OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fernando Meira

Fernando Meira, és un exjugador de futbol portuguès. Va nàixer el 5 de juny de 1978 a Guimarães. Va ser internacional amb la selecció de futbol de Portugal en 38 ocasions..

## Internacional

Ha estat internacional amb la selecció de futbol de Portugal en 37 ocasions marcant 10 gols. A més va ser convocat per a fer part de la seua selecció en l'Eurocopa 2008.

### Participacions en Copes del Món

| Mundial | Seu | Resultat |
| Copa Mundial de Futbol de 2006 | Alemanya | Quart lloc |

## Clubs

| Club | País | Any |
| Vitória Guimarães | Portugal | 1995-1998 |
| Felgueiras | Portugal | 1998-1999 |
| Vitória Guimarães | Portugal | 1999-2000 |
| Benfica | Portugal | 2000-2001 |
| VfB Stuttgart | Alemanya | 2002-2008 |
| Galatasaray Spor Kulübü | Turquia | 2008-2009 |
| FC Zenit | Rússia | 2009-2011 |
| Reial Saragossa | Espanya | 2011-2012 |

## Palmarès
### Campionats nacionals

| Títol | Club | País | Any |
| 1. Bundesliga | VfB Stuttgart | Alemanya | 2007 |

## Referències

* ↑ Fernando Meira's Profile, www.soccerway.com, accés el 14 de juliol del 2009.
Fernando Meira amb Portugal - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Portugal – Copa del Món de Futbol 2006
1 Ricardo •
2 P. Ferreira •
3 Caneira •
4 R. Costa •
5 F. Meira •
6 Costinha •
7 Figo •
8 Petit •
9 Pauleta •
10 Hugo Viana •
11 Simão •
12 Quim •
13 Miguel •
14 Nuno Valente •
15 Boa Morte •
16 R. Carvalho •
17 Cristiano Ronaldo •
18 Maniche •
19 Tiago •
20 Deco •
21 Nuno Gomes •
22 Santos •
23 H. Postiga •
Entrenador: Scolari
Selecció de futbol de Portugal – Eurocopa 2008
1 Ricardo •
2 P. Ferreira •
3 B. Alves •
4 Bosingwa •
5 F. Meira •
6 R. Meireles •
7 Ronaldo •
8 Petit •
9 H. Almeida •
10 Moutinho •
11 Simão •
12 Nuno •
13 Miguel •
14 J. Ribeiro •
15 Pepe •
16 R. Carvalho •
17 Quaresma •
18 Veloso •
19 Nani •
20 Deco •
21 Nuno Gomes •
22 Rui Patrício •
23 H. Postiga •
Entrenador: Scolari :
# Klaus Bodinger

Klaus Bodinger (Breslau, 14 de maig de 1932 - Estrasburg, 6 d'abril de 1994) fou un nedador alemany, especialista en braça, que va competir durant la dècada de 1950.
En el seu palmarès destaquen dos títols nacionals el 1952 i 1953 i una medalla d'or al Campionat d'Europa de natació de 1954 representant la República Democràtica Alemanya. Posteriorment es va traslladar a la República Federal Alemanya, on guanyà tres títols nacionals, el 1955, 1957 i 1958, i una medalla de bronze al Campionat d'Europa de 1958.

## Referències

* ↑ Schwimmen – DDR – Meisterschaften Herren – Teil 2. www.sport-komplett.de
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 20 juliol 2020].
* ↑ Volker Kluge Lexikon Sportler in der DDR. Neues Leben, Berlin 2009, ISBN 978-3-355-01759-6, p. 42.
* ↑ Schwimmen – Deutsche Meisterschaften (Herren-Teil 3). www.sport-komplett.de
# Nastri d'argento 1980

Els Nastri d'argento 1980 foren la 35a edició de l'entrega dels premis Nastro d'Argento (Cinta de plata) que va tenir lloc el 1980.

## Guanyadors
### Millor director

* Federico Fellini - La città delle donne

### Millor director novell

* Maurizio Nichetti - Ratataplan

### Millor productor

* Franco Cristaldi i Nicola Carraro de Vides Cinematografica - pel conjunt de la seva producció

### Millor argument original

* Nanni Loy i Elvio Porta - Café Express

### Millor guió

* Agenore Incrocci, Furio Scarpelli i Ettore Scola - La terrazza

### Millor actor protagonista

* Nino Manfredi - Café Express

### Millor actriu protagonista

* Ida Di Benedetto - Immacolata e Concetta, l'altra gelosia

### Millor actor debutant

* Carlo Verdone - Un sacco bello

### Millor actriu debutant

* Isabella Rossellini - Il prato

### Millor actriu no protagonista

* Stefania Sandrelli - La terrazza

### Millor actor no protagonista

* Tomas Milian - La luna

### Millor banda sonora

* Fred Bongusto - La cicala

### Millor fotografia

* Giuseppe Rotunno - La città delle donne

### Millor vestuari

* Gabriella Pescucci - La città delle donne

### Millor escenografia

* Dante Ferretti - La città delle donne

### Millor pel·lícula estrangera

* Woody Allen - Manhattan

## Referències

* ↑ Nastri d'Argento 1980, mymovies.it
* ↑ 1980 a l'Albo d'Oro dels Nastri d'Argento

## Vegeu també

* David di Donatello 1980
# Mustafa Mansour

Mustafa Mansour (àrab: مصطفى منصور) (Egipte, 2 d'agost de 1914 - Egipte, 24 de juliol de 2002) fou un futbolista egipci de la dècada de 1930.
Fou internacional amb la selecció d'Egipte amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1934.
Pel que fa a clubs, destacà a Al Ahly i Queen's Park. alongside Mohamed Latif.
Un cop retirat fou entrenador a Al Ahly.

## Referències

* ↑ Shaheen, Amr «Trailblazing keeper Mansour dies». BBC Sport. British Broadcasting Corporation, 24-07-2002.
* ↑ «The Flying Egyptian». BBC Sport, 03-05-2002.
* 1 2 «People: Mustafa Kamel Mansour». Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2021. [Consulta: 12 setembre 2018].
* ↑ «Moustafa Kamel Mansour Biography and Statistics». Sports Reference. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 6 agost 2009].
* ↑ «Mansour, Mustafa Kamel». Arxivat de l'original el 10 d’octubre 2020. [Consulta: 12 setembre 2018].
* ↑ «Palestine & the World Cup Bankies Glory Days More Inter-League». Scottishleague.Net.
* ↑ Ben Carrington; Ian McDonald 'Race', Sport, and British Society. Psychology Press, 2001, p. 38. ISBN 9780415246293 [Consulta: 12 setembre 2018].
* ↑ «Egyptian Mansour made his name known at Queen's Park». Evening Times Online, 14-12-2005. Arxivat 30 de març 2020 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-03-30. [Consulta: 6 agost 2019].
# Hans Bakker

Hans Bakker (8 de novembre de 1937 — Amsterdam, 21 de gener de 2015) va ser un esperantista neerlandès.
Durant la seva vida va tenir diverses ocupacions, la darrera al partit polítics dels Verds d'esquerres. Va aprendre esperanto al voltant de l'any 1953 i es va fer membre de l'associació internacional de joves esperantistes (TEJO) el 1955, coorganitzant-ne el 20è congrés que va tenir lloc a Àmsterdam el 1964 i coordinant la relació amb les organitzacions de joves no esperantistes entre 1965 i 1976. Probablement, la seva tasca més coneguda va ser la guia de l'acció de l'Associació Mundial d'Esperanto (UEA) al continent africà entre 1980 i 2001 a partir del curs Ferez. Així, enviava la primera lliçó del curs a estudiants africans, corregia els exercicis i els tornava a enviar amb la segona lliçó, etc., tot i que ell mai va viatjar a Àfrica. Bakker va ser membre de la junta de govern d'UEA (1992-1995) i membre honorari de TEJO (des de 1976) i d'UEA (des de 2002). El 2000 va ser escollit Esperantista de l'Any per la revista La Ondo de Esperanto, juntament amb el pedagog italià Mauro La Torre i el lingüista i informàtic finlandès Jouko Lindstedt.
Era fill d'un altre esperantista conegut, que també es deia Hans Bakker (1896-1988) i estava casat amb una altra esperantista molt activa, Ans ten Hagen.

## Referències

* ↑ «Biografia de Hans Bakker al Panteono d'edukado.net» (en esperanto). Katalin Kovats. [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ «La afrika movado estas plejnvalora parto de la tutmonda Esperanto-movado» (en esperanto). La Ondo de Esperanto. [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ «Hans Bakker forpasis» (en esperanto). Libera Folio. [Consulta: 10 març 2016].

## Vegeu també

* Text de Koffi Gbeglo sobre Hans Bakker
# Platymantis weberi

Platymantis weberi és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea i Salomó.

## Referències

* Richards, S. & Parker, F. 2004. Platymantis weberi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Mare de Déu de la Pineda

Mare de Déu de la Pineda és una ermita del municipi de Vila-seca (Tarragonès) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Destaca la torre adossada de l'ermita. Sembla una torre medieval reformada. És quadrada, de tres pisos, amb matacans a la part alta. Ha estat restaurada en successives ocasions.
L'ermita de la Verge de la Pineda està aixecada damunt els terrenys d'una antiga església medieval. L'any 1708 es va donar permís per aixecar l'església. Va ser beneïda l'any 1757. L'ermita ha sofert successives modificacions i n'és una prova que damunt la porta es llegeixi la data de 1879. La tipologia de l'església presenta una nau amb capelles laterals. La volta està coberta amb canó amb llunetes. Al sud de l'església hi ha un porxo. Des de l'exterior es pot observar l'estructura de l'església amb contraforts enmig de les capelles laterals.
Destaca el retaule major del segle xviii, amb una placa de pedra on figura el relleu de la verge, probablement del gòtic tardà, del segle xvi.

## Història

L'ermita de la Verge de la Pineda era en els seus orígens un castell que l'església va adquirir, amb llicència de Pere el Catòlic l'any 1211. Trenta-quatre anys més tard es va fer la separació del terme, el de la Pineda quedà per al Paborde i el de Salou per a la Mitra. El 1391, arran d'un intercanvi entre Joan I i de l'arquebisbe Ignasi de Valterra, La pineda va passar a jurisdicció de l'arquebisbe.
El delme de la Pineda, amb la jurisdicció civil, va ser assignat al Cambrer perquè pogués suportar l'alimentació dels canonges.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mare de Déu de la Pineda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].

## Enllaços externs

* «Mare de Déu de la Pineda». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Mare de Déu de la Pineda». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Fernando Meirelles

Fernando Meirelles (São Paulo, Brasil, 9 de novembre de 1955) és un director de cinema amb 2 nominacions a l'Oscar al millor director, per les pel·lícules Cidade de Deus i The Constant Gardener.

## Biografia

Va començar a produir vídeos experimentals amb un grup d'amics mentre estudiava arquitectura a la universitat de São Paulo. S'ha convertit en un dels directors d'anuncis més coneguts del Brasil.
És descobert l'any 2002 amb Cidade de Deus, crònica agresiva i musical, codirigida per Kátia Lund, d'aquest barri pobre de Rio de Janeiro als anys 1960 i 1970. Aquest film sovint considerat com virtuós, obté el Gran Corall a l'Havana i va ser nominat quatre vegades als Oscars.
El director decideix a continuació adaptar textos famosos, en anglès i a tots els continents: La constància del jardiner de John le Carré a Àfrica (The Constant Gardener, 2005), Assaig sobre la ceguesa de José Saramago a Amèrica (A cegues, 2008), La Ronda d'Arthur Schnitzler a Europa (360, 2012). La majoria dels crítics no el segueixen i lamenten la posada en escena agitada i acolorida de « tics publicitàries » (Les Inrockuptibles), els « personatges desproveïts d'espessor » (Positif), i la « mirada moralitzadora i reaccionària » (Cahiers du cinéma) de les seves faules internacionals, jutjades artificials i ingènues.
L'any 2016, Meirelles és el director artístic de la cerimònia d'obertura dels Jocs Olímpics d'Estiu de 2016. Prepara actualment per a Netflix un film biogràfic amb Anthony Hopkins en el paper de Benet XVI i Jonathan Pryce en el del papa Francesc: The Pope.

## Filmografia

* 1986: Olhar Eletrônico (vídeo)
* 1998: O menino maluquinho 2
* 2001: Domésticas
* 2002: Palace II
* 2002: Cidade de Deus codirigit amb Kátia Lund
* 2003: La Ciutat dels homes (televisió)
* 2005: The Constant Gardener
* 2008: A cegues
* 2012: 360
* 2014: Rio, Eu Te Amo, film d'esquetxos brasiler (segment « A Musa »)

## Referències

* ↑ Kemp, Philip. Cine, toda la historia (en castellà). Barcelona: Blume, 2016, p. 523. ISBN 9788498018912.
* ↑ «The Constant Gardener». Les Inrockuptibles.
* 1 2 «Fernando Meirelles».
# Nedim Türfent

Nedim Türfent (Yüksekova, 8 de febrer de 1990) és un periodista kurd que va treballar com a corresponsal de l'Agència de Notícies Dicle (DIHA) al sud-est de Turquia fins que va ser arrestat el 12 de maig de 2016, acusat de «pertinença a una organització terrorista».
Va ser detingut després del tancament de l'Agència de Notícies Dicle el 2016 i arrestat sense càrrecs durant els primers 13 mesos de presó. Després d'això, va ser acusat de ser membre del Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK). Els testimonis que van declarar contra Türfent van reconèixer més tard que havien estat deposats sota tortura, així com que la fiscalia també es va basar en un testimoni anònim. Türfent va afirmar al judici que estava essent perseguit com a conseqüència de la seva crítica a l'estament policial i a les autoritats militars turques. Finalment, va ser condemnat a vuit anys i nou mesos de presó. El 10 d'octubre de 2019 la sentència de Türfent va ser confirmada pel Tribunal de Cassació de Turquia.
Türfent també és poeta, i el seu cas ha estat assumit per organitzacions com el PEN Club International. El dia 1.000 de la seva detenció, l'Institut Internacional de Premsa, el PEN Internacional i la Media and Law Studies Association (MLSA) van enviar una carta a Türfent afirmant: «Avui t'escrivim per a dir-te que no estàs sol. Estem amb tu i hem unit les nostres veus per a exigir el teu alliberament». Va ser alliberat el novembre de 2022.

## Referències

* ↑ «Case List 2019». PEN International, 2019. Arxivat de l'original el 12 setembre 2020.
* ↑ «El PEN Català s’uneix a la campanya del PEN Internacional per exigir a les autoritats turques l’alliberament del periodista i escriptor kurd Nedim Türfent», 05-02-2019. [Consulta: 28 juny 2023].
* ↑ «Jailed journalist Nedim Türfent pays a heavy price» (en anglès). Ahval. [Consulta: 1r desembre 2019].
* 1 2 «Journalist Türfent Not Released Although Witnesses Report Forced Depositions». Bianet, 02-11-2017.
* 1 2 «Journalist Nedim Türfent released after six and a half years in prison». Bianet, 29-11-2022.
* ↑ «Turkey: Free Nedim Türfent». PEN International, 17-12-2018. Arxivat de l'original el 19 de juliol 2022. [Consulta: 28 juny 2023].
* ↑ «Turkey: Editor Nedim Türfent's prison sentence upheld». PEN International, 10-10-2019. Arxivat de l'original el 14 d’abril 2022. [Consulta: 28 juny 2023].
* ↑ «'Don't let your ink run out, neither your hope' - Irish poets giving voice to imprisoned writers from across the world» (en anglès). Independent.ie. [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ «Hounded writers tell of their woes» (en anglès). The East African. [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ «3 Freedom of Expression Organizations Pen Letter for Arrested Journalist Türfent». Bianet, 05-02-2019.
# Museu Mendeléiev

El museu Mendeléiev és un museu dedicat al químic rus Dmitri Mendeléiev, autor de la primera taula periòdica, el qual està situat a l'apartament que fou la seva residència a Sant Petersburg, Rússia, entre el 1866 i el 1890.
El museu es troba a l'illa Vassílievski, en un edifici de la Universitat Estatal de Sant Petersburg anomenat els Dotze Col·legis. És l'edifici més gran del barroc a Sant Petersburg obra dels arquitectes Domenico Trezzini i Theodor Schwertfeger entre 1722 i 1744. Fou construït per ordre del tsar Pere el Gran amb l'objectiu d'acollir els ministeris, però el 1819 es convertí en seu de la Universitat Imperial de Sant Petersburg.
El museu es creà el 1911 per la Universitat i la Societat Russa de Química només quatre anys després de la mort de Mendeléiev (1907). Ocupa una part de l'apartament on residí Dmitri Mendeléiev entre 1866 i 1890, quan era catedràtic de la Universitat Imperial de Sant Petersburg. L'entrada del museu es troba al carrer de Mendeléiev. Consta de quatre peces:
* Un gran saló, decorat amb fotografies de la seva vida familiar, presenta diversos llibres i manuscrits originals, el seu escriptori, la seva toga de professor, alguns bustos.
* El petit menjador adjacent il·lustra la seva vida acadèmica.
* El seu despatx i biblioteca són visibles sense entrar, des dels portals. Els mobles i els llibres són els originals. La seva biblioteca personal incloïa més de 20.000 llibres.
* Una sala gran presenta diversos materials de laboratori (més de 200 objectes) utilitzats per als seus experiments.

## Referències

* ↑ Poeti, Roberto. «The Museum of Mendeleev at the University of St. Petersburg (slider show)» (en anglès), 24-05-2019. [Consulta: 5 juny 2019].
# Josep Lluís Fernández

Josep Lluís Fernández és el nom dels següents personatges:
* Josep Lluís Fernández i Padró (Barcelona, 1940) és un sacerdot i bomber català.
* Josep Lluís Fernández i Burgui és un polític català.
# Gueneràlskoie (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Gueneràlskoie».
Gueneràlskoie (en rus: Генеральское) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2015 tenia 2.051 habitants. Pertany al districte municipal d'Engels.

## Referències

* ↑ «МБОУ «ООШ п. Лощиный». Историческая справка о селе». Arxivat de l'original el 2016-03-06.
* ↑ «Указ Президиума ВС РСФСР от 19 октября 1984 года: О ПЕРЕИМЕНОВАНИИ НЕКОТОРЫХ НАСЕЛЕННЫХ ПУНКТОВ В САРАТОВСКОЙ ОБЛАСТИ». Arxivat de l'original el 2016-03-07.
# Platymantis vitiana

Platymantis vitianus és una espècie de granota que viu a Fiji.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Zug, G., Watling, D. & Morrison, C. 2004. Platymantis vitianus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Fernando Mendes (futbolista nascut el 1937)

Fernando Mendes (Seia, 15 de juny de 1937-Lisboa, 31 de març de 2016) va ser un entrenador i jugador de futbol portuguès que jugava en la demarcació de migcampista.

## Internacional

Va jugar un total de 21 partits amb la selecció de futbol de Portugal. Va fer el seu debut el 16 de maig de 1959 en un partit amistós contra Suïssa que va finalitzar amb un resultat de 4-3 a favor del combinat suís. A més va arribar a disputar la classificació per l'Eurocopa 1960 i la classificació per a la Copa Mundial de Futbol de 1966, torneig en el qual va jugar el seu últim partit com a internacional en un partit contra Txecoslovàquia que va acabar amb victòria portuguesa per 0-1.

## Clubs
### Como futbolista

| Club | País | Any | Partits | Gols |
| Sporting de Lisboa | | 1956 - 1968 | 165 | 1 |
| Atlético Clube de Portugal | | 1968 - 1969 | 12 | 1 |

### Com a entrenador

| Club | Any |
| Lusitânia FC | 1974 - 1975 |
| Atlético Clube de Portugal | 1975 - 1976 |
| SC Vianense | 1976 - 1977 |
| Sporting de Lisboa | 1980 |
| CS Marítimo | 1981 |
| Os Belenenses | 1982 - 1984 |
| SC Farense | 1984 - 1985 |
| CD Trofense | 1985 - 1986 |
| Sporting de Lisboa | 1996 |
| SC Lourinhanense | 2000 |
| Sporting de Lisboa | 2000 - 2001 |

## Palmarès
### Campionats nacionals

| Títol | Club | País | Any |
| Primeira Liga | Sporting de Lisboa | Portugal | 1958 |
| Primeira Liga | Sporting de Lisboa | Portugal | 1962 |
| Primeira Liga | Sporting de Lisboa | Portugal | 1966 |
| Copa de Portugal | Sporting de Lisboa | Portugal | 1963 |

### Campionats internacionals

| Títol | Club | País | Any |
| Recopa d'Europa | Sporting de Lisboa | Portugal | 1964 |

## Referències

* ↑ «Morreu Fernando Mendes, antigo jogador do Sporting» (en portuguès). RTP, 31-03-2016. [Consulta: 1r abril 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a footballdatabase
* Fitxa del jugador a national football teams (anglès)
# Negazione

Negazione va ser un grup italià de música hardcore punk de Torí, actiu entre els anys 1983 i 1992. Juntament amb altres grups com Blue Vomit, Nerorgasmo, Indigesti, Declino i Peggio Punx van formar la base de l'escena hardcore piemontesa de l'època i van ser destacats representants del que la revista Maximum Rocknroll va definir com a Italian hardcore.

## Història

El 1984 van ser convidats pel segell estatunidenc R Radical Records, de Dave Dictor del grup MDC, per a participar en el doble àlbum International PEACE Benefit Compilation, que va comptar amb bandes com Crass, DOA, Dirty Rotten Imbeciles, Reagan Youth, Subhumans o Dead Kennedys. L'any 1986 va gravar als Països Baixos el seu primer àlbum d'estudi, Lo spirito contibua.
L'any 1988 va iniciar una llarga col·laboració amb el segell alemany We Bite Records, amb el qual van publicar el mateix any el segon seu àlbum titulat Little Dreamer i, els anys següents, dos EP titulats Behind the Door i Sempre in bilico.
El grup es va dissoldre el 19 de juliol de 1992, després d'actuar al Monsters of Rock el setembre de 1991.
L'any 2002, deu anys després de la seva dissolució, el cantant Roberto Tax Farano i el baixista Marco Mathieu van presentar el lloc web oficial www.negazione.com on van publicar un munt de material. El mateix es va publicar l'àlbum recopilatori Tutti pazzi 1983-1992.
El 2022 es va publicar el llibre Collezioni di attimi. Negazione 1983-1992.

## Discografia
### Àlbum d'estudi

* 1986: Lo spirito continua
* 1988: Little Dreamer
* 1990: 100%

### EP

* 1985: Tutti pazzi
* 1985: Condannati a morte nel vostro quieto vivere
* 1987: ...nightmare
* 1989: Sempre in bilico
* 1989: Behind the door

### Recopilatoris

* 1989: Wild Bunch the Early Days
* 2002: Tutti pazzi 1983-1992
* 2012: Il giorno del sole
* 2017: La Nostra Vita

## Referències

* ↑ Dario Celoni. «NEFFA - Parla l'ex batterista dei Negazione», 14-09-2006.
* ↑ Diego Nozza. Hardcore. Introduzione al punk italiano degli anni ottanta. Edizioni crac. ISBN 978-88-97389-02-6.
* ↑ «The Indomitable Spirit of Italian Punks Negazione», 16-10-2018. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ «È morto Marco Mathieu, giornalista ed ex bassista dei Negazione», 24 dicembre 2021.
* ↑ «Salone del Libro - Una collezione di attimi» (en italià), 22-05-2022. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ Valentini, Andrea. «Perché i Negazione» (en italià). Rolling Stone, 28-12-2021. [Consulta: 9 octubre 2022].

## Bibliografia

* A.A.V.V.. Enciclopedia del rock italiano. Arcana Editore. ISBN 8879660225.
* Marco Aspesi; Luca Collepiccolo. Le guide pratiche di Rumore - Hardcore punk (1981 - 2001). Apache Edizioni.
* Silvio Bernelli. I ragazzi del Mucchio. Sironi editore.
* Luca Frazzi. Le guide pratiche di Rumore - Punk italiano parte seconda. Hardcore, gli anni furiosi (1982-1990). Apache Edizioni.
* Diego Nozza. Hardcore. Introduzione al punk italiano degli anni ottanta. Edizioni crac. ISBN 978-88-97389-02-6.
* Negazione e DeeMo, Collezione di attimi 1982-1989, Goodfellas, Firenze, 2022

## Documentals

* Italian Punk Hardcore: 1980-1989 (Angelo Bitonto, Giorgio S. Senesi i Roberto Sivilia, 2015)
# Mutzenhouse

Mutzenhouse (en alsacià Mutzehüse) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 385 habitants.
Forma part del cantó de Bouxwiller, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes del Pays de la Zorn.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 231 | 259 | 257 | 362 | 348 | 385 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Claude Durr | |
# Juan Manuel Bordeu

Juan Manuel Bordeu va ser un pilot de curses automobilístiques argentí que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Juan Manuel Bordeu va néixer el 28 de gener del 1934 a Balcarce, Buenos Aires i va morir a causa d'una leucèmia el 24 de novembre del 1990 (als 56 anys) a Buenos Aires.
Fou un protegit de Juan Manuel Fangio però un accident durant una prova va malmetre la seva carrera com a pilot de Fórmula 1. Va córrer fins a la seva retirada el 1973, després de la qual va representar al seu país com a delegat de la FISA.

## A la F1

Va debutar a la quarta cursa de la temporada 1961 del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 2 de juliol del 1961 el GP de França al Circuit de Reims.
Juan Manuel Bordeu va participar en una única prova puntuable pel campionat de la F1, no aconseguint classificar-se per disputar la cursa i no assolint cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Posició | Punts |
| 1961 | UDT Laystall Racing Team | Lotus Lotus 18/21 | Climax Straight-4 | MON | HOL | BEL | FRA NVQ | GBR | ALE | ITA | USA | NC | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* Perfil a ESPN F1 Arxivat 2019-09-02 a Wayback Machine.