OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lebiasina bimaculata

Lebiasina bimaculata és una espècie de peix de la família dels lebiasínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (22 °C-26 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Marañón i, també, l'Equador i el Perú a l'oest dels Andes.

## Observacions

És emprar per controlar les poblacions de mosquits.

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A., 1847. Histoire naturelle des poissons. Tome dix-neuvième. Suite du livre dix-neuvième. Brochets ou Lucioïdes. Livre vingtième. De quelques familles de Malacoptérygiens, intermédiaires entre les Brochets et les Clupes. Hist. Nat. Poiss. v. 19. i-xix + 1-544 + 6 pp.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & Valenciennes, A. 1847. Histoire naturelle des poissons. Tome dix-neuvième. Suite du livre dix-neuvième. Brochets ou Lucioïdes. Livre vingtième. De quelques familles de Malacoptérygiens, intermédiaires entre les Brochets et les Clupes. Histoire naturelle des poissons. v. 19: i-xix + 1-544 + 6 pp., Pls. 554-590.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Weitzman, M. i S.H. Weitzman, 2003. Lebiasinidae (Pencil fishes). p. 241-251. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Barriga, R. «Peces de agua dulce del Ecuador» (en castellà). Revista de Información técnico-científica, XVI, 3, 1991, pàg. 7–88.
* ↑ Galvis, G., J.I. Mojica i M. Camargo, 1997. Peces del Catatumbo. Asociación Cravo Norte, Santafé de Bogotá, D.C., 188 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., N.J. 672 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Lasiurus varius

Lasiurus varius és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Sovint és considerat sinònim de Lasiurus blossevillii o de Lasiurus borealis, però és diferent.
Aquesta espècie viu al sud de l'Argentina i Xile. No hi ha informació de la seva població, encara que, a causa de la seva extensa distribució, es creu que té una gran població i, per tant, es considera que està poc amenaçat.

## Referències

* 1 2 Simmons, Nancy B. «Order Chiroptera». A: Wilson, Don E.; Reeder, DeeAnn (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005, p. 461. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494. (anglès)
* 1 2 Pacheco, V. Aguirre, L. & Mantilla, H.. Lasiurus varius. UICN 2012. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2012, consultada el 7 de novembre de 2012. (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# 1679
## Esdeveniments
### Resta del món

* Exploradors europeus descobreixen les Cascades del Niàgara.

## Naixements
### Resta del món

* 16 d'octubre - Louňovice, Bohèmia, Sacre Imperi: Jan Dismas Zelenka, compositor barroc (m. 1745).
* 24 de gener - Christian Wolff, filòsof alemany (m. 1754).

## Necrològiques
### Resta del món

* 18 de febrer - Londresː Anne Conway, filòsofa anglesa (n. 1631).
* 4 de desembre - Hardwich Hall, Derbyshire (Anglaterra):Thomas Hobbes, filòsof anglès (n. 1588).

## Referències

* ↑ «Anne Conway» (en castellà). Encyclopaedia Herder. [Consulta: 7 novembre 2021].
* ↑ «Thomas Hobbes | Biography, Beliefs, Leviathan, & Facts» (en anglès). [Consulta: 4 desembre 2020].
# 113

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu cent tretze.
El 113 (CXIII) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* Comença a erigir-se la Columna de Trajà a Roma.

## Referències

* ↑ Milella, Marina. «Il tempio di Venere Genitrice e le novitá archeologiche sul Foro di Cesare». A: Ricardo González Villaescusa (coord.). Simulacra Romae II. Rome, les capitales de province (capita provinciarum) et la création d'un espace commun européen : une approce archéologique (en italià). Société archéologique champenoise, 2010, p. 13–20. ISBN 978-2-918253-04-4.
# 2,4,5–Triclorofenol

El 2,4,5-triclorofenol és un dels isòmers del triclorofenol.

## Propietats

El 2,4,5-triclorofenol és un sòlid cristal·lí incolor amb una olor similar al fenol. És poc soluble en l'aigua, però soluble en solvents orgànics apolars (hidrocarburs). Tendeix a descompondre, de manera explosiva quan s'escalfa, produint composts organoclorats tòxics com el TCDD, tal com va passar en el desastre de Seveso l'any 1976. Reacciona perillosament en presència d'amoníac, oxidants i d'aigua.

## Utilització

El 2,4,5-triclorofenol és utilitzat per a la producció d'hexaclorofè, d'àcid 2,4,5-triclorofenoxiacètic i altres derivats.

## Referències

* ↑ 2,4,5-trichlorophenol.Scifinder
# Agave striata

Agave striata, de nom comú atzavara, pita o Maguey originària de Mèxic i d'Amèrica del Nord. Les plantes del gènere Agave han estat molt valorades i qualificades d'excepcionals per al seu aprofitament i usos des d'èpoques molt antigues. És possible distingir-la a primer cop d'ull pels filaments que hi surten de les fulles.

## Descripció

Agave striata és una espècie de planta herbàcia suculenta perenne amb flors que pertany a la família de les Asparagaceae. És nativa de Mèxic Central, des de Quéretaro a Mèxic Estat. Presenta rosetes sense tija, d'uns 50 cms, de fulles espinoses amb llargues fibres blanques i produeixen espigues de flors grogues que arriben a una alçada de fins a 2,5 metres. La florida es dona a la tardor-hivern. El seu cultiu requereix està sota aixopluc, sota una coberta climatitzada durant l'hivern en les zones temperades, encara que pot ser col·locat a l'aire lliure durant els mesos d'estiu. Inclús ha guanyat el guardó al mèrit que concedeix la Royal Horticultural Society's-Award of Garden Merit.

## Distribució i hàbitats

Originària de Mèxic i d'Amèrica del Nord pot estar present a zones de clima mediterrani. Necessita molt de sol i substrat a parts iguals de terra de jardí amb mantell de fulles i sorra silícica. Molt important que estigui el sòl ben drenat, ja que tolera bé la poca abundància d'aigua.

## Usos

És una planta apreciada pel seu aspecte decoratiu i compacte. Molt utilitzada en jardineria, rocalles i testos. És de cultiu fàcil, necessita força exposició al sol i creix en substrat estàndard per a plantes crasses. Encara que és una planta adaptada al clima mediterrani pot suportar gelades i baixes temperatures de fins a 8 °C sota zero. En climes freds s'utilitza com a planta d'interior.

## Referències

* ↑ «Agave striata a EOL» (en anglès). [Consulta: 21 gener 2015].
* ↑ «Agave striata a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 21 gener 2015].

## Enllaços externs

* www.consultaplantas.com
# Collada de Roques Blanques

La Collada de Roques Blanques és una collada situada a 2.249,4 m alt del límit dels termes comunals de Pi de Conflent, de la comarca del Conflent, i de Prats de Molló i la Presta, de la comarca del Vallespir, tots dos a la Catalunya del Nord.
És al nord-oest del terme de Prats de Molló i la Presta i al sud-est del de Pi de Conflent. És a prop al sud del Puig de la Collada Verda, en el camí de Pla Guillem, al nord de la Reserva Natural de Prats de Molló i la Presta.
Aquesta collada és un destí freqüent de les rutes de senderisme del massís del Canigó.

## Referències

* ↑ La Collada de Roques Blanques en els ortofotomapes de l'IGN
# Cordele

Cordele és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2000 tenia 11.608 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cordele tenia 11.608 habitants, 4.303 habitatges, i 2.839 famílies. La densitat de població era de 471,8 habitants per km².
Dels 4.303 habitatges en un 35,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 31,1% hi vivien parelles casades, en un 30,8% dones solteres, i en un 34% no eren unitats familiars. En el 30,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,59 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,22.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,6% tenia menys de 18 anys, un 10,2% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 18,1% de 45 a 60 i un 14,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 74,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.615 $ i la renda mediana per família de 21.677 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.253 $ mentre que les dones 17.282 $. La renda per capita de la població era de 12.746 $. Entorn del 38,1% de les famílies i el 41,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cordele». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cordele». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Conselleria de Medi Ambient de la Generalitat Valenciana

La Conselleria de Medi Ambient de la Generalitat Valenciana ha estat un departament o conselleria del Consell Valencià creat a la III Legislatura (1991-1995).
Les competències en la matèria varen ser fusionades amb la conselleria d'Agricultura a la següent legislatura (1995-1999) i es crea el departament d'Agricultura i Medi Ambient dirigit per Maria Àngels Ramón-Llin. No finalitzà la legislatura ja que l'any 1997 recupera el rang de conselleria fins que l'any 2003 (IV Legislatura) perd el nom amb el qual va nàixer (Medi Ambient) per tal de dir-se conselleria de Territori i Habitatge (per l'agregació de competències). El 2007 segueix agregant competències i passa a ser coneguda amb el nom de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge i el 2011 Conselleria de Infraestructures, Territori i Medi Ambient.
L'any 2015 es dissocia de les competències que fins al moment havia anat agregant per unir-se a la conselleria d'Agricultura de nou amb la denominació d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural que quatre anys més tard modificà a Agricultura, Desenvolupament Rural, Emergència Climàtica i Transició Ecològica.
En el moment actual (XI Legislatura) s'integra a la Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Infraestructures i Territori.

## Llista de Conselleres i Consellers

| Legislatura | Nom | Inici | Fi | Partit |
| III | Antoni Escarré Esteve | 16 de juliol de 1991 | 12 de juliol de 1993 | PSPV |
| III | Emèrit Bono i Martínez | 12 de juliol de 1993 | 6 de juliol de 1995 | PSPV |
| IV | José Manuel Castellá Almiñana | 24 de febrer de 1997 | 23 de juliol de 1999 | UV |
| V | Fernando Modrego Caballero | 23 de juliol de 1999 | 21 de juny de 2003 | |
# Corrent de polarització

Corrent de polarització, senyal de bias o, simplement, bias és d'un senyal d'àudio no audible que indueix el magnetisme a la zona lineal de la corba d'histèresi. Sense el senyal de bias, el material sobre el qual s'ha magnetitzat comptaria amb menys romanència magnètica. La romanència magnètica és la capacitat d'un material per retenir el magnetisme que li ha estat induït.

## Bibliografia

* Microelectronic Circuits. Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-514251-9.
* Basic Electricity and Semiconductor Devices. Phadke Prakashan, 2005.
* Electronic Devices and Circuit Theory. Prentice-Hall Career & Technology, 2005.

## Vegeu també

* Magnetòfon
# Corrent de les Antilles

El corrent de les Antilles és un corrent oceànic calent, superficial i molt variable, que flueix cap al nord-est després d'haver superat la cadena d'illes que separa la Mar del Carib de l'Oceà Atlàntic.

## Característiques

El corrent, que és originat del flueix del Corrent Equatorial Nord, flueix en sentit horari segons un cicle giratori posicionat en l'Oceà Nord-Atlàntic.
Discorre al nord de Puerto Rico, Hispaniola i Cuba, però resta al sud de les Bahames, facilitant les comunicacions marítimes entre l'Oceà Atlàntic i les costes septentrionals d'aquestes illes. Es connecta al Corrent del Golf a la intersecció amb l'Estret de Florida.
Donada la seva baixa velocitat i les aigües riques de nutrients, el Corrent de les Antilles és molt explotat per la pesca en les illes del carib. Es mou paral·lel al també ric de nutrients corrent del Carib, que flueix al sud de Port Rico i Cuba, a prop de la costa de Colòmbia i Veneçuela.

## Referències

* ↑ Michael, Costin J. «Direct current measurements in the Antilles current» (en anglès). Journal of Geophysical Research, 73, 10, 1968, pàg. 3341–3344. DOI: 10.1029/jb073i010p03341.
* ↑ Talley, Lynne D. Descriptive Physical Oceanography: An Introduction (en anglès). 2011. Academic Press, p. 254. ISBN 0-08-093911-2.
# Cordonets

Cordonets és un mas al terme municipal d'Argelaguer (Garrotxa) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Casal situat al costat de la carretera comarcal que uneix Olot amb Girona. L'estructura arquitectònica del mas Cordonets correspon a una obra del segle xix. És de planta rectangular i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes laterals; al centre d'aquesta teulada hi ha un petit colomar o llanterna de teulat, també, a dos vessants. Els ràfecs es troben bellament ornats amb sanefes que reprodueixen motius geomètrics. El casal disposa de planta baixa, pis i golfes. La façana més remarcable mira a migdia i es destaca una àmplia eixida a nivell del primer pis, recolzat damunt dos grans arcs de mig punt. Les golfes disposen de quatre obertures de punt rodó. El mas Cordonets té les façanes emblanquinades quedant els carreus de les obertures, que estan molt ben tallats, ben remarcats.

## Referències

* ↑ «Mas Cardonet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
Viccionari
# Cordonata Capitolina

La Cordonata Capitolina és un carrer en pendent, format per grans elements de pedra o maó que el fa similar a una escala. Es troba a Roma, en el districte de Campitelli. Es connecta la plaça del Capitoli amb la Piazza d'Aracoeli, i va ser dissenyat per Miquel Àngel al segle xvi, per encàrrec del papa Pau III, dins els treballs de renovació del Capitoli.
La cordonata Capitolina, de fàcil accés i trànsit va ser pensada per al pas d'homes a cavall, se àmplia lleugerament cap amunt, després, van posar les grans estatuas dels Dioscurs, Castor i Pòl·lux, i el grup escultòric conegut com a I Trofei di Mario.
Dues estàtues de lleons adornen l'escala a la base, mentre que a la meitat de l'escala es troba l'estàtua de Cola di Rienzo, dissenyada per Girolamo Masini el 1887 just al costat del lloc on va ser executat.
# Corral de Ayllón

Corral de Ayllón és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Cotorreta frontgroga

La cotorreta frontgroga (Brotogeris sanctithomae) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita en zones amb arbres, sovint a prop de l'aigua, al sud-est de Colòmbia, nord-est del Perú, Brasil amazònic i nord de Bolívia.
# Coral·loide

Un coral·loide és un espeleotema que té forma nodular o globular i que recorda als coralls, d'on ve el seu nom. Són de dimensions molt variables, des de mil·límetres de diàmetre fins a més d'un metre. Tenen un creixement concèntric. N'hi ha de subaeris i de subaquàtics.
L'origen dels coral·loides subaeris va lligat a l'existència de fines pel·lícules d'aigua i diferents mecanismes hídrics:
* aigua d'infiltració procedent de les parets de la cova,
* aigua que flueix pel mig de les irregularitats de les parets,
* esquitxos d'aigua de degoteig,
* aigua que es mou per capil·laritat des de petits llacs cap a les parets,
* aigua de condensació, i
* petites gotes d'aigua suspeses en l'aire (aerosols).

## Referències

* 1 2 «Espeleotemas». Fundación Cueva de Nerja. Fundación Cueva de Nerja. [Consulta: 6 febrer 2013].
* ↑ Castaño, R.; Redondo, J.M.; Fernández, E. «La cueva de Valdelajo (Sahelices de Sabero, León): Una pequeña joya geológica en una comarca minera». A: Florido, P. i Rabano, I. Una Vision Multidisciplinar del Patrimonio Gelogico y Minero. 12. IGME, 2010, p. 52 (Cuadernos del Museo Geominero). ISBN 9788478408368.
# Creu de Sant Jaume

Creu de Sant Jaume o de Santiago, en particular, és l'emblema des del segle xii de l'Orde de Sant Jaume, anomenada així en honor del patró de Galícia, Jaume el Major. Les tres flors de lis representen l'honor sense màcula, que fa referència als trets morals del caràcter de l'apòstol. L'espasa representa el caràcter cavalleresc de l'apòstol Jaume i el seu martiri, ja que va ser decapitat amb una espasa. També pot simbolitzar, en cert sentit, prendre l'espasa en nom de Crist.

## Galeria

* Creu florada
* Creu apuntada
* Creu florada apuntada
* Creu de l'Orde de Sant Jaume
* Creu de Sant Jaume a l'atles heràldic de Jhr. J.L.M.Graafland
* Ceu recreuada apuntada
* Creu de Sant Jaume
* Creu de Sant Jaume - Orde de Sant Jaume de l'Espasa de Portugal

## Referències

* ↑ «La Cruz de Santiago» (en castellà). [Consulta: 18 febrer 2008].

## Enllaços externs

* The Cross of Saint James, history of the cross used by the Spanish Order of Santiago and the Portuguese Order of St. James of the Sword. (anglès)
# Crocidura annamitensis

Crocidura annamitensis és una espècie de musaranya del Vietnam, a la serralada Annamita. És petita (mesura 60 mm sense comptar la cua) i de color gris. Té una cua relativament curta que fa entre el 57% i el 61% de la llargada del cap i el cos. Fou descrita el 2009 juntament amb C. guy i C. cranbrooki, dues altres espècies d'Indoxina. El seu nom específic, annamitensis, es refereix al seu lloc d'origen.

## Referències

* ↑ «Descriptions of New Species of Crocidura (Soricomorpha: Soricidae) from Mainland Southeast Asia, with Synopses of Previously Described Species and Remarks on Biogeography» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 331, 2009, pàg. 356–405. Arxivat de l'original el 2020-03-13. DOI: 10.1206/582-10.1 [Consulta: 2 desembre 2015].
# Cucut de Madagascar

El cucut de Madagascar (Cuculus rochii) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita boscos i matolls, criant a Madagascar i dispersant-se per les zones properes del continent africà.
# Culpabilitat (emoció)

La culpabilitat o el remordiment és el sentiment negatiu que té una persona que pensa que ha actuat malament. És una sensació subjectiva, ja que pot correspondre o no a una infracció de la llei o les normes ètiques acceptades, depèn dels propis valors, del que es considera bo o no. Els sociòlegs afirmen que es basa en la por al càstig i el desig de tenir bona fama pública, per la qual cosa un individu que ha transgredit una norma preveu una possible sanció social, en forma de menyspreu o retret. Seria, per tant, un mecanisme d'alerta de l'autoestima, que veu el perill de perdre l'afecte dels altres. Segons Sigmund Freud, és el superjo o consciència la part de la ment que activa aquest mecanisme. Moltes cultures tenen mecanismes d'expiació per alleujar el sentiment, com la reparació a la víctima, el càstig o penitència i la confessió. Físicament s'explica per l'existència de neurones mirall, que permet empatitzar amb els resultats negatius de la pròpia acció i en viure les seves conseqüències desagradables experimentar dolor. Es considera que una persona que no té sentiment de culpabilitat quan obra malament és un psicòpata o pateix un trastorn sever de la personalitat.

## Referències

* ↑ Karabaic, Claudia. ¿Qué es el sentimiento de Culpa?. Arxivat 2012-01-24 a Wayback Machine.
* ↑ Serret Taixà, Jordi. (2010). La culpa: Quan jo sóc l'altre. De la responsabilitat a l'exigència. Arxivat 2011-06-25 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Klein, Melanie. (1948). Sobre la teoría de la ansiedad y la culpa.
* Bucay, Jorge. (2006). De la autoestima al egoismo. (1ª ed.). Buenos Aires:Oceano. ISBN 970-651-421-X
* Jaramillo, Javier. El sentimiento de culpa, el súper yo y la pulsión de muerte. Arxivat 2018-12-11 a Wayback Machine. Revista Colombiana de Psicologia.

## Vegeu també

* Cultures de la vergonya i cultures de la culpa
Viccionari
# Creu de terme de Guissona

La Creu de terme de Guissona és una creu de terme de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una creu monumental que protegia la població davant el perill de pestes i altres mals. Aquesta s'aixeca damunt d'una graonada de dos trams i un sòcol en forma de dau, des d'on arrenca un fust octogonal coronat amb un capitell i la creu. Cal destacar aquest capitell on trobem un fris octogonal amb representacions de sants i d'animal fantàstics. La creu presenta dues cares: un anvers on apareix Crist crucificat i un revers amb la representació de la Verge amb el Nen.
L'única inscripció que trobem en aquesta creu és una data a la part superior del fust on es pot llegir "1975", moment en què la creu original es va traslladar al Museu Eduard Camps i va ser substituïda per aquesta rèplica que avui presideix la Plaça Vell- Pla.

## Història

Originàriament aquesta creu de terme es trobava en un encreuament entre el terme de Torrefeta i Florejacs.

## Referències

* 1 2 3 4 «Creu de terme de Guissona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].