OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barbus afrohamiltoni

Barbus afrohamiltoni és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les conques dels rius Congo i Zambezi.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren, Flandes. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barbus afrovernayi

Barbus afrovernayi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba als rius Congo i Zambezi.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Audun Brekke Fløtten

Audun Brekke Fløtten (20 d'agost de 1990) és un ciclista noruec, professional des del 2010 i actualment a l'equip Uno-X Hydrogen Development Team.

## Palmarès

* 2011
** 1r a la Roserittet
* 2017
** 1r a la Fyen Rundt

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Barraca de vinya (Balsareny)

Barraca de vinya és una construcció popular de Balsareny (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció rural destinada a abrigar persones i materials. La seva estructura respon força bé a la tipologia pròpia de l'àrea de Balsareny: planta quadrada o lleugerament rectangular, sense fonaments, l'accés tancat per una porta de fusta sense bastiment, la llinda és un carreu sencer, coberta amb volta, cornisa superior ...
Aquesta barraca en concret té la planta quadrada, és aixecada amb parets seques i coberta amb falsa cúpula, impermeabilitzada amb terra recoberta de vegetació que serveix per trobar-la. Una capa de pedra sobresurt de la paret vorejant la barraca pels quatre costats en forma de cornisa.

## Història

Aquesta barraca, situada sota el castell de Balsareny i prop del fortí carlí de la Torreta, pot servir d'exemple tipològic del tipus de barraca que és habitual trobar per l'àrea de Balsareny. Prop de la barraca és freqüent de trobar-hi una bassa d'un metre quadrat aproximadament, per recollir aigua. Aquest tipus de barraca es va difondre molt amb el conreu de la vinya; a mitjan segle xix el conreu de la vinya era molt important per la zona, i arribava a ocupar les tres quartes parts de les terres conreades, tot i que avui és un conreu que es conserva només de manera testimonial.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca de vinya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].
# Bartolomé Marí-Mayans Tur

Bartolomé Marí-Mayans Tur (Eivissa, 1927 – 1998) fou un empresari eivissenc. Fou cofundador de Zumos Naturales, S.A., a Eivissa, pertanyia a la tercera generació de la família Marí-Mayans i continuà l'expansió de la destil·leria. Fou el vertader forjador de la marca «Marí Mayans» i donà al negoci familiar el caràcter actual d'empresa consolidada.
Va modernitzar les instal·lacions incorporant-hi maquinària automàtica i modernes tècniques de control de qualitat, i va saber amortitzar la tradició amb la qualitat i la innovació. El 1973 va traslladar la fàbrica a les actuals instal·lacions de Puig d'en Valls. Les matèries primeres provenen del camp d'Eivissa i Formentera i els seus productes tenen el segell de Producte Balear. Produeixen un total de 300 productes, tot i que els protagonistes són les quatre especialitats de la casa: l'absenta —producte anomenat com la millor absenta d'Europa—; la frígola —licor original d'Eivissa, que forma part de la gastronomia i la cultura de les Pitiüses—, el palo —aperitiu de tradició centenària— i, finalment, les herbes, —licor emblemàtic de les Pitiüses. El 2006 va rebre el Premi Ramon Llull a títol pòstum.
# Bartolomé Mitre

Bartolomé Mitre (Buenos Aires, 26 de juny de 1821 - 19 de gener de 1906) va ser un polític, militar, historiador, home de lletres i periodista argentí; Governador de la Província de Buenos Aires i President de la Nació Argentina el període comprès entre 1862 i 1868.

## Inicis

Nasqué a Buenos Aires, molt jove es va exiliar a l'Uruguai, com altres opositors a Juan Manuel de Rosas, durant el govern d'aquest, va actuar com a soldat i periodista a l'Uruguai, Perú, Xile i Bolívia. Es trobava en aquest últim país el 1848, quan va haver de desterrar-se a causa de la revolució; viatjaria al Perú i després a Xile, on fou co-redactor del diari El Comercio de Valparaíso. En aquesta ciutat, publica les biografies de Manuel Blanco Encalada i Thomas Cochrane.
Més tard va escriure al diari El Progreso, creat per Domingo Faustino Sarmiento, des d'on va pregonar la indivisibilitat territorial de la sobirania americana, va defensar el dret al pensament dels estrangers (sempre que no anessin contra la sobirania dels països que els acollien) i la democràcia en sentit integral, i va emprendre campanyes per tal de millorar socialment i econòmica el poble.

## Retorn

Va retornar després del derrocament de Rosas i liderà l'aixecament de la província de Buenos Aires contra el sistema federal que imposava la Constitució Argentina de 1853, patrocinada per Justo José de Urquiza; va ocupar diversos càrrecs de rellevància al govern provincial després de la secessió de la província, fins que el 1859 fou derrotat militarment per Urquiza, que buscava reincorporar Buenos Aires a la Confederació Argentina.
Tot i això, es van tornar a enfrontar a la batalla de Pavón (1861), en la qual va resultar misteriosament vencedor després que Urquiza es retirés sense presentar batalla; Buenos Aires es reincorporà a la Confederació, acceptant la Constitució de 1853 però introduint alguns canvis que la van beneficiar a la reforma de la Constitució de 1860.

## Presidència

A l'octubre de 1862 Mitre fou elegit president de la República Argentina. Durant el seu mandat es va estendre el sistema ferroviari, va organitzar l'exèrcit, va difondre l'ensenyament a tots els nivells, va organitzar la Suprema Cort de Justícia, va regularitzar el deute públic, es va adoptar el sistema mètric decimal i es va fundar el crèdit públic. A més, participà en la Guerra de la Triple Aliança, on l'Argentina, aliada amb Brasil i l'Uruguai van envair el Paraguai.

## Llegat

Mitre també fou fundador del diari La Nación, un dels diaris d'ideologia conservadora més influents de Llatinoamèrica, que des del 1870 se segueix publicant i ha estat sempre dirigit pels seus descendents.
El 1890, davant la crisi del govern de Miguel Juárez Celman, va formar part de la recentment fundada Unió Cívica, de la que més tard se separaria la Unió Cívica Radical.
Va morir a Buenos Aires. Les seves restes mortals descansen al Cementiri de la Recoleta de la ciutat de Buenos Aires.
Barcelona li va dedicar un transitat carrer, la Ronda del General Mitre.
# Barranc de les Guàrdies

El barranc de les Guàrdies és un barranc dels termes municipals del Perelló i de l'Ametlla de Mar, al Baix Ebre.
S'origina a Les Guàrdies, a llevant del poble del Perelló i al nord-est del Mas de les Guàrdies. Des d'aquest lloc davalla cap al nord-est, de forma paral·lela al Camí de les Guàrdies, passa pel sud de la partida de lo Parracoll, deixant al sud el Mas del Paulo i la Granja de la Santa i al nord del Mas del Sant. Just en arribar a tocar del Camí de Parracoll, torç quasi en angle recte cap a l'est-sud-est, fins que s'aboca en el barranc de les Santes Creus, al sud-est de la Bassa de n'Adell.

## Referències

* ↑ «barranc de les Guàrdies». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ «El Perelló-Puigmoltor-Guardies-Paracoll-Perelló». ca.wikiloc.com. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ «Espai Natural Protegit del Barranc de Santes Creus». catalunya.com. [Consulta: 14 maig 2023].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Barranc de les Maçanes

El barranc de les Maçanes, també anomenat llau de les Maçanes i barranc de les Fonts és un barranc del terme municipal de Talarn. Es forma a l'extrem nord-oest del terme de Talarn, al nord-oest de l'Acadèmia General Bàsica de Suboficials, a lo Cap de Terme, a l'Obaga de Sant Miquel. Des d'aquell lloc davalla cap al sud-est, fins que al final del seu recorregut gira quasi en angle recte per anar a trobar el torrent de la Fontvella a los Seixells, al sud-oest de Talarn i al nord-oest de Tremp.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya (al mapa consta com a Llau de les Maçanes
# Barranc de les Mussoles

El Barranc de les Mussoles o des Mussoles és un barranc que discorre dins del terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins el Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El seu nom prové «del basc, mun-tzi-ol-a, cabana de l'aturonament, del massís de turons».
És afluent per la dreta del Barranc de Llacs. Té el naixement a 2.356 metres, al desguàs de l'Estany de les Mussoles, i discorre direcció nord-oest.

## Enllaços externs

* ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Barranc de les Mussoles. [Consulta: 03/11/2013]

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 25 abril 2011].
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany de les Mussoles (desguàs). [Consulta: 03/11/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Can Saguer (Maçanet de Cabrenys)

Can Saguer és una obra eclèctica de Maçanet de Cabrenys (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, situat al centre del poble. Es tracta d'un habitatge de planta rectangular, de planta baixa, dos pisos i golfes. La porta d'accés està inscrita en un arc rebaixat, i té un element decoratiu en el lloc que ocuparia la dovella clau, en forma vegetal. Els dos pisos superiors tenen dues obertures amb balconades de ferro forjat. Aquests balcons estan sostinguts per unes mènsules, que en el cas del segon pis estan realitzades amb decoració vegetal. Aquestes oberutres són també en arcs rebaixats. La separació entre els pisos es fa a través d'un esgrafiat de motius vegetals. La planta golfes té també dues obertures, però el més significatiu són les pilastres que hi ha entre aquestes com a motiu ornamental. La coberta de la casa és a dues vessants.

## Referències

* ↑ «Can Saguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2017].
# Culpables

Culpables és una pel·lícula espanyola de cinema negre dirigida el 1958 per Arturo Ruiz Castillo basada en una obra de teatre de Manuel Ruiz Castillo i protagonitzada per Fernando Rey, Lina Rosales i Pastor Serrador. Fou seleccionada per la competició oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1958.

## Argument

El director i empresari d'un teatre tancat des de fa algun temps cita a quatre importants actors que van formar de la companyia. Mentre l'esperen, recorden els èxits i els fracassos del passat en aquell escenari. Finalment, tips d'esperar, decideixen telefonar-lo a la seva casa i es queden estupefactes quan s'assabenten que ha estat assassinat al seu despatx. Qualsevol d'ells podria haver comès el crim.

## Repartiment

* Anna Maria Ferrero... Margarita
* Fernando Rey... Mario
* Lina Rosales... Mercedes
* Pastor Serrador... Ignacio
* Jacques Sernas... Emilio
* Roberto Camardiel ... Antonio
* Lorenzo Robledo... Alberto
* Pilar Caballero... Susana

## Referències

* ↑ Francesc Sánchez Barba Brumas del franquismo: el auge del cine negro español (1950-1965), p. 471
* ↑ Culpables a la biblioteca Cervantes Virtual
* ↑ Pel·lícules del 1958 al web del Festival
# Ansorge

Ansorge és el nom dels següents personatges:
* Conrad Ansorge (Buchwald, Silèsia, 1862 – Berlín, 1930), pianista i compositor
* Max Ansorge (Striegau, 1862 - Namstau, Schleswig, 1940), cantor, organista i compositor
# Andròmeda VI

Andròmeda VI, també anomenada galàxia nana esferoïdal del Pegàs (Peg dSph), és una galàxia nana esferoïdal al voltant de 2,7 milions d'anys llum de distància a la constel·lació del Pegàs. Andròmeda VI és un membre del Grup Local i una galàxia satèl·lit de la galàxia d'Andròmeda (M31). Andròmeda VI és una galàxia amb poblacions estel·lars principalment pobre en metall. La seva metal·licitat és [Fe/H] ≃ −1,3. És localitzat a l'correcte ascension 23h51m46.30s i declinació +24d34m57.0s en el sistema de coordenada equatorial (epoch J2000.0), i en una distància de 820 ± 20 kpc de la Terra i una distància de 294 ± 8 kpc[un] de la Galàxia d'Andròmeda.
Andròmeda VI va ser descoberta el 1999 per diversos autors en les pel·lícules Segona Palomar Sky Survey (POSS-II).

## Referències

* 1 2 «The observed properties of dwarf galaxies in and around the Local Group» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 05-06-2012, pàg. 4. DOI: 10.1088/0004-6256/144/1/4.
* ↑ «The Local Tully-Fisher relation for dwarf galaxies». Astronomical Journal, 2017, pàg. 6–6. DOI: 10.3847/1538-3881/153/1/6.
* 1 2 Andreas Koch «A kinematic study of the Andromeda dwarf spheroidal system» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 26-04-2013, pàg. 172. DOI: 10.1088/0004-637X/768/2/172.
* 1 2 Laurent Cambrésy «HYPERLEDA. I. Identification and designation of galaxies» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 25-11-2003, pàg. 45–55. DOI: 10.1051/0004-6361:20031411.
* ↑ Van den Bergh, Sidney. The Galaxies of the Local Group. Google Books: Cambridge Astrophysics, 15 de maig de 2000, p. 240. ISBN 0521651816.
* ↑ McConnachie, A. W.; Irwin, M. J.; Ferguson, A. M. N.; Ibata, R. A.; Lewis, G. F. «Distances and metallicities for 17 Local Group galaxies». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 356, 4, 2005, pàg. 979–997. arXiv: astro-ph/0410489. Bibcode: 2005MNRAS.356..979M. DOI: 10.1111/j.1365-2966.2004.08514.x.
* ↑ Pritzl, Barton J.; Armandroff, Taft E.; Jacoby, George H.; Da Costa, G. S. «The Dwarf Spheroidal Companions to M31: Variable Stars in Andromeda I and Andromeda III». The Astronomical Journal, 129, 5, 01-05-2005, pàg. 2232–2256. arXiv: astro-ph/0501083. Bibcode: 2005AJ....129.2232P. DOI: 10.1086/428372.
* ↑ Wallace Sargent. «The Second Palomar Observatory Sky Survey (POSS II)». Caltech. Arxivat de l'original el 2009-05-16. [Consulta: 16 juny 2015].
# Rhus pentheri

Rhus pentheri és una espècie de planta de la família de les Anacardiàcies. És un arbre resistent a les gelades que arriba a mesurar fins a 6 m. L'arbre és principalment perennifoli però perd les seves fulles durant els hivern severs. Tenen un fullatge verd-oliva amb l'escorça de color cafè i pot créixer a ple Sol o a semi-ombra. Produeix petites flors a les que les segueixen grans quantitats de petits fruits comestibles brillants de color cafè clar, els quals proveeixen un banquet per a les aus. No obstant, només els arbres femella produeixen aquests fruits. L'arbre es distribueix en grans porcions de Sud-àfrica. S'ha plantat a Espanya.

## Referències

* ↑ Antonio López Lillo y José Manuel Sánchez de Lorenzo Cáceres. Árboles en España: manual de identificación. Mundi-Prensa Libros. S.A. Madrid, España. ISBN 84-7114-957-5

## Bibliografia

* «Rhus pentheri». Flora of Zimbabwe: Species information. Arxivat de l'original el 2012-02-29. [Consulta: 29 gener 2010].
* Flora Kruger Park, South Africa
# Richard Riemerschmid

Richard Riemerschmid (Múnic, Alemanya, 20 de juny de 1868 - 13 d'abril de 1957) va ser un arquitecte i dissenyador de ciutats alemanyes i una de les principals figures del Modernisme a Alemanya. Es va formar com pintor, però abans va passar per totes les etapes dels oficis artesanals fins a arribar a l'arquitectura.
Més tard es va especialitzar en el disseny de mobles. Va pertànyer al grup de Múnic conegut com a Deutscher Werkbund. Entre les característiques del seu treball destaquen la funcionalitat i la racionalitat, el rebuig dels elements decoratius i la influència del disseny tradicional alemany, encara que els adorns típics del disseny alemany gairebé van desaparèixer de les seves obres.
# Regió d'Ascaló

La Regió d'Ascaló (o Hof Aixqelon; en hebreu, חוף אשקלון) és un consell regional del districte del Sud d'Israel.
El municipi de la Regió d'Ascaló agrupa dinou nuclis urbans:
* Quibutsim: Gevar'am (גברעם), Karmiyya (כרמייה), Nizzanim (ניצנים), Yad Mordekhay (יד מרדכי), Ziqim (זיקים).
* Moixavim: Berekhya (ברכיה), Bet Shiqma (בית שקמה), Ge'a (גיאה), Helez (חלץ), Hodiyya (הודייה), Kokhav Mikha'el (כוכב מיכאל), Mash'en (משען), Netiv HaAsara (נתיב העשרה), Nir Yisra'el (ניר ישראל).
* Moixavim xitufim: Mavqi'im (מבקיעים), Talme Yafe (תלמי יפה).
* Altres assentaments comunitaris: Bat Hadar (בת הדר), Nizzan (ניצן).
* Centres educatius: Kefar Silver (כפר סילבר).
# Regió d'Arusha

* Per a altres significats, vegeu «Arusha (desambiguació)».
Arusha és una de les trenta regions administratives en les quals està dividida la República Unida de Tanzània. La seva principal població és la ciutat d'Arusha.

## Districtes

Aquesta regió es troba subdividida internament en cinc districtes:
* Arumeru
* Arusha
* Karatu
* Monduli
* Ngorongoro

## Territori i Població

La regió d'Arusha té una extensió de territori que abasta una superfície de 33.809 quilòmetres quadrats. A més aquesta regió administrativa té una població d'1.292.973 persones. La densitat poblacional és de 38 habitants per cada quilòmetre quadrat de la regió.

## Referències

* Arusha Region Homepage for the 2002 Tanzania National Census

## Enllaços externs

* Regió d'Arusha - Lloc web oficial
# Rigoberto Cisneros

Rigoberto Cisneros Dueñas (15 d'agost de 1953) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1978.

## Referències

* ↑ 1978 FIFA World Cup Argentina Arxivat 20-10-2011 a Wayback Machine.
* ↑ Rigoberto Cisneros a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Rio Linda

Rio Linda és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 10.466 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rio Linda tenia 10.466 habitants, 3.461 habitatges, i 2.647 famílies. La densitat de població era de 737,4 habitants/km².
Dels 3.461 habitatges en un 38,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,1% hi vivien parelles casades, en un 15,1% dones solteres, i en un 23,5% no eren unitats familiars. En el 17,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,01 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,35.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 30,2% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 9,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.026 $ i la renda mediana per família de 45.272 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.178 $ mentre que les dones 29.504 $. La renda per capita de la població era de 17.656 $. Entorn del 9,9% de les famílies i el 14,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rio Linda». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rio Linda». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Riu Deva (Astúries-Cantàbria)

El riu Deva del nord de la península Ibèrica flueix pel territori de les Comunitats Autònomes de Cantàbria i Astúries fins que s'ajunta amb el riu Cares i desemboca a l'Oceà Atlàntic, a la Badia de Biscaia on forma l'estuari Tina Mayor que és la frontera natural entre Astúries i Cantàbria.

## Vegeu també

* Riu Deba
# Rogelio Farías

Rogelio Farías Salvador (13 d'agost de 1949) és un exfutbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1974.

## Referències

* ↑ «1974 FIFA World Cup Germany». Arxivat de l'original el 2011-10-03. [Consulta: 17 desembre 2017].
* ↑ Rogelio Farías Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Perfil a national-football-teams