OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Halaelurus sellus

Halaelurus sellus és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 35,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu entre 62-164 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Gill T. N., 1862. Analytical synopsis of the order of Squali; and revision of the nomenclature of the genera. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 7. 367-370, 371-408.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ White, W.T., Last, P.R. & Stevens, J.D., 2007. Halaelurus maculosus n. sp. and Halaelurus sellus n. sp., two new species of catshark (Carcharhiniformes: Scyliorhinidae) from the Indo-West Pacific. Zootaxa, 1639: 1-21.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Flavià (prefecte)

* Per a altres significats, vegeu «Flavià (prefecte d'Itàlia 431-432)».
Flavià (en llatí Flavianus) va ser un dels prefectes del pretori sota Alexandre Sever que el va nomenar en ser proclamat emperador, juntament amb Crest (Chrestus) l'any 222.
Era un militar i un administrador força hàbil igual que Crest, però llavors l'emperador a petició de Júlia Mamea va nomenar Ulpià nominalment com a col·lega però en la pràctica com a cap, i els dos pretorians van començar a conspirar. Descoberts, Flavià i Crest van ser executats i Ulpià esdevingué prefecte únic (vers el 227).

## Referències

* ↑ Arrià enllaçautor=Arrià. Arrian's History of Alexander's Expedition (en anglès). R. Lea, 1814, p. 10.
* ↑ Honoré, Tony. Law in the Crisis of Empire, 379-455 AD: The Theodosian Dynasty and Its Quaestors with a Palingenesia of Laws of the Dynasty (en anglès). Oxford University Press, 1998, p. 202. ISBN 0198260784.
# Consonant sonora

En fonètica articulatòria, una consonant sonora és una consonant articulada amb la vibració de les cordes vocals, al contrari d'una consonant sorda. La sonoritat és un dels paràmetres usats en fonètica per a descriure un fonema, juntament amb el punt d'articulació i el mode d'articulació.

## Tipus

* Aproximant velar sonora
* Fricativa alveolar sonora
* Fricativa bilabial sonora
* Fricativa dental sonora
* Fricativa postalveolar sonora
* Lateral aproximant alveolar sonora
* Nasal bilabial sonora
* Nasal alveolar sonora
* Nasal labiodental sonora
* Nasal palatal sonora
* Nasal uvular sonora
* Nasal velar sonora
* Oclusiva alveolar sonora
* Oclusiva bilabial sonora
* Oclusiva palatal sonora
* Oclusiva retroflexa sonora
* Oclusiva uvular sonora
* Oclusiva velar sonora
* Vibrant alveolar sonora
* Vibrant uvular sonora
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Emmanuel Rukundo

Emmanuel Rukundo (nascut l'1 de desembre de 1959) és un sacerdot catòlic de Ruanda que el 2009 va ser condemnat per genocidi i crims contra la humanitat pel Tribunal Penal Internacional per a Ruanda (ICTR) per la seva participació en el Genocidi de Ruanda de 1994.
Rukundo va néixer a Kabgayi, província de Gitarama, Rwanda. Va ser ordenat sacerdot de l'Església Catòlica Romana el 1991. El 1993 es va convertir en capellà de l'exèrcit ruandès.
Rukundo també va ser cap al Seminari Menor St. Leon menor a Gitarama en el moment del genocidi de 1994. Segons les proves de l'ICTR, va ordenar als soldats hutus que segrestessin i assassinessin refugiats tutsis que buscaven refugi a Saint Leon. Rukundo també va ser considerat culpable d'assaltar sexualment a una jove dona tutsi.
Després del genocidi, Rukundo va fugir a Suïssa, on va rebre l'asil com a refugiat. Va ser arrestat per oficials suïssos el juliol de 2001 després que el TPIR va dictar una ordre de detenció. Rukundo va lluitar contra la seva extradició a la Cort Suprema de Suïssa, però el seu cas va ser desestimat i el 20 de setembre de 2001 va ser enviat a Arusha (Tanzània), per presentar-se davant el Tribunal Penal Internacional.
El procés de Rukundo va començar el 15 de novembre de 2006 i es va completar el febrer de 2008. Al febrer de 2009, la Cambra de Primera Instància del TPIR el va declarar culpable d'un càrrec de genocidi i de múltiples càrrecs d'assassinat com un crim contra la humanitat. La Sala de Primera Instància el va condemnar a 25 anys de presó, però es va reduir a 23 anys de presó a l'octubre de 2010.
Al juliol de 2016, Rukundo va demanar l'alliberament de la presó al TPIR a causa de la seva rehabilitació, i al desembre de 2016 va ser alliberat de la presó de Mali al costat de Ferdinand Nahimana, on havia complert 16 dels 23 anys de la seva condemna.

## Vegeu també

* Athanase Seromba
* Wenceslas Munyeshyaka
* Elizaphan Ntakirutimana

## Referències

* Jo Adetunji, "Military chaplain found guilty of genocide in Rwanda: International Criminal Tribunal sentences Emmanuel Rukundo to 25 years over abduction and killing of Tutsis", Guardian, 2009-02-27
* JusticeInfo.net, "Early release for two well-known Rwandan genocide convicts", Hirondelle News Agency, 2016-12-16.

## Enllaços externs

* Trial Watch: Emmanuel Rukundo Arxivat 2018-12-05 a Wayback Machine., trial-ch.org, accessed 2010-07-06
* ICTR: Rukundo, Emmanuel Arxivat 2014-09-30 a Wayback Machine. : ICTR documents relating to Rukundo's case
* : ICTR documents confirming the sentencing of Emmanuel Rukundo, unmict.org, accessed 2018-05-30.
* Arxivat 2018-12-05 a Wayback Machine. : Judicial records concerning Emmanuel Rukundo and his early release, unmict.org, accessed 2018-05-30.
# Joan Enric (Josep Maria de Sagarra)

Joan Enric és una obra de teatre en quatre actes i en prosa, original de Josep Maria de Sagarra escrita perquè fos estrenada al teatre Romea de Barcelona a principis del mes de gener de 1919 i que, finalment, fou retirada de l'escena pel mateix autor.
"Joan Enric" fou un fracàs i Sagarra, no només la va excloure de la publicació del seu teatre complet, sinó que va procurar de fer-la desaparèixer, tal com en deixa constància al pròleg esmentat de les "Obres completes" i també a les seves "Memòries".
L'obra fou publicada per l'Institut del Teatre dins de la seva col·lecció "Biblioteca Teatral" l'any 1985.

## Referències

* ↑ Crítica de l'obra a La Vanguardia.
# Roadkill

Roadkill és una minisèrie de televisió anglesa de quatre capítols escrita i creada per David Hare en forma de thriller polític, i dirigit per Michael Keillor. Es va rodar a Londres i Hastings i es va emetre per primera vegada a BBC One el 18 d'octubre de 2020.
La sèrie és protagonitzada per Hugh Laurie com a ministre de Justícia la vida privada del qual es troba sota el focus mediàtic. La sèrie també compta amb Iain De Caestecker, Sidse Babett Knudsen i Helen McCrory en la seva última actuació abans de la seva mort l'abril del 2021.

## Premis

| Any | Cerimònia | Categoria | Nominat | Resultat |
| 2021 | BAFTA TV Craft Awards | Música original | Harry Escott | Guanyador |

## Referències

* ↑ Moore, Matthew «At last David Hare decides to take Tory politics seriously with Roadkill». [Londres], 07-10-2020 [Consulta: 10 octubre 2020]. «Now Sir David Hare, 73, has acknowledged a gap in his oeuvre: works that take Conservative principles seriously.»
* ↑ «Hugh Laurie gives the thumbs up as the BBC films in St Leonards». Hastings Observer. JPI Media, 09-01-2020 [Consulta: 27 octubre 2020].
* ↑ (22 juliol 2020). "BBC One releases first look image of Hugh Laurie in Roadkill". Nota de premsa.
* ↑ (22 agost 2020). "Hugh Laurie to star in political thriller Roadkill by David Hare". Nota de premsa.
* ↑ Craig, David. «Hugh Laurie stars as a scandalous politician in first trailer for BBC One's Roadkill». Radio Times, 03-10-2020. [Consulta: 9 octubre 2020].
* ↑ «BAFTA TV 2021: The Winners and Nominations for the Virgin Media British Academy Television Awards and British Academy Television Craft Awards» (en anglès). Bafta.org, 28-04-2021. [Consulta: 27 juny 2021].
# Guido della Scala

Guido della Scala fou fill natural de Mastino I della Scala. Fou canònic de Verona i rector de l'església de Sant Tomàs, arxipreste de la congregació del clergat veronès, i finalment bisbe de Verona el 1256, si bé no va posseir pacíficament el bisbat, ja que els Papes no van aprovar l'elecció i van nomenar altres bisbes. Va morir el 1275.

## Referències

* ↑ «DELLA SCALA, Guido» (en italià). Treccani. [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ «Bishop Guido della Scala» (en anglès). Catholic-Hierarchy. [Consulta: 26 maig 2024].
# Flavià (vicari d'Àfrica)

Flavià (en llatí Flavianus) va ser vicari d'Àfrica sota Flavi Gracià l'any 377.
Va ser un dels comissionats per investigar les males pràctiques del comes Romà, que havien provocat la revolta de Firm. Agustí d'Hipona menciona un Flavià que era partidari dels donatistes, que podria ser aquest, i al que Agustí va excomunicar. A Roma hi ha una inscripció que diu "Virius Nicomachus, Consularis Siciliae, Vicarius Africae, Quaestor intra Palatium; Praef. Praetor iterum et Cos." que Gothofredus atribueix a aquest Flavià, però podria ser que es referís a un altre Flavià, procònsol d'Àfrica entre els anys 357 i 361.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/179?rgn=full+text;view=image;q1=FlavianusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 169. ]
# Ernst Lévy

Ernst Levy (Basilea, 18 de novembre de 1895 - Morges (Vaud), 19 d'abril de 1981), fou un compositor, pianista, musicòleg i director d'orquestra suís.
Va començar la seva carrera pianista molt jovenet a la seva ciutat natal, on va aparèixer per primera vegada en públic als sis anys amb el Concert de Haydn en D major. Ernst Levy va estudiar amb Egon Petri i Raúl Pugno. El 1910, va acabar els seus estudis al Conservatori de Basilea, on Hans Huber, un dels seus mestres, Levy li va dedicar el seu Concert en D major per a piano. També va seguir a la Universitat de Basilea cursos de musicologia, filosofia i història de l'art. La seva precocitat li va valer una cita anticipada com a substitut de Hans Huber, que va caure malalt el 1917. Va ensenyar la classe de virtuosisme al Conservatori de Basilea quan tenia a penes 20 anys. Va abandonar aquest lloc el 1921 per anar a París. Després de guanyar la seva vida com a pianista i com a professor de música, el 1928 va fundar la Filharmònica de París amb qui va interpretar les grans obres vocals i es va establir com a director d'orquestra. També es dedicà al periodisme com a crític musical.
Els esdeveniments polítics de la dècada de 1930 seran el motiu de la presència de Lévy a Europa. Realment no volia tornar a la seva terra natal, i emigrà als Estats Units on es va fer una carrera, no només com a compositor i intèrpret, sinó també com a professor de música, ja que ensenya a diferents institucions com el New England Conservatory de Boston, el Vermont Bennington College, la Universitat de Chicago, l' Institut de Tecnologia de Massachusetts i el Brooklyn College. Va ser durant la seva estada en aquest país amfitrió que va escriure la major part de la seva obra, quinze simfonies i multitud de peces per a cor i orquestra de cambra. Finalment, en col·laboració amb el seu amic Siegmund Levarie, va escriure un llibre d'acústica, titulat Tone seguit més tard per un segon llibre, el Diccionari de morfologia musical, també escrit amb Levarie.
Una vegada jubilat, va tornar a Suïssa el 1966 i es va traslladar a Morges on es dedicà exclusivament a la composició i l'escriptura.

## Referències

* https://patrinum.ch/record/44417?ln=fr/a la base de dades de personalitats de Vaud [arxiu] a la plataforma "Patrinum [arxiu]" de la Biblioteca Cantonal i Universitària de Lausana.
* Morges, set segles d'història viva 1286-1986, Denges-Lausanne, Au Verseau, 1986, pàg. 159
* Ernst Levy: (1895-1981),ed. de Peter Hagmann, Zuric, Swiss Music Archive, 1989, p. 15-19

## Enllaços externs

* (anglès) https://ernstlevy.musicaneo.com/
* https://data.carnegiehall.org/names/1009955/about
* https://www.muziekweb.nl/Link/M00000276475/CLASSICAL/Ernst-L%C3%A9vy
# Woluwe-Saint-Pierre

Sint-Pieters-Woluwe (en neerlandès) o Woluwe-Saint-Piere (en francès) és una de les 19 comunes de la Regió de Brussel·les-Capital. Té uns 38.000 habitants el 2005. La superfície és de 8,9 km².

## Autoritats comunals

La comuna compta amb 33 consellers comunals i 8 regidors.
El burgmestre és Jacques Vandenhaute.

## Geografia

Limita amb les comunes brussel·leses d'Etterbeek, Auderghem i Woluwe-Saint-Lambert.
També limita amb les comunes de Kraainem, una de les que disposa legalment de facilitat lingüística a Flandes.
# Carinha de Anjo

Carinha d'Anjo és una telenovela infantil brasilera creada per Rosy Ocampo i escrita per Íris Abravanel, emesa originalment a SBT entre el 21 de novembre de 2016 i el 6 de juny de 2018. És un remake brasiler de la telenovela mexicana Carita de ángel produïda per Televisa el 2000.
L'argument compta amb Lorena Queiroz, Bia Arantes, Carlo Porto, Priscila Sol, Dani Gondim, Karin Hils, Eliana Guttman i Lucero en els papers principals. A la resta de papers també hi ha Sienna Belle, Renata Randel, Maisa Silva i Jean Paulo Campos.

## Referències

* ↑ «Nova novela do SBT tem atriz mexicana, ex-globais e filha de Zezé» (en portuguès). UOL, 31-03-2015. [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ «Lucero faz "peregrinação" em programas do SBT para divulgar "Carinha de Anjo"» (en portuguès). UOL, 17-11-2016. [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ «Conheça os personagens da novela Carinha de Anjo» (en portuguès). UOL, 18-11-2016. [Consulta: 31 agost 2016].
# Carrer de l'Hospital (València)

El carrer de l'Hospital és una via urbana del centre de València. Està situat entre el carrer de Guillem de Castro i l'avinguda de l'Oest. Rep el nom de l'antic hospital de malalties mentals situat al mateix carrer, en l'actualitat una biblioteca.

## Referències

* ↑ Gil Salinas, Rafael; Palacios Albandea, Carmen. Las Calles de Valencia y pedanías. El significado de sus nombres (en castellà). Ajuntament de València, 2003. ISBN 9788484840930.
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Carola López

Carola Malvina López Ródríguez (n. 17 d'abril de 1982 a Córdoba) és una taekwondista argentina que va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012, on va obtenir diploma olímpic en la categoria fins a 49 quilos. Va obtenir la medalla de bronze en el Panamericà de Querétaro 2011, que li va permetre classificar als Jocs Olímpics de Londres i va ocupar el cinquè lloc en el Mundial de Madrid 2005. Becada per la Secretaria d'Esports de la Nació. En els Jocs Olímpics de Londres 2012 va aconseguir un 9è lloc imposant-se en primera ronda al Marroc, per caure en quarts de final amb la competidora de Croàcia per 13-4.

## Referències

* ↑ «Zona d'atletes-Llista de becaris». Secretaria d'Esports de la Nació Argentina. Arxivat de l'original el 2013-11-09. [Consulta: 10 agost 2012].

## Enllaços externs

* «Athlete profile». Sitio Oficial de Londres 2012. Arxivat de l'original el 2013-01-28. [Consulta: 6 agost 2012].
* «Sebastián Crismanich y Carola López, taekwondistas de la UNC, estarán en Londres 2012». Universidad Nacional de Córdoba, 2012. Arxivat de l'original el 2017-03-03. [Consulta: 8 agost 2012].
# Carola Salvatella i Panés

Carola Salvatella Panés (Terrassa, Vallès Occidental, 8 de juliol de 1994) és una jugadora d'hoquei herba.
Llicenciada en Ciències Biomèdiques per la Universitat Autònoma de Barcelona, va formar-se al Club Egara, amb el que ha guanyat tres Campionats de Catalunya. Internacional amb selecció espanyola d'hoquei sobre herba, va participar al Campionat d'Europa de 2015 i als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro 2016. Va aconseguir una medalla de bronze al Campionat del Món de 2018. En la vessant professional, treballa com a comunicadora científica.

## Palmarès
### Clubs

* 3 Campionat de Catalunya d'hoquei herba femenina: 2010-11, 2011-12, 2014-15

### Selecció espanyola

* 1 medalla de bronze als Campionat del Món d'hoquei sobre herba femení: 2018

## Referències

* ↑ «Carola Salvatella i Panés». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Callarissa, Joan. «Carola Salvatella: “Hem d'aprendre els valors dels jugadors amb síndrome de Down”». Ara, 10-04-2019. [Consulta: 26 abril 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Carola Salvatella - FIH
# Carolan (cràter)

Carolan és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 24,34 km de diàmetre. Porta el nom del compositor i intèrpret irlandès Turlough Carolan (1670-1738), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2015.

## Referències

* ↑ «Carolan». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 30-04-2015. [Consulta: 31 maig 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Carrhenes

Carenes o Carrhenes fou un general part.
Era rei Gotarces II de Pàrtia però entre la noblesa hi havia un grup important partidari de l'altre candidat, Meherdates, fill de Vonones I de Pàrtia, que era ostatge a Roma. Meherdates amb permís de Roma es va presentar a la frontera de Pàrtia a l'Eufrates i fou proclamat rei pels seus partidaris (49) entre ells el rei Abgar V d'Osroene que era en secret fidel a Gotarces. Abgar V va aconsellar al pretendent que en lloc de marxar directament contra Selèucia del Tigris i Ctesifont, passés per Niniveh i la riba esquerra del Tigris, i li va fer cas; Gotarces, posat al corrent per Abgar, va sorprendre a Meherdates o Mitridates prop de Niniveh i les seves forces, dirigides pel general Carenes, foren derrotades; Meherdates fou fet presoner i se li van tallar les orelles, cosa que inhabilitava per a ser rei.
# Casa adossada a Can Calet del Pont

La Casa adossada a Can Calet del Pont és una obra de Vilassar de Dalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil, adossat per la banda dreta a Can Calet del Pont amb qui comparteix el pati anterior, es tracta d'una casa de petites dimensions, conformada per una planta baixa, pis i teulada amb dues vessants i carener paral·lel a la façana.
Al conjunt, totalment malmès i degradat, destaca el portal rodó adovellat i la finestra situada al seu damunt, que presenta una llinda, brancals i ampit realitzats amb pedra.
Anys després de la seva construcció, s'obriren altres finestres i un altre portal, adovellat amb maons i amb arc de mig punt.

## Referències

* 1 2 3 «Casa adossada a Can Calet del Pont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 21 desembre 2019].
# Casa al carrer Major, 29 (Talladell)

La Casa al carrer Major, 29 és una casa del Talladell, al municipi de Tàrrega (Urgell), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa pairal de grans dimensions que s'adapta perfectament a la irregularitat del terreny causada pel pendent de la riba del riu Ondara. Aquesta casa és de doble façana, per la banda del carrer Major hi ha la façana principal i lateralment hi ha l'altra façana secundària. Frontalment, aquesta casa té tres pisos d'alçada i lateralment, degut al pendent, té quatre pisos d'alçada. Ambdues són realitzades amb pedra tallada de diverses mides i formes donant com a resultat una estereotomia irregular.
La façana principal s'estructura a partir de tres cossos verticals simètrics lateralment on a la planta baixa hi ha grans finestrals rectangulars damunt dels quals a la primera planta s'obren unes balconades coronades a les golfes per unes finestres petits també rectangulars. Centralment en aquesta façana hi ha la portalada rectangular de llinda seguida i reformada, superiorment hi ha un balcó novament coronat per una finestra de les golfes.
La façana lateral té un cos de quatre pisos d'alçada, on la planta baixa és l'espai més reformat tal com ho testimonien les restes d'arcs escarsers que conformen part de les llindes d'antigues portes avui en dia tapiades. A la planta baixa es conserven una porta i tres porta i tres finestrons de ventilació ben petits. Al primer pis hi ha quatre finestres de dimensions diferents però alineades a la mateixa línia horitzontal. A la segona planta hi ha cinc balcons coronats cadascun superiorment pels finestrons de les golfes.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer Major, 29». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Cantó de Verneuil-sur-Avre

El cantó de Verneuil-sur-Avre és un cantó francès del departament de l'Eure, situat al districte d'Évreux. Té 14 municipis i el cap es Verneuil-sur-Avre.

## Municipis

* Armentières-sur-Avre
* Bâlines
* Les Barils
* Bourth
* Chennebrun
* Courteilles
* Gournay-le-Guérin
* Mandres
* Piseux
* Pullay
* Saint-Christophe-sur-Avre
* Saint-Victor-sur-Avre
* Tillières-sur-Avre
* Verneuil-sur-Avre

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1964 | M. Alleaume | radical |
| 1964-1976 | Pierre Monfrais | RI |
| 1976-2001 | Jacques Demaire | Divers gauche, després MRG |
| 2001- | Louis Petiet | Divers droite, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 9.705 | 10.510 | 11.249 | 11.337 | 11.371 | 11.525 | 11.622 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Vernon-Nord

El cantó de Vernon-Nord és una antiga divisió administrativa francesa del departament de l'Eure, situat al districte d'Évreux. Té 8 municipis i el cap es Vernon. Va existir de 1982 a 2015.

## Municipis

* Chambray
* La Chapelle-Réanville
* Sainte-Colombe-près-Vernon
* Saint-Just
* Saint-Marcel
* Saint-Pierre-d'Autils
* Vernon (part)
* Villez-sous-Bailleul

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1982 | Georges Azemia | SFIO, després divers gauche |
| 1982-1994 | Claude Cailloux | UDF-radical |
| 1994-2001 | Pierre Bouret | UDF |
| 2001-2015 | Gérard Volpatti | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||