OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tour de Java oriental

El Tour de Java oriental (oficialment Tour de East Java) és una cursa ciclista anual per les terres de l'illa de Java, a Indonèsia. Es va crear el 2005 ja dintre del calendari de l'UCI Àsia Tour.

## Llista de guanyadors

| Any | Guanyador | Segon | Tercer |
| 2005 | Ahad Kazemi | Paul Griffin | Robin Reid |
| 2006 | Ghader Mizbani | Hossein Askari | Taka Tashio |
| 2007 | Björn Glasner | Jai Crawford | Hossein Askari |
| 2008 | Ghader Mizbani | Ahad Kazemi Sarai | Jai Crawford |
| 2009 | Andrei Mizúrov | Ghader Mizbani | Hossein Askari |
| 2010 | Hossein Alizadeh | Sascha Damrow | Hari Fitrianto |
| 2011 | Hossein Jahanbanian | Ting Hon Yeung | Hossein Alizadeh |
| 2012 | Ivan Tsissaruk | Lee Rodgers | Eko Hidayat |
| 2013 | José Vicente Toribio | Hari Fitrianto | David Clarke |
| 2014 | Ghader Mizbani | John Bohn Ebsen | Amir Kolahdozhagh |

## Referències

* ↑ «Cycling - Tour de East Java : Medal winners and event presentation» (en anglès). [Consulta: 17 novembre 2018].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cqranking.com
# Rhodeus lighti

Rhodeus lighti és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de la conca del riu Amur fins al sud de la Xina.

## Referències

* ↑ Agassiz L. 1832. Untersuchungen über die fossilen Süsswasser-Fische der tertiären Formationen. Neues Jahrb. Mineral. Geol. Geogn. Petrefaktenk. v. 3. 129-138.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997. Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Reshetnikov, Y.S., N.G. Bogutskaya, E.D. Vasil'eva, E.A. Dorofeeva, A.M. Naseka, O.A. Popova, K.A. Savvaitova, V.G. Sideleva i L.I. Sokolov, 1997. An annotated check-list of the freshwater fishes of Russia. J. Ichthyol. 37(9):687-736.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Reinbeck

Reinbeck és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 1.751 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Reinbeck tenia 1.751 habitants, 730 habitatges, i 492 famílies. La densitat de població era de 371,5 habitants/km².
Dels 730 habitatges en un 28,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,8% hi vivien parelles casades, en un 6,7% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 29,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 25,3% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 23,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.667 $ i la renda mediana per família de 45.938 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.829 $ mentre que les dones 21.618 $. La renda per capita de la població era de 19.814 $. Entorn del 3,3% de les famílies i el 4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Reinbeck». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Reinbeck». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Retrat de Michele Marullo Tarcaniota

El retrat de Michele Marullo Tarcaniota és una pintura al tremp d'ou del pintor florentí Sandro Botticelli realitzada entre 1494 i 1497. El 1929 el va adquirir el polític i mecenes català Francesc Cambó. El 2019 es va posar a la venda a la fira Frieze Masters, celebrada entre el 3 i el 6 d'octubre a Londres, a l'estand de la galeria anglesa Trinity Fine Art. L'obra està declarada bé d'interès cultural (BIC) des del 1988, el que impedeix que pugui sortir d'Espanya sense el permís de la Junta de Qualificació, Valoració i Exportació de Béns del Patrimoni Històric.

## Descripció

L'obra és considerada com un retrat del poeta i aventurer grec, Michele Marullo Tarcaniota i va ser feta al tremp sobre taula, sent traspassada a tela i retallada en les seves dimensions, el 1864. Les moltes restauracions que va patir van dificultar l'atribució del quadre, que va ser acceptat definitivament el 1906. Durant molts anys va considerar que era obra de Filippino Lippi.
El model es representa en bust i es presenta en tres quartes parts orientat a l'esquerra, vestit uniformement i auster. Se'ns presenta una cortina negra, el color de la qual és similar al del barret del model, envoltant així la cara del personatge amb tonalitats fosques, el pèl dels quals es realitza com una continuïtat entre la peça de vestir i el seu capell. El model, envoltat en aquest conjunt fosc, destaca precisament per aquest aspecte, els matisos foscos, resorgint posteriorment a la paret beige que retorna fortament la figura del personatge.
L'historiador de l'art Frank Zöllner hi veu un autoretrat del pintor comparant-lo amb l'Adoració dels Mags. El quadre va ser exposat del 2004 al 2016 en el museu del Prado

## Referències

* 1 2 3 Riaño, José Ángel Montañés, Peio H. «La família Cambó posa a la venda una pintura protegida de Botticelli». El País, 12-09-2019. [Consulta: 3 octubre 2019].
* ↑ Catalina Serra «El Prado recibe en depósito un retrato de Botticelli de la colección Cambó» (en castellà). El País, 27-04-2004. ISSN: 1697-9397.
* ↑ «Helena Cambó: El excepcional legado de un mecenas». http://www.tendenciasdelarte.com/. Arxivat de l'original el 4 de febrer 2017. [Consulta: 3 febrer 2017].
* ↑ Alexandra Grömling, Tilman Lingesleben. Botticelli. H.F. Ullmann, 2007 (Maîtres de l'art italien). ISBN 978-3-8331-3810-2.
* ↑ «The Renaissance Portrait from Donatello to Bellini #5». http://www.everypainterpaintshimself.com/, 21-12-2011. [Consulta: 14 març 2017].
* ↑ «Réapparition de deux tableaux de Sandro Botticelli». http://www.latribunedelart.com/ ; site de la revue La Tribune de l'art., 30-04-2004. [Consulta: 14 març 2017].
* ↑ Cervantes, Xavier. «La família Cambó vol vendre un Botticelli inexportable». Ara, 10-09-2019. [Consulta: 3 octubre 2019].
# Retrat de Niccolò da Uzzano

El Retrat de Niccolò da Uzzano és una terracota policromada, atribuïda a l'escultor renaixentista Donatello, que data a la ratlla de 1432. De mida 46 x 44 cm i es troba al Museu del Bargello de Florència.

## Història

El bust era al palau de Niccolò da Uzzano, (en aquella època a Capponi) i va ser venut per la família a l'Estat el 1881, que és quan es va traslladar al museu del Bargello. Els documents antics recorden com el retrat de l'estadista florentí, durant el segle xvi va ser utilitzat com a model per Cristofano dell'Altissimo per a la sèrie de retrats de grans personatges de la «sèrie gioviana» col·locada al passadís de la Galleria degli Uffizi de Florència.
L'atribució a Donatello és molt controvertida, l'obra ha estat atribuïda a Desiderio da Settignano per Janson (1957). Es posa en dubte el tema del retrat, que solament es coneix des del segle xvi i que hagués pertangut a les obres del palau de Capponi.
Niccolò da Uzzano, va ser un dels executors del testament de l'antipapa Joan XXIII, pel que va entrar en contacte amb Donatello per portar a terme l'execució del desig de Joan XXIII per a la realització de la seva tomba i és molt probable que hi hagués ell mateix encarregat l'obra a l'escultor.

## Descripció

El treball és de la més alta qualitat i és un dels més antics retrats de bust del Renaixement. Les línies del rostre de caràcter molt naturalista estan molt marcades, segons sembla i confirmat per una restauració realitzada, es creu que venen d'un motlle fet de la mascareta mortuòria del personatge.
Malgrat això, la qualitat del modelatge es relaciona amb algunes obres de Donatello, com les dels profetes Habacuc i Jeremías, realitzats entre els anys 1423 i 1435.

## Bibliografia

* Wirtz, Rolf C.. Donatello 1386-1466. Colonia, Könemann, 1998. ISBN 3-8290-0244-0.
# Reixac (Calders)

Reixac és una masia al vessant de migdia d'un serrat del terme de Calders (Moianès) a 624,1 metres d'altitud que pertany a la parròquia de Sant Vicenç de Calders. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És a llevant del poble de Calders, en el sector nord-est del terme. Queda al sud-oest de Vilaterçana i la Grossa, a llevant de Trullars i al nord de Sant Amanç. També és a migdia de la Calzina i de l'extrem de ponent del Serrat de la Creueta.
S'hi accedeix des del nord pel mateix camí que des de la carretera N-141c, al punt quilomètric 19,750, mena en 700 metres a la Calzina i continua cap al sud, fent dues grans ziga-zagues, en 850 metres més a Reixac. També s'hi pot arribar des del costat de llevant, pel camí que uneix les masies de Sant Amanç i de Vilaterçana, des d'on en uns 550 metres accedeix a Reixac per dos llocs diferents.
És una de les masies històriques de la parròquia de Sant Vicenç de Calders. Els seus propietaris al llarg de l'edat moderna foren sovint jurats i batlles del terme de Calders. A la casa, renovada els primers anys del segle xxi, es conserven diverses llindes dels segles xvii i XVIII, entre les quals destaca una que duu la data del 1602.

## Arquitectura

Façana amb dos contraforts, un a cada banda del portal d'entrada de punt rodó i adovellat. A la dovella central, gravat amb l'emblema de Jesucrist. Els baixos contenen l'entrada, el celler de volta ogival, escala de pedra picada que puja al primer pis dedicat a l'habitatge, i bastant modificat. El material constructiu és el reble; els contraforts són reomplerts de pedra, i posteriors a la construcció de la casa. Coberta a dos aiguavessos, amb el carener paral·lel a la façana. Adossat al cos central i a la cara NE hi ha un cobert; altres elements adossats són les corts de la part de ponent, en mal estat. Modificacions recents: Cobrir un terrat que donava a migdia, fer obertures grosses, i abaixar el nivell de la coberta per amenaçar ruïna.
Separada a la casa, al cantó de llevant, hi ha una construcció, actualment pallissa, que havia estat masoveria. Manté encara el portal de punt rodó, adovellat. S'anomenava el "Rubió de Reixach".

## Referències

* 1 2 3 4 «Reixac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].

## Enllaços externs

* Reixac en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Reixac (Mieres)

Reixac és un mas al terme municipal de Mieres (Garrotxa) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El mas Reixac és un dels més importants de la Vall de Sant Andreu de Ruïtlles.
Està situat sota els contraforts de la Serra de Finestres. És de planta rectangular i ampli teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes laterals. Disposa de baixos amb bonica porta central de carreus ben tallats, pis, amb una galeria de vuit arcades de mig punt que mira a la façana de migdia. Aquesta planta està destinada a l'habitatge i s'organitza a partir d'una gran sala de convit de la qual parteixen les nombroses portes que menen a les cambres i d'altres dependències. Antigament, el segon pis era igualment destinat a l'habitatge, disposants d'una galeria formada per 11 arcades de mig punt que miren a migdia. El mas Reixac fou bastit amb pedra menuda del país, llevat dels carreus cantoners i dels emprats per fer algunes de les obertures. Actualment els seus paràmetres exteriors han estat emblanquinats.

## Referències

* ↑ «Can Reixac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Reixeta

Una reixeta és una xarxa metàl·lica petita amb un cercle central de material ceràmic, que s'empra als laboratoris per repartir la calor, provinent d'un bec Bunsen, de manera uniforme sota la base d'un recipient amb un contingut que hom ha d'escalfar. La reixeta es col·loca damunt un trespeus de laboratori o damunt un anell com a suport dels recipients amb l'objectiu de repartir la calor per tota la base del recipient.
Les reixetes es fabricaven amb amiant, ja que és una material que es presenta en forma de fibres que facilitaven la seva adherència a la xarxa metàl·lica. Actualment l'amiant s'ha substituït per una placa de ceràmica a causa de la perillositat de l'amiant.

## Altres sentits

L'altre sentit principal és en referència a mobles, com ara els seients i respatllers de cadires i sofàs fets del que se'n diu "reixeta", un teixit de canya o altre material natural que forma una malla amb espais o "forats". També hi ha altres sentits, vegeu l'Enciclopèdia Catalana o el DIEC (Diccionari de la Llengua Catalana) de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Referències

* ↑ «Reixeta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Reixeta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Equipament de laboratori de química :
# Ricote

Ricote és una vila i capital històrica de la Vall de Ricote, comarca del nord de la Regió de Múrcia, aproximadament al mig de l'històric Regne de Múrcia. Té una població de 1.723 habitants i posseeix un terme municipal de 87,7 km², en el qual es troben pedanies com Vite, La Bermeja, Cuesta Alta i Patruena. Encara que poblada des de la prehistòria, la seva primera constància és cap al 730, data en la qual els àrabs arriben al lloc. El punt més alt és Almeces (1.562 m).
Poblada des de la prehistòria, la constància escrita de la seva existència ve del segle viii, amb la invasió musulmana de l'antiga Cora de Todmir. Passa a convertir-se en la capital de la zona.
Va ser el lloc de naixença del cabdill Abn-Hud, que va tractar de reunificar la península musulmana en 1229.
# Riu Limonlu

El Limonlu Suyu o Limonlu Çayı (llatí Lamus, grec Lamos) és un riu de Cilícia actualment a la província de Mersin a Turquia. Baixa del Taurus oriental i desaigua a la Mediterrània. Té una llargada de 60 km. La part superior al darrere de Kizil Geçit, està deshabitada; la part inferior, més poblada, gaudeix de diverses ruïnes antigues. A la desembocadura hi ha el poble de Lamas, al lloc de l'establiment antic, la ciutat de Lamos, després d'Antioquia del Lamos (Antiochia Lamotis), que fou la capital de tota la regió, anomenada Lamotis. Estrabó diu que Lamus era un poble petit que no s'havia de confondre amb la ciutat del mateix nom més a l'oest. Prop de la desembocadura hi ha importants ruïnes incloent un aqüeducte que portava aigua a Ayas (Eleusa-Sebaste) a 14 km, i una fortalesa medieval dels armenis.
El riu formava la frontera entre la Cilicia Campestris i la Cilicia Trachea i després entre la Cilicia Aspera i la Cilicia pròpia. A la seva riba s'hi produïren diversos intercanvis de presoners entre els abbàssides i els romans d'Orient.

## Notes

* ↑ Alexandre Polihistor esmentat per Esteve de Bizanci, llibre de Ptolemeu, V, ch. 8, § 6; Estrabó, Geografia, 14. 5,6,7
* ↑ entre Gazi Paşa i Anamur

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, V, 651

## Bibliografia

Alexander A. Vasiliev, Byzance et les Arabes, Bruxel·les 1935 (volum I) i Bruxel·les 1950 (volum II).
# Riu Lijiang

El riu Lijiang (xinès tradicional: 灕江, xinès simplificat: 漓江, pinyin: Lí Jiāng, literalment 'riu Li'), també conegut com a riu Li, és el nom del curs superior del riu Gui al nord-oest de Guangxi, Xina. Forma part del sistema del riu Xijiang a la conca del riu Perla.
Neix a les muntanyes Mao'er, situades al comtat de Xi'an, i creua ciutats com Guilin, Yangshuo i Ping’le. Els seus 437 km d'extensió a través de la província de Guangxi flueix fins al comtat de Pingle, vorejat per muntanyes càrstiques, i finalitza a la desembocadura al riu Xi. El riu Lijiang és considerat com a famós atractiu turístic per la bellesa dels seus paisatges i la verdor de la seva riba.
* Riu Lijiang

## Referències

* ↑ «Río Li» (en castellà). mapcarta.com. [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ Hua, Jueming; Feng, Lisheng. Thirty Great Inventions of China: From Millet Agriculture to Artemisinin (en anglès). Springer Nature, 2020-12-14, p. 250. ISBN 978-981-15-6525-0.
* ↑ Zhang, Changkuan; Tang, Hongwu. Advances in Water Resources & Hydraulic Engineering: Proceedings of 16th IAHR-APD Congress and 3rd Symposium of IAHR-ISHS (en anglès). Springer Science & Business Media, 2010-07-28. ISBN 978-3-540-89465-0.
* ↑ Wieprecht, Silke; Haun, Stefan; Weber, Karolin; Noack, Markus; Terheiden, Kristina. River Sedimentation: Proceedings of the 13th International Symposium on River Sedimentation (Stuttgart, Germany, 19-22 September, 2016) (en anglès). CRC Press, 2016-11-30, p. 104. ISBN 978-1-317-22531-7.
* ↑ Sweeting, Marjorie M. Karst in China: Its Geomorphology and Environment (en anglès). Springer Science & Business Media, 2012-12-06, p. 65. ISBN 978-3-642-79520-6.
* ↑ Waltham, Tony. Guangxi Karst: The Fenglin and Fengcong Karst of Guilin and Yangshuo (en anglès). Dordrecht: Springer Netherlands, 2010, p. 293–302. DOI 10.1007/978-90-481-3055-9_30. ISBN 978-90-481-3055-9.
* ↑ «The Lijiang River Scenic Zone at Guilin» (en anglès). UNESCO World Heritage Centre, 12-02-1996. [Consulta: 8 gener 2023].
# Riu Liard

El riu Liard discorre a través dels territoris i províncies del Yukon, la Colúmbia Britànica i els Territoris del Nord-oest, al Canadà. Neix a les muntanyes Saint Cyral, al sud-est del Yukon i després de 1.115 quilòmetres desemboca al riu Mackenzie, a Fort Simpson, als Territoris del Nord-oest. El riu drena aproximadament 277.100 km² de bosc boreal i muskeg.

## Geografia

El riu Liard neix a les muntanyes Saint Cyr, un subgrup de les muntanyes Pelly,al sud-est del Yukon i discorre preferentment en direcció sud-est, fins a entrar a la província de la Colúmbia Britànica, on marca el límit nord de les muntanyes Rocoses. Tot seguit el riu canvia de direcció per girar cap al nord, tornant a entrar al Yukon i finalitzar el seu curs als Territoris del Nord-oest, prop de Fort Simpson, desembocant per al riu Mackenzie.

### Afluents

Els principals afluents del Liard, des del naixement fins a la desembocadura, són els següents:
* riu Dease, amb una longitud de 265 km
* riu Kechika, amb una longitud de 230 km i una conca de 2.700 km²
* riu Fort Nelson, amb una longitud de 517 km (fins a les fonts del riu Sikanni Chief) i una conca de 55.900 km²
* riu Kotaneelee;
* riu Petitot, amb una longitud de 404 km i conca una de 23.300 km²
* riu Muskeg;
* riu Sud Nahanni, amb una longitud de 563 km i una conca de 36.300 km²

### Comunitats

Des del naixement fins a la desembocadura, les principals comunitats per les quals passa el riu són: Upper Liard, Watson Lake, Lower Post, Fort Liard i Fort Simpson.

## Història

L'origen del nom del riu poc clar, però deriva del terme francès "liard" amb què es coneix el Populus deltoides, una espècie d'àlber que creix en abundància al llarg de diversos trams del riu.
El primer europeu a recórrer la major part del riu fou John McLeod, de la Companyia de la Badia de Hudson. Partint de Fort Simpson el 28 de juny de 1831, McLeod, junt a vuit persones més, remuntaren el riu, arribant fins al riu Dease, al qual van batejar, en unes sis setmanes. Quatre dies després arribaren fins al riu Frances, el qual remuntaren per error, pensant que era el curs principal del Liard. Nou any després, un altre treballador de la Companyia de la Badia de Hudson, Robert Campbell, viatjà fins al naixement del Liard, a la serralada Saint Cyr. A Campbell se li encarregà continuar amb les exploracions de McLeod de 1831 per la capçalera nord del sistema Liard. El 1840 arribà fins al llac Frances, al qual li donà nom en honor de Frances Ramsay Simpson, muller de l'aleshores governador de la Companyia de la Badia de Hudson, sir George Simpson.

## Referències

* ↑ «Liard River». Britannica Online Encyclopedia. [Consulta: 24 gener 2008].
* ↑ James Marsh. «Liard River» (en anglès/francès). The Canadian Encyclopedia. Arxivat de l'original el 3 de febrer 2010. [Consulta: 3 gener 2009].
* ↑ L'histoire de Frances Lake
* ↑ «Camptell, Robert» (en anglés). Dictionary of Canadian Biography Online. [Consulta: 3 gener 2009].
# Rigolisa

Rigolisa és un llogaret pertanyent al municipi de Puigcerdà situat a nord-est del puig Cerdà i format per un mas i l'església de Sant Jaume de Rigolisa. L'any 2021 tenia 44 habitants.
Rigolisa és un topònim preromà bascoide, probablement format d'Errako i lezea, que voldria dir "barranc del cremat". En 946 (segle X) apareix documentat per primer cop, amb el nom d'Eragolissa, com una possessió del monestir de Sant Miquel de Cuixà que el rei Alfons I comprà per fundar Puigcerdà.

## Sant Jaume de Rigolisa

Sant Jaume de Rigolisa és una església del municipi de Puigcerdà (Cerdanya) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
La primitiva església dedicada a Sant Jaume apòstol va ser destruïda per les tropes franceses el 1793 a la Guerra Gran i fou restaurada per la família Guasc. El lloc actual de l'església de Sant Jaume de Rigolisa, a prop de les Ansaneres, al costat del riu Raür, fou traslladat per la família Macià i Bonaplata. L'església comptava amb un retaule gòtic del mestre cerdà Pere Borrell que es va perdre el 1936. És un temple neogòtic amb un portal d'arquivoltes ogivals i una gran rosassa, amb un estilitzat campanar de torre de 17 metres, amb coberta piramidal de pissarra.
El nom antic de l'església era Sant Jaume d'Eragolissa i podria ser una deformació fonètica d'"anar a Galícia". Diu la llegenda que l'església primitiva podria haver estat edificada pel mateix apòstol Jaume, en el seu camí cap a Galícia. Per aquest motiu passaven per Rigolisa els pelegrins provinents del santuari de Bell-lloc i de Font-romeu, anant per l'antic camí de Puigcerdà a Llívia.
El 25 de juliol s'hi celebra l'aplec de Sant Jaume.

## Referències

* ↑ «Rigolisa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Idescat. Codis territorials i d'entitats. Municipis. 171411 Puigcerdà». [Consulta: 27 desembre 2022].
* 1 2 Ledesma R., Fernando. Guia de la Cerdanya. Rigolisa, 1989, p. 59-60.
* ↑ «Rigolisa». web Ajuntament de Puigcerdà [Consulta: 13 agost 2015].
* ↑ «Sant Jaume de Rigolisa». A: Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya, 28 febrer 2016.
* ↑ «Rigolisa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Llista d'antics municipis de Catalunya

## Enllaços externs

* Petjades Culturals, Rigolisa Arxivat 2016-06-28 a Wayback Machine.
* Pobles de Catalunya. Rigolisa
# Roald Amundsen (futbolista)

Roald Amundsen (Mjøndalen, 18 de setembre de 1913 - Mjøndalen, 29 de març de 1985) fou un futbolista noruec de la dècada de 1930.
Fou convocat com a jugador reserva a la selecció de futbol de Noruega que participà en el Mundial de 1938, però mai va arribar a debutar amb la selecció. Disputà dos partits amb la selecció B. Pel que fa a clubs, defensà els colors del Mjøndalen IF, on guanyà la copa de 1937.

## Referències

* ↑ Perfil Arxivat 2015-02-14 a Wayback Machine. a fifa.com
* ↑ Mjøndalen Gummivarefabrikk – Kalosjen - i arbeid og fritid Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. a eiker.org