OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Namgeuk-ilgi

Namgeuk-ilgi (en hangul 남극일기), comercialitzada internacionalment com Antarctic Journal, és una pel·lícula de Corea del Sud estrenada en 2005, dirigida per Yim Pil-sung en el seu debut cinematogràfic. La pel·lícula barreja elements de thriller psicològic i pel·lícules de terror clàssiques al mateix temps que mostra les dificultats que enfronta una expedició antàrtica moderna que intenta arribar al pol d'inaccessibilitat. La pel·lícula va generar un cert renou abans del seu llançament degut al seu gran pressupost (més de 6.5 milions de dòlars) i a l'elenc notable, però paradoxalment no va ser un èxit de taquilla.

## Argument

Durant el seu viatge al Polo d'inaccessibilitat (POI), el punt més remot de la Antàrtida, una expedició de sis homes dirigida pel capità Choi Do-hyung descobreix un diari que va ser deixat enrere per una expedició britànica 80 anys abans. El diari es va conservar notablement en una caixa en la neu i Kim Min-jae, un altre membre de l'expedició, s'encarrega d'examinar-lo. Resulta que les dues expedicions van compartir el mateix objectiu i aviat van començar a aparèixer altres similituds estranyes entre ells. Arribaran al seu destí abans que es posi el sol per a l'hivern antàrtic?

## Repartiment

* Song Kang-ho - Choi Do-hyung.
* Yoo Ji-tae - Kim Min-jae.
* Choi Deok-moon - Seo Jae-kyung.
* Kim Kyeong-ik - Yang Geun-chan.
* Park Hee-soon - Lee Young-min.
* Yoon Je-moon - Sung-hoon.
* Kang Hye-jung - Yoo-jin.
* Oh Hee-joon - membre de l’expedició britànica.
* Sam Hammington - Veu.

## Recepció

Derek Elley de Variety va escriure: "Algunes lents de pantalla panoràmica impressionants, amb Nova Zelanda que representen de manera convincent els residus polars, no poden compensar el buit dramàtic de Antàrtida Journal, en què el guió es perd juntament amb els exploradors."
Al XXXVIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya va rebre el Premi Orient Express.

## Referències

* ↑ "Antarctic Journal" Perfil de la cinta en Internet Movie Database. Consultado el 12 de enero de 2018.
* ↑ "Antarctic Journal". Box Office Mojo. 4 de marzo de 2012.
* ↑ Elley, Derek. «Antarctic Journal». Variety.com. [Consulta: 25 octubre 2018].
* ↑ 'Hard Candy' de David Slade, gran triunfadora del Festival de Sitges, Europa Press, 17 d'octubre de 2005

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Municipi d'Alūksne

El municipi d'Alūksne (en letó: Alūksnes novads ) és un dels 110 municipis de Letònia, que es troba localitzat al nord-est del país bàltic, i que té com a capital la localitat d'Alūksne. El municipi va ser creat l'any 2009 després de la reorganització territorial.

## Ciutats i zones rurals

* Alsviķu pagasts (zona rural)
* Alūksne (ciutat)
* Annas pagasts (zona rural)
* Ilzenes pagasts (zona rural)
* Jaunalūksnes pagasts (zona rural)
* Jaunannas pagasts (zona rural)
* Jaunlaicenes pagasts (zona rural)
* Kalncempju pagasts (zona rural)
* Liepnas pagasts (zona rural)
* Malienas pagasts (zona rural)
* Mālupes pagasts (zona rural)
* Mārkalnes pagasts (zona rural)
* Pededzes pagasts (zona rural)
* Veclaicenes pagasts (zona rural)
* Zeltiņu pagasts (zona rural)
* Ziemera pagasts (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 19.558 persones (2009). La superfície del municipi té uns 1.699,8 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 11,51 habitants per kilòmetre quadrat.

## Referències

* 1 2 «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 4 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 4 gener 2015].
# Municipi d'Aizpute

El municipi d'Aizpute (en letó: Aizpute novads) és un dels 110 municipis de la República de Letònia, que es troba localitzat al sud-oest del país bàltic, i que té com a capital és la ciutat d'Aizpute. El municipi va ser creat l'any 2009 després de la reorganització territorial.

## Ciutats i zones rurals

* Aizpute (ciutat)
* Parròquia d'Aizpute (zona rural)
* Parròquia de Cīrava (zona rural)
* Parròquia de Kalvene (zona rural)
* Parròquia de Kazdanga (zona rural)
* Parròquia de Laža (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 10.517 persones (2009). La superfície del municipi té uns 640,2 kilòmetres quadrats. La densitat poblacional és de 16,42 habitants per kilòmetre quadrat.

## Referències

* ↑ «Iedzīvotāju skaits Latvijā 2009.gada 14.janvārī, pašvaldību vēlēšanu izsludināšanas dienā» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 2 gener 2015].
* ↑ «Administratīvi teritoriālais iedalījums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 2 gener 2015].
# Municipi d'Aloja

Aloja és un dels 110 municipis de la República de Letònia, que es troba al sud-oest del país bàltic, i que té com a capital la ciutat d'Aloja. El municipi va ser creat l'any 2009 després de la reorganització territorial. La seva població està composta per un total de 6.152 persones (2009). La superfície del municipi té uns 630,7 kilòmetres quadrats. La densitat poblacional és de 9,75 habitants per kilòmetre quadrat.

## Ciutats i zones rurals

* Aloja (ciutat amb zona rural)
* Braslavas pagasts (zona rural)
* Brīvzemnieku pagasts (zona rural)
* Staicele (ciuadad con zona rural)

## Referències

* ↑ en letó: novads, traduïble al català com comtat, districte o municipi
* ↑ «Iedzīvotāju skaits Latvijā 2009.gada 14.janvārī, pašvaldību vēlēšanu izsludināšanas dienā» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 4 gener 2015].
* ↑ «Administratīvi teritoriālais iedalījums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 4 gener 2015].
# Mylossoma acanthogaster

Mylossoma acanthogaster és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 28,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del llac Maracaibo a Veneçuela.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. & C. H. Kennedy 1903. On a collection of fishes from Paraguay, with a synopsis of the American genera of cichlids. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 55: 497-537.
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Hist. Nat. Poiss. v. 22: i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91, Pls. 634-650.
* ↑ «Mylossoma acanthogaster». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Ahl, E. 1929: Beschreibung eine neuen südamerikanischen Characinidenart der Gattung Mylossoma. Zoologischer Anzeiger v. 81 (núms. 1/2): 273-274.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Galvis, G., J.I. Mojica i M. Camargo 1997. Peces del Catatumbo. Asociación Cravo Norte, Santafé de Bogotá, D.C., 188 p.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Jégu, M. 2003. Serrasalminae (Pacus and piranhas). p. 182-196. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Narcís Duran Juera

Narcis Duran Juera (Sant Feliu de Guíxols, 1867-1919) fou mestre, periodista i alcalde.
Va estudiar magisteri a la ciutat de Salamanca i entre els anys 1886 i 1888 va exercir de docent a Valladolid, on es va iniciar en l'estudi de periodisme a l'hora que col·laborava a diferents diaris de la regió. Malgrat la seva joventut, va ser molt ben considerat entre els ambients federalistes que freqüentava a la ciutat castellana i on va entrar en contacte amb la lògia maçònica amb la denominació Emancipado. Dos anys més tard, va rebre el grau de mestre maço.
De retorn a Sant Feliu de Guíxols, va fundar la primera escola laIca, conjuntament amb Bartomeu Gabarró i Rafel Piñol.
Va organitzar també la Lògia Gesòria, depenent directament de la Gran Logia Simbòlica del Gran Oriente d'España. Va treballar intensament pel bon funcionament del cooperativisme de Sant Feliu, mostrant-se com una persona de ferms ideals i de benefactora influència.
Director de la Institució Fomento de la Enseñanza Laica, va dedicar gran part del seu temps a conrear en els nens l'aprenentatge des del seu lliure pensament per constituir d'aquesta forma l'essència pel progrés dels pobles. Paralalelament a les seves tasques docents, es va endinsar en el món periodístic editant a finals de 1889 el setmanari lliurepensador El Racionalismo i que no va ser gens ben rebut per una part sectària de la població. Dos anys més tard, el substituiria El Siglo XX i quan aquest es va deixar de publicar va veure la llum La Comarca Federal, seguit anys més tard per El Programa l'any 1900.
Entre els anys 1912 i 1919 va ocupar l'alcaldia de la ciutat, fet que va coincidir amb l'esclat de la Primera Guerra Mundial. Gràcies a la seva ferma voluntat, el seu esforç i intel·ligència, va trobar fórmules per apaivagar la gran misèria que s'esdevengué arran de la paralització de la indústria surera promovent les obres de construcció de la carretera de Sant Feliu de Guíxols a Tossa de Mar i la posada en funcionament de la cuina econòmica i menjadors socials per les classes més desafavorides de la ciutat.
Narcís Duran va morir a l'edat de cinquanta-un anys a la ciutat que l'havia vist néixer.

## Referències

* 1 2 3 Bussot Liñón, Gerard. Gent d'un segle, Sant Feliu de Guíxols 1900-2000. Sant Feliu de Guíxols: Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols, Arxiu Municipal, Diputació de Girona, p. 508. ISBN 978-84-938593-0-5.
* ↑ El Programa, 12-09-1914, pàg. Pàgina 3.
* ↑ El Programa, 17-10-1914, pàg. Pàgina 3.
* ↑ El Programa, 01-03-1919, pàg. Pàgina 3.
# Narcís Fontanals

Narcís Fontanals fou un pianista i compositor català que visqué entre finals del s. XIX i principis del s. XX. A més, també va exercir de mestre i director coral de la Societat coral de Martorell durant l'any 1863. Al 1870 aquest es trobava a Buenos Aires, on es guanyava la vida tocant peces per a piano al Salon de Recreo, que el diari d'aquella ciutat el classificaven de ser un vertader èmul de Talberg.

## Obres

A l'inventari del fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries trobem les següents obres atribuïdes a Narcís Fontaner:
* Lletra per a 1 veu i Orgue Con flecha ardiente, 1902.
* Lletra per a 2 veus i acompanyament Gloria á Maria, Lletra a la Verge per al mes de Maig, finals del s. XIX.
* Pregària per a 2 veus i Orgue Jesus dolcíssim redemptor, principis del s. XX.
* També veiem les Lletres nº 3, 8 i 10 per a 2 veus i orgue compostes per Fontanals del Quadern de Lletres i despedides per a maig. Aquest però, el trobem complet al Museu-Arxiu de Santa Maria de Mataró.
Pel que fa al gènere profà es conserva:
* Una Masurca escrita per a Violí principal, violí 1/2, viola, contrabaix, flautí, flauta, clarinet 1/2, trompa, cornetí 1/2, trombó, fiscorn, timbals i caixa. El nom de la masurca apareix afegit a dins de la partitura. Segurament hauria de ser Anna Judic, actriu francesa inspiradora de la novel·la Nana d'Émile Zola, tal com figura a una edicio impresa, coma polca-masurca. La trobem en format música manuscrita (42 p.) a la Societat del Gran Teatre del Lliceu.

## Referències

* ↑ «Fontanals, Narcís - Arxiu Musical Massagué».
* ↑ «IFMUC».
* ↑ «Arxiu Històric de la societat del Gran Teatre del Liceu».
# Múscul transvers del tòrax

El múscul transvers del tòrax (musculus transversus thoracis) o múscul triangular de l'estern, es troba a la superfície interna de la part anterior de la caixa toràcica. Està format per fibres musculars i tendinoses. Es troba al mateix nivell que els músculs infracostals i els músculs intercostals mitjans. I com aquests dos grups musculars, el triangular de l'estern separa els nervis intercostals de la pleura. El múscul està innervat pels nervis intercostals adjacents.
Sorgeix a cada costat del terç inferior de la superfície posterior del cos de l'estern, de la superfície posterior de l'apèndix xifoide, i dels extrems esternals dels cartílags costals de les tres o quatre costelles veritables (III-VII). Les seves fibres divergeixen cap amunt i enfora, per inserir-se mitjançant fascicles en les vores inferiors i les superfícies internes dels cartílags costals de les costelles II a VI. Les fibres més caudals són es dirigeixen horitzontalment i tenen continuïtat amb les fibres del transvers de l'abdomen. Les fibres intermèdies són obliqües, mentre que les de més amunt gairebé són verticals. Les insercions d'aquest múscul són molt variables, no només entre diferents individus sinó també en un mateix individu, entre un costat i l'altre.
Pel que fa a la seva funcionalitat, hi ha dubtes. Però, per una banda, separa la caixa toràcica de la pleura parietal. Fa descendir els cartílags costals en els que s'insereix, deprimint les costelles. La contracció d'aquest múscul pot ajudar a disminuir el diàmetre transversal de la caixa toràcica.

## Imatges

* Secció transversal del tòrax, on es mostren les relacions de l'artèria pulmonar amb altres estructures.
* Diagrama de la trajectòria i de les branques d'un nervi intercostal típic.

## Notes

* ↑ En el Diccionari enciclopèdic de medicina no apareix la denominació de múscul transvers del tòrax, la traducció que s'ajusta més a la denominació de la Terminologia Anatomica. En canvi, el TERMCAT sí l'accepta com a denominació principal i considera que el múscul angular de l'omòplat és una sinonímia complementària. Vegeu TERMCAT, Centre de Terminologia. Diccionari d'anatomia. Barcelona: Fundació Barcelona, 1993. 435 p. (Diccionaris terminològics) ISBN 84-88169-06-X.

## Referències

* 1 2 3 4 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 9 febrer 2014].
* 1 2 Williams&Warwick (eds.). Gray. Anatomía (en castellà). 36ª. Edimburg: Churchill Livingstone, Volum I 1992, p. 606. ISBN 84-205-2299-6.

## Enllaços externs

* LUC tth
* Transversus+thoracis+muscle al Diccionari d'eMedicine
# Múscul transvers superficial del perineu

El múscul transvers superficial del perineu (musculus transversus perinei superficialis), és un múscul parell i estret que, com el seu nom indica, està en la capa superficial i de manera transversal al perineu; passa per davant de l'anus.
El transvers superficial del perineu neix de fibres que s'estenen en la porció interna i anterior de la tuberositat isquiàtica; des d'allí es dirigeixen cap a dins. Acaba en el nucli fibrós del perineu, unint-se en aquest punt amb el múscul del costat oposat. En aquest punt també es troba, per darrere, amb l'esfínter extern de l'anus i amb el múscul bulbocavernós del mateix costat.
La seva funció probablement és la de contribuir en la fixació del nucli fibrós, del tendó central del perineu, i com a suport del sòl pelvià. Potser també tingui un paper en la defecació –en comprimir el conducte anal–, i en l'ejaculació. És un múscul innervat pel nervi púdic.
Existeixen nombroses variacions anatòmiques segons l'individu. Poden estar absent en uns individus o presentar un nombre doble en uns altres. En alguns casos l'esfínter extern de l'anus s'entrecreua davant de l'anus i continua després unit al transvers superficial del perineu.

## Imatges

* Maluc dret. Superfície interna.

## Referències

* 1 2 3 4 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 15 febrer 2014].
* ↑ Saladin, Kenneth S. «Muscles of the Pelvic Floor». A: Anatomy and Physiology : The Unity of Form and Function. 5a. Phoenix, Arizona: McGraw-Hill, 2009, p. 354. ISBN 0077397118.
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Vegeu també

* Múscul transvers profund del perineu
* Múscul esfínter extern de l'anus
* Múscul bulbocavernós

## Enllaços externs

* LUC spha
# Naxxar

Naxxar és una petita ciutat de la Regió del Nord de Malta, amb una població de 14.891 persones al març de 2014, i una superfície d'11,6 km².
Està situat a la costa oriental de l'illa, al nord de La Valletta.

## Referències

* ↑ «Estimated Population by Locality 31st March, 2014». Government of Malta, 16-05-2014. Arxivat de l'original el 21 June 2015.
# Nanotub de carboni

Un nanotub de carboni (CNT) és un tub fet de carboni amb diàmetres mesurats normalment en nanòmetres.
Els nanotubs de carboni d'una sola paret (SWCNT) són un dels al·lòtrops del carboni, intermedis entre les gàbies de fullerè i el grafè pla, amb diàmetres en el rang d'un nanòmetre. Encara que no es fan d'aquesta manera, els nanotubs de carboni d'una sola paret es poden idealitzar com a retalls d'una xarxa hexagonal bidimensional d'àtoms de carboni enrotllades al llarg d'un dels vectors de la gelosia de Bravais de la xarxa hexagonal per formar un cilindre buit. En aquesta construcció, s'imposen condicions de límit periòdiques al llarg d'aquest vector enrotllat per produir una xarxa helicoïdal d'àtoms de carboni units perfectament a la superfície del cilindre.
Nanotubs de carboni de paret múltiple (MWCNTs) que consisteixen en nanotubs de carboni d'una sola paret imbricats feblement units per interaccions de van der Waals en una estructura semblant a un anell d'arbre. Si no són idèntics, aquests tubs són molt semblants a les llargues capes de carboni rectes i paral·leles d'Oberlin, Endo i Koyama disposades cilíndricament al voltant d'un tub buit. Els nanotubs de carboni de paret múltiple també s'utilitzen de vegades per referir-se als nanotubs de carboni de paret doble i triple.
Els nanotubs de carboni també poden referir-se a tubs amb una estructura de paret de carboni indeterminada i diàmetres inferiors a 100 nanòmetres. Aquests tubs van ser descoberts el 1952 per Radushkevich i Lukyanovich.
La longitud d'un nanotub de carboni produït per mètodes de producció comuns sovint no s'informa, però normalment és molt més gran que el seu diàmetre. Així, per a molts propòsits, es descuiden els efectes finals i s'assumeix que la longitud dels nanotubs de carboni és infinita.
Els nanotubs de carboni poden mostrar una conductivitat elèctrica notable, mentre que altres són semiconductors. També tenen una resistència a la tracció i una conductivitat tèrmica excepcionals a causa de la seva nanoestructura i la força dels enllaços entre els àtoms de carboni. A més, es poden modificar químicament. S'espera que aquestes propietats siguin valuoses en moltes àrees de la tecnologia, com ara l'electrònica, l'òptica, els materials compostos (que substitueixen o complementen les fibres de carboni), la nanotecnologia i altres aplicacions de la ciència dels materials.

## Referències

* ↑ Carbon, 44, 9, 01-08-2006, pàg. 1621–1623. DOI: 10.1016/j.carbon.2006.03.019.
* ↑ Critical Reviews in Solid State and Materials Sciences, 26, 3, 01-07-2001, pàg. 145–249. Bibcode: 2001CRSSM..26..145S. DOI: 10.1080/20014091104189.
* ↑ Science, 287, 5453, 01-01-2000, pàg. 637–640. Bibcode: 2000Sci...287..637Y. DOI: 10.1126/science.287.5453.637. PMID: 10649994.
* ↑ Nanoscale Research Letters, 9, 1, 28-03-2014, pàg. 151. Bibcode: 2014NRL.....9..151S. DOI: 10.1186/1556-276X-9-151. PMC: 4006636. PMID: 24678607.
* ↑ Chemistry, 26, 65, 01-11-2020, pàg. 14791–14801. DOI: 10.1002/chem.202002316. PMID: 32572996.
# Neogirdharia

Neogirdharia és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Neogirdharia digitata Song & Chen in Chen, Song & Yuan, 2004
* Neogirdharia jingdongensis Song & Chen in Chen, Song & Yuan, 2004
* Neogirdharia magnifica Song & Chen in Chen, Song & Yuan, 2004
* Neogirdharia quadrilatera Song & Chen in Chen, Song & Yuan, 2004
* Neogirdharia rotunda Song & Chen in Chen, Song & Yuan, 2004
* Neogirdharia spiculata Song & Chen in Chen, Song & Yuan, 2004

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 30 gener 2019].