmattan, 2002. [Consulta: 2 octubre 2010].
* ↑ Jean Philippe. «L'image mentale: (Evolution et dissolution)» (en francès). F. Alcan, 1903. [Consulta: 2 octubre 2010].

## Vegeu també

* Model conceptual

## Enllaços externs

* Concepte
# Josep Joan i Gironès

Josep Joan i Gironès, conegut com a Josep Gironès, (Barcelona, 28 d'agost de 1904 – Mèxic, 8 de febrer de 1982) i pels sobrenoms d'El Crack de Gràcia i El Canari, fou un boxejador nascut a la vila de Gràcia, Barcelona.
Esportivament va fer servir el nom Josep Gironès. Va ser un ídol de l'esport català (com ho van ser Josep Samitier o Ricard Zamora) que, finalment, va caure en l'oblit. El 1921 va començar a entrenar al costat d'Àngel Artero, pioner de la boxa catalana. L'any 1922 va debutar com a professional i, al llarg de la seva carrera, fou campió de Catalunya, d'Espanya i, en diverses ocasions, d'Europa, sempre en la categoria de pes ploma. El 1935 a la Monumental de Barcelona va disputar amb Miller, el campionat del món. Quan va esclatar la guerra civil Gironès, que ja s'havia retirat, ingressà al cos de policia i fou destinat a l'escorta personal del president Lluís Companys. Finalitzada la contesa s'hagué d'exiliar, abandonant la seva família. Va residir a Mèxic on treballà en la fàbrica de galetes del seu germà.
El règim franquista va aprofitar una retorçada història de confusions i calúmnies per acusar-lo falsament de torturador en una txeca de Barcelona (tot indica que va haver una barreja d'envejes i el fet que existia un altre Josep Gironès també boxejador que a més tenia un físic semblant). Segons ha escrit Joan de Sagarra, el periodista Josep Morera Falcó, l'any 1968, va entrevistar al fals campió Gironès i, un cop publicada l'entrevista va demanar públicament al Delegado Nacional de Deportes, Juan Antonio Samaranch que rehabilités la figura de Josep Joan i, segons Lolita, la filla del boxador, no hi va estar d'acord. Va morir a Mèxic el 8 de febrer del 1982. Des de l'11 de juliol de l'any 2000 Gràcia el recorda i contribueix a reivindicar la seva neta memòria, amb una placa a la façana de la casa on va néixer al carrer Llibertat, 29.
Juli Lorente ha escrit un llibre “Josep Gironès. El Crack de Gràcia. Ídol pugilístic del segle XX” (2002). “138 segons”, documental de Joan Lopez, és la història de Josep Gironès. 138 segons és el temps que dura un round. No es conserven imatges fílmiques". El motiu es deu que hi va haver un incendi a la Filmoteca durant la Guerra Civil i s'hi van cremar pel·lícules.

## Referències

* ↑ «Josep Joan i Gironès». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* “Josep Gironès. El Crack de Gràcia. Ídol pugilístic del segle XX de Juli Lorente. Tot Editorial.(2002)

## Fonts

* Article "Tots els ídols havien caigut" del diari La Vanguardia del 2 de juny de 2013.
* Article "Del congrés al ring" de Joan de Sagarra del diari La Vanguardia del 13 d'abril de 2014.
* http://elpais.com/diario/2000/07/09/catalunya/963104840_850215.html
* http://www.lavanguardia.com/local/barcelones-nord/20130529/54374939434/un-documental-reivindica-josep-girones-campio-catala-de-boxa-que-va-ser-escorta-de-companys.html
# Zoskales

Zoskales (c. 100) fou un antic rei de la Banya d'Àfrica. El seu reialme es creu que inclogué el Regne d'Axum.

## Història

El Periple de la Mar Eritrea esmenta Zoskales com el dirigent del port d'Adulis.
Com a mínim, el més recent essent Henry Salt, alguns acadèmics, inclòs Sergew Hable Sellassie i Y. M. Kobishchanov, han identificat Zoskales amb Za Haqala, que apareix en les llistes reials d'Etiòpia, on s'especifica que governà durant 13 anys, entre els reis Za Zalis i Za Dembalé. G.W.B. Huntingford, per contra, opina que no hi ha prou informació com per concloure-ho en aquest sentit. Segons Huntingford Zoskales seria rei d'un petit regne, el poder del qual estaria limitat només a Adulis. Es creu que Zoskales va ser el primer rei d'Axum. És conegut, principalment, pels territoris que conquerí per Aksum. Aquestes possessions inclouen pobles al llarg del Mar Roig, el Nil Blau i el sud-oest d'Aràbia (actualment Iemen).

## Referències

* ↑ Ancient and Medieval Ethiopian History to 1270 (Addis Ababa: 1972), p. 72
* ↑ Axum (University Park: 1979), pp. 54-5
* ↑ Salt, A Voyage to Abyssinia (Philadelphia, 1816), p. 358
* ↑ Citat a Paul B. Henze, Layers of Time: A History of Ethiopia (Nova York: Palgrave, 2000), p. 18
# Zostera

Zostera és un petit gènere de plantes amb flors, són plantes aquàtiques àmpliament distribuïdes. El gènere conté 15 espècies.

## Ecologia

Zostera marina es troba en substrats sorrencs o en estuaris submergida o flotant parcialment. Les flors estan tancades a les làmines de les fulles basals, els fruits suren.

## Classificació

Actualment se'n reconeixen 15 espècies de Zostera són:
* Zostera marina L.
* Zostera capensis Setchell
* Zostera noltii Hornem.
* Zostera asiatica Miki
* Zostera caespitosa Miki
* Zostera capricorni Ascherson o com Zostera muelleri subsp. capricorni (Asch.) S.W.L.Jacobs
* Zostera caulescens Miki
* Zostera chilensis (J.Kuo) S.W.L.Jacobs & D.H.Les
* Zostera japonica Ascherson & Graebner
* Zostera mucronata den Hartog
* Zostera muelleri Irmisch ex Ascherson
* Zostera nigricaulis (J.Kuo) S.W.L.Jacobs & D.H.Les
* Zostera novazelandica Setchell
* Zostera polychlamys (J.Kuo) S.W.L.Jacobs & D.H.Les
* Zostera tasmanica Martens ex Ascherson

## Refercies

* ↑ World Register of Marine Species. «Zostera Linnaeus, 1753» (en anglès). AlgaeBase. National University of Ireland, Galway. Guiry MD, Guiry GM, 2013. [Consulta: May 27, 2013].

## Enllaços externs

* Flora Europaea: Zostera
* Flora of North America: Zostera
* Flora of China: Zostera species list
# Çò des de Ponin

Çò des de Ponin és una casa de Montcorbau, al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un habitatge situat a banda i banda del carrer: la casa amb el pati i la galeria en un costat (a l'esquerra) i l'explotació ramadera (a la dreta); ha perdut l'hort. La casa adossada al terraplè del fons queda orientada a llevant i a migdia, amb la façana principal paral·lela a la capièra, i obertures de fusta que defineixen les dues plantes i "humarau", sota una coberta de dos vessants i un "tresaigües" en front de migdia. La cantonada SE presenta la particularitat pròpia de la Val d'haver estat escapçada a fi de facilitar la circulació del carrer. La façana principal no manté una distribució simètrica de les obertures, com a migdia, atès que inclou en la planat baixa una cava.
Les " capochines" que emergeixen del losat, reduïdes a la mínima expressió, conserven l'estructura típica dels tres vessants, mentre que la banda de ponent resta closa, llevat d'una "humanèja" rectangular.Finalment la decoració exterior es caracteritza pel contrast entre blanc de l'arrebossat i el verd intens de la fusta, amb els porticons reforçats en ziga-zaga.
La quadra formada per una gran borda i una segona estructura complementària aprofita el desnivell del terreny per aconseguir entrades independents a l'estable i al paller,a peu pla, amb un corral a davant tancat per un portal i un mur. Damunt la porta de l'estable compareix un bloc de marbre que duu gravada a la referència de la darrera reforma F[elip]C[uny] 1960, sota una estrella de vuit puntes i el bust d'una figura molt esquemàtica que recorda, però, l'ancestral tradició de les làpides funeràries a la Val. Els " penalèrs" d'aquesta borda presenten diverses solucions quant a l'empostissat sota els "tresaigües" i la pala "goterau" del darrere queda separada de l'edifici veí per un "caris".

## Història

Çò de Ponin pertany als Cuny Sambeat. En aquest sentit trobem documentat a Felip Cuny com a rector de Montcorbau l'any 1828. Pel que fa al cognom Santbeat no cal insistir de la seva antigor i arrelament a la Val.

## Referències

* 1 2 3 4 «Çò des de Ponin». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Çò des de Puig

Çò des de Puig és una casa de Canejan (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa d'estructura senzilla,rectangular amb un xamfrà escapçat,adossada al terraplè,però en sentit transversal,de manera que la façana principal amb una porta elevada,presidida per una pedra que duu gravat l'any 1829,s'orienta a ponent,perpendicular a la "capièra". La coberta d'encavallades de fusta suporta un llosat de pissarra amb planxes de zinc en les arestes,és de dos vessants i un "tresaigües" a cada extrem a fi d'encabir sengles "humenèges". El pati clos i la "galeria" es troben en la banda de ponent. Les obertures de fusta són comptades, les mínimes indispensables,la "trapa" permet accedir a la coberta per reparar-la i per netejar la xemeneia. Els paraments foren arrebosssats, emblanquinats, i la cantonada més cistent decorada amb pintures que limiten una obra de bona carreuada.

## Referències

* ↑ «Çò des de Puig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 29 març 2019].
# Zur Psychopathologie des Alltagslebens

Zur Psychopathologie des Alltagslebens (en català, 'Psicopatologia de la vida quotidiana', tot i que mai ha estat traduïda) és una obra de Sigmund Freud de 1901 en què s'analitza el que des de llavors es coneix com a acte fallit (lapsus linguae o lapsus freudià). Es va convertir en un dels llibres més coneguts de tots els escrits per Freud.

## Referències

* ↑ «Resumen de Psicopatología de la Vida Cotidiana | Psicoanálisis Freud (Delgado - 2015) | Psicología | UBA». [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ Ernest, Jones. The life and work of Sigmund Freud. Penguin, 1964. ISBN 0-14-020661-2.
# Colls

Colls és un poble situat a la vora occidental del riu Noguera Ribagorçana i és un nucli agregat a la població del Pont de Montanyana, municipi ribagorçà . Quedà deshabitat al 1965. S'hi accedeix per una pista forestal al desviar-se al quilòmetre 95 de la carretera N-230 (el Selleret de Puy).
Colls va tenir fins a un maxim de 9 cases, al nucli, Puy, Castell, Ibars, Bernat, Pilara, Cllaret, Moli, Coscolla, a 20 minuts direcció Soliva hi ha 2 cases més: ca de Riba i ca d'Agusti anomenat l'Asplluga.
Les últimes cases del poble van ser: Ca de Molí, Ca de Cllaret i Ca de Coscolla, és l'ordre en que van anar marxant, la resta ja havien marxat prèviament.
Per primera vegada van tenir escola pròpia durant la Segona República fins a principis dels anys 60. La parròquia estava dedicada a Sant Pere. La festa major se celebrava el tercer diumenge de setembre.
Cultivaven cereal, oliva i vinya (tot de secà) i criaven ovelles, porcs, gallines, conills, coloms i arnes per fer mel, les arnes eren cilindriques fetes de teixit de canyes Totes les cases tenien un hort tocant casa que es regaven a galledas d'un dipòsit rodó que s'omplia d'aigua de pluja que corria pels carrers (a Colls es deia lo toll) també tenien un altre hort que es regava a tesa des d'una basa que s'omplia de la font (la basa també servia per rentar la roba). A mitja hora caminant, des del nucli de Colls, tocant al riu, molts tenien un altre hort que es regava d'una séquia que portava l'aigua del riu (aquesta séquia arriba fins a Pont de Montanyana).
L'economia era de subsistència, només es venia vi, corders, porquets petits (porsells) i alguns ous. Cada 25 o 30 anys es tallaven els roures i alsines per fer carbó, que es venia tot. A les cases es cremava llenya en un foc a terra, per cuinar i escalfar-se.
Colls no va tindre mai, aigua corrent, llum elèctrica, telèfon, ni carretera; tot es transportava i es treballava la terra amb animals, mules matxos i ases.
S'han fet trobades als anys 90 i hi han instal·lat una placa commemorativa.
Viccionari
# Gvardéiskoie (Txetxènia)

* Per a altres significats, vegeu «Gvardéiskoie».
Gvardéiskoie (en rus: Гвардейское) és un poble de la república de Txetxènia, a Rússia, segons el cens del 2022 tenia 8.420 habitants.

## Referències

* ↑ «Древнее село Зумсой продолжает жить несмотря ни на что | Информационное агентство "Грозный-Информ"». Arxivat de l'original el 2022-06-02.
* ↑ «Закон Чеченской республики № 46-РЗ от 14.07.08» (doc). Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 12 desembre 2009].
* ↑ «И вновь оживает древний Зумсой… | Грозный Информ». Arxivat de l'original el 2013-03-03.
* ↑ «В высокогорное село Зумсой возвращаются жители». Arxivat de l'original el 2014-09-08. [Consulta: 21 novembre 2010].
# Barentsita

La barentsita és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el nom en honor de Willem Barents (1550-1597), famós navegant holandès que també dona nom a la mar de Barents, al nord-est de la península de Kola.

## Característiques

La barentsita és un carbonat de fórmula química Na₇Al(HCO₃)₂(CO₃)₂F₄. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la barentsita pertany a «05.BB: Carbonats amb anions addicionals, sense H₂O, amb alcalins» juntament amb els següents minerals: dawsonita, tunisita i sabinaïta.

## Formació i jaciments

La barentsita va ser descoberta al mont Restin'yun, al massís de Khibini, situat a la península de Kola (óblast de Múrmansk, Rússia). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Barentsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 maig 2017].