OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Creu del combatent voluntari de 1914-1918

La Creu de combatent voluntari de 1914-1918 (francès: croix du combattant volontaire 1914-1918) és una condecoració francesa que distingia els que es van oferir voluntaris per servir al front en una unitat de combatent durant la Primera Guerra Mundial.

## Disseny

Una creu de bronze de quatre branques, mòdul de 36 mm .
A l'anvers: un medalló central rodó, amb la llegenda "REPUBLIQUE FRANCAISE" que envolta:
* l'efígie d'un poilu amb casc, descansa sobre una espasa erigida verticalment sobre les branques
* de la creu que es carrega amb fulles de llorer i roure formant relleu.
Al revers: dins del medalló central, una branca de llorer està envoltada per la inscripció “COMBATTANT VOLONTAIRE 1914-1918”.
Les branques de la creu estan carregades de fulles de llorer i roure formant relleu.
Es va produir un model especial per als combatents voluntaris de la guerra de 1870-1871 amb les dates "1870-1871", substituint les de "1914-1918" al revers.

## Atribució

Les condicions requerides per obtenir la creu van ser definides pel decret de 28 de novembre de 1935.
Els títols dels candidats van ser examinats per una comissió composta, a partir de 1951, per dotze membres distribuïts de la següent manera:
* Ministeri de Defensa Nacional: el president;
* Secretariat d'Estat de Guerra: dos membres;
* Secretariat d'Estat de Marina: dos membres;
* Secretariat d'Estat de l'Aire: dos membres;
* Oficina Nacional per a Discapacitats i Combatents: dos membres;
* Associació de voluntaris i voluntaris: tres membres.
El decret de 10 d' abril de 1936 va estendre la seva atribució als rars combatents voluntaris que van sobreviure a la guerra francoprussiana del 1870.
La creu del combatent voluntari de la guerra de 1914-1918 es considera un títol bèl·lic quan s'examinen les sol·licituds per obtenir un grau a la Legió d'Honor, la Medalla Militar o l'Orde Nacional del Mèrit.

## Disseny

Una creu de bronze de quatre branques, mòdul de 36 mm .
A l'anvers: un medalló central rodó, amb la llegenda "REPUBLIQUE FRANCAISE" que envolta:
* l'efígie d'un poilu amb casc, descansa sobre una espasa erigida verticalment sobre les branques
* de la creu que es carrega amb fulles de llorer i roure formant relleu.
Al revers: dins del medalló central, una branca de llorer està envoltada per la inscripció “COMBATTANT VOLONTAIRE 1914-1918”.
Les branques de la creu estan carregades de fulles de llorer i roure formant relleu.
Es va produir un model especial per als combatents voluntaris de la guerra de 1870-1871 amb les dates "1870-1871", substituint les de "1914-1918" al revers.

## Enllaços externs

* Pàgina molt complerta sobre les condecoracions civils i militars franceses (francès)
# Gaiful·línskoie

Gaiful·línskoie (en rus: Гайфуллинское) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 31 habitants. Pertany al districte d'Arkhànguelskoie.

## Referències

* ↑ Единый электронный справочник муниципальных районов Республики Башкортостан — приложение в формате Excel Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine..
# Laurent Garnier off the record

Laurent Garnier off the record és una pel·lícula britànica dirigida per Gabin Rivoire i estrenada el 2021.

## Argument

Des dels orígens fins a l'auge de la música tecno i house, una mirada enrere als trenta anys de carrera del dj francès Laurent Garnier, que és una de les icones de la música electrònica després de ser-ne un dels pioners. De Nova York a Tòquio, de Hong Kong, a Detroit o Londres, Garnier ha fet ballar multituds arreu del món.

## Referències

* ↑ «El documental sobre Laurent Garnier ya se emite en ARTE», 11-09-2023. [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ Bianciotto, Jordi. «Laurent Garnier: «Ja no sento res nou que em faci dir: ‘Guau, ¿això què és?’»». El Periódico, 29-10-2021. [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ «SónarCCCB 2021 - Laurent Garnier Off the Record. In conversation with JA Bayona». [Consulta: 17 abril 2024].
# Paola Hibernians Football Club

* Aquest article tracta sobre el club de futbol maltès. Si cerqueu l club de futbol escocès, vegeu «Hibernian Football Club».
El Paola Hibernians Football Club és un club maltès de futbol de la ciutat de Paola.

## Història

El club té les seves arrels l'any 1922 i representava el Partit Constitucional de Gerald Strickland. El seu nom era Constitutionals FC i s'afilià a la lliga amateur. Després de guanyar la lliga el 1930/31, els directors del club decidiren convertir-lo en professional i afiliar-se a la lliga de la MFA, adoptant el nou nom d'Hibernians FC.

## Colors

Els tradicionals colors del club són el blanc i el negre. El segon uniforme és de colors groc i negre, mentre que el tercer és porpra.

## Palmarès

* Lliga maltesa de futbol: (13)
** 1960/61, 1966/67, 1968/69, 1978/79, 1980/81, 1981/82, 1993/94, 1994/95, 2001/02, 2008/09, 2014/15, 2016/17, 2021/22
* Copa maltesa de futbol: (8)
** 1961/62, 1969/70, 1970/71, 1979/80, 1981/82, 1997/98, 2005/06, 2006/07
* Supercopa maltesa de futbol: (2)
** 1993/94, 2006/07
* Euro Challenge Cup: (1)
** 2006/07
* Quad. Tournament: (1)
** 2005/06
* Independence Cup: 3
       1967/68, 1968/69, 1970/71
* Cassar Cup: 2
       1961/62, 1962/63
* Sons Of Malta Cup: 3
       1969/70, 1970/71, 1971/72
* Testaferrata Cup: 3
       1977/78, 1978/79, 1980/81
* Olympic Cup: 1
       1962/63
* Schembri Shield: 1
       1961/62

## Jugadors destacats

* Robert Docherty (1995-96) Arxivat 2008-12-23 a Wayback Machine.
* David Carabott
* Karl Zacchau
* George Lawrence
* Charles Scerri
* Udo Nwoko
* Andre Schembri

## Presidents

| Nom | Anys |
| William E. Griffiths | 1927-1930 |
| Carmelo Gauci | 1930-1936 |
| Charles Tonna | 1936-1937 |
| Capt. Seraphin Xuereb | 1945-1947, 1950-1951, 1957-1958 |
| Dr. Joseph Cassar Galea | 1947 |
| Luigi Flamini | 1947-1948 |
| Angelo Boffa | 1948-1950 |
| Carmelo Debattista | 1951-1952 |
| Remig Farrugia | 1952-1954 |
| Carmelo Falzon | 1954-1955, 1958-1959 |
| Charles Lyons | 1955-1956 |
| Anthony Mallia | 1956-1957 |
| Carmelo Baluci | 1959-1965 |
| Anthony Sammut | 1965-1968 |
| Lawrence Xuereb | 1968-1978 |
| Tony Bezzina | 1978-present |

## Enllaços externs

* Paola Boys Hibs Ultras Arxivat 2011-10-03 a Wayback Machine.
* Web oficial Arxivat 2007-04-29 a Wayback Machine.
* Hibernians F.C. Fanzine
# Filip (governador de Sició)

Filip (en llatí Philippus, en grec antic Φίλιππος), fou un militar macedoni al servei de Ptolemeu I Sòter.
Va rebre el govern de la ciutadella de Sició del rei egipci, però la va entregar per capitulació a Demetri Poliorcetes el 303 aC segons diu Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ 19.Philippus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 271
# Jan Gruyaert

Jan Gruyaert (Mortsel, província d'Anvers, 27 d'agost de 1944) és un cineasta i guionista belga.

## Filmografia

* 1966 : Kamer met uitzicht (curtmetratge)
* 1967 : De koninklijke bibliotheek (documental per televisió sobre la Biblioteca Reial de Bèlgica)
* 1967 : Eisenstein '67 (documental per televisió)
* 1968 : Biënale voor beeldhouwkunst Antwerpen 1968 (documental per televisió)
* 1969 : Acts sans paroles (telefilm)
* 1969 : De biënale van Venetië (documental per televisió)
* 1969 : Het museum van de fotografie (documental per televisió)
* 1971 : Spel zonder woorden I en II (telefilm sobre Samuel Beckett)
* 1971 : Zondaars en sterren (telefilm sobre Piet Van Aken)
* 1978 : In kluis
* 1985 : De vlaschaard
* 1989 : Abdijen in de lage landen (sèrie de documentals per televisió)

## Referències

* ↑ Jan Gruyaert een verhaal is wat gezien kan worden, dbnl.org
* ↑ Jan Gruyaert a filmfestival.nl
# Conrad II de Baviera

Conrad II (setembre o octubre de 1052, Regensburg - 10 d'abril de 1055, Regensburg), anomenat el Nen, fou duc de Baviera (1054-1055). Era el segon fill de l'emperador Enric III i la seva segona esposa, Agnès de Poitou. Va ser nomenat breument duc de Baviera, que havia estat en mans del seu germà gran, Enric VIII de Baviera, però el pare, Enric III del Sacre Imperi Romanogermànic la va concedir al segon fill Conrad (1055) quan Enric fou associat al tron alemany. Va morir poc després i Enric VIII (que va esdevenir Enric IV del Sacre Imperi Romanogermànic) va reassolir el ducat (1056).
La seva numeració és una mica confosa: si es compten els dos reis que foren ducs de Baviera (Conrad I d'Alemanya i II de Francònia, que fou duc del 914 al 918; i Conrad II del Sacre Imperi Romanogermànic que fou duc del 1026 al 1027) li correspondria ser Conrad IV; però si no es compten, ja que posseïen el ducat en qualitat de sobirans però no de ducs, llavors seria Conrad II.

## Referències

* Mechthild Black-Veldtrup: Kaiserin Agnes (1043–1077). Quellenkritische Studien. Böhlau, Köln 1995
* Egon Boshof: Die Salier. Kohlhammer, Stuttgart u.a. 2000.
# Sebastián

Sebastián és el nom dels següents personatges:
* Diego Sebastián Crosa (Rosario, 1976), futbolista argentí que ocupa la posició de defensa
* Diego Sebastián Cagna (Buenos Aires, 1970), futbolista i entrenador argentí que ocupava la posició de migcampista
* Fernando Sebastián Aguilar (Calataiud, 1929), teòleg espanyol Arquebisbe emèrit de Pamplona i Tudela
* Lucas Sebastián Haedo (Chascomús, Buenos Aires, 1983), ciclista argentí professional des de l'any 2007
* Marcos Sebastián Aguirre (Arroyito, província de Córdoba, Argentina, 1984), futbolista argentí que jugà al Club Atlético Lanús
* Miguel Sebastián Gascón (Madrid, 1957), economista, professor universitari espanyol i Ministre d'Indústria, Turisme i Comerç durant el segon govern de José Luis Rodríguez Zapatero
* Núria Sebastián, catedràtica i investigadora en psicologia
# Creu dels Caiguts

La Creu dels Caiguts és un monument de la ciutat d'Alacant, País Valencià, situat en una rotonda de trànsit entre les avingudes del Doctor Gadea i de Federico Soto, i tangent a la plaça de Calvo Sotelo, al lloc que ocupava originalment el monument a Maisonnave. Inicialment es denominava Monument als Caiguts per Espanya i per la Pàtria.
L'1 d'abril de 1939, després de la presa d'Alacant per part del bàndol revoltat, es va donar per finalitzada la Guerra Civil Espanyoña. Per això, es va decidir fer un monument per tots aquells que van donar la seua vida a la contesa en el bàndol dels revoltats. Això va ocórrer el 21 d'abril de 1939. Tan sols uns mesos després, el 18 d'octubre de 1939, es va acordar ja el pressupost per al monument amb un cost de 14.884,10 pessetes. Aquest pressupost es va veure incrementat després per l'ús d'altres materials més cars a 19.500 pessetes.
Aquesta creu que commemorava als caiguts es va fer de formigó armat recobert d'aplacat de pedra i va ser obra de l'arquitecte Miguel López González en col·laboració amb Miquel Abad Miró.
Finalment, quan era Alcalde José Luis Lasaletta, es va decidir que aquesta obra hauria de commemorar no només els caiguts del bàndol revoltat sinó també els caiguts en el bàndol republicà. Així doncs, es va decidir que en la inscripció de la creu s'esmentara a tots els morts:
| « | 1936-1940 A TODOS LOS HOMBRES Y MUJERES QUE MURIERON EN DEFENSA DE SUS IDEALES (Trad.: 1936-1940 A tots els homes i dones que van morir en defensa dels seus ideals) | » |

## Referències

* ↑ Varela Botella, S.. Las esculturas urbanas en los paseos por Alicante (en español). Alicante, España: Urbana de Exteriores, 2011, p. 98-99.
* ↑ Martínez Medina, A.. Arquitectura de la ciudad de Alicante, 1923-1943. La aventura de la Modernidad (en español). Alicante, España: Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, Colegio de Arquitectos de Alicante, 1998, p. 428. ISBN 84-7784-304-x.
* ↑ «LA CRUZ DE (TODOS) LOS CAÍDOS». [Consulta: 7 maig 2020].
* ↑ «Cruz de los Caídos». Ayuntamiento de Alicante, Concejalía de Cultura. Arxivat de l'original el 25 de març de 2014. [Consulta: 25 març 2014].
* ↑ «LA CRUZ DE LOS CAÍDOS ESTRENA NUEVA IMAGEN». [Consulta: 7 maig 2020].
# Galinsoga parviflora

Galinsoga parviflora és una espècie de planta asteràcia nativa d'Amèrica del Sud i allà té diversos noms comuns incloent els de Guasca (Colòmbia) i Mielcilla (Costa Rica). El seu epítet específic, parviflora significa que "de flors petites". Va ser portada dels del Perú als Kew Gardens l'any 1796, i més tard se'n va escapar i es va asilvestrar a la Gra Bretanya. També es troba, com introduïda, a Catalunya i el País Valencià. A Colòmbia es fa servir com espècia o en amanides i també es fa servir a la medicina tradicional africana. A gran part del món és considerada una mala herba.
És una planta herbàcia que fa fins a 75 cm d'alt. Les flors es disposen en petits capítols. Les floretes del disc central del capítol són grogues i tubulars.

## Referències

* ↑ RNZIH - Horticulture Pages - Weeds - Index of names
* ↑ PLANTS Profile for Galinsoga parviflora (gallant soldier) | USDA PLANTS
* ↑ «Factsheet - Galinsoga parviflora».
* ↑ Tridax parviflora (Galinsoga parviflora) a b-and-t-world-seeds.com
* ↑ «Weed database presentation». Arxivat de l'original el 2012-02-06. [Consulta: 21 novembre 2014].
* ↑ Clapham, A.R., Tutin, T.G. and Warburg, E.F. 1968 Excursion Flora of the British Isles. Cambridge University Press. ISBN 0 521 04656 4
# Labashi-Marduk

Labashi-Marduk o Lābāši-Marduk va ser rei de Babilònia l'any 556 aC. Nét de Nabucodonosor II va pujar al tron després de la mort del seu pare Neriglissar.
No va regnar gaire més de tres mesos, ja que va morir assassinat en una revolta, i els guanyadors van posar al tron a Nabònides, que no era de sang reial, encara que se'l suposa cabdill d'una tribu aramea que vivia a Babilònia. Un text conservat on Nabònides defensa la seva pujada al tron, diu: "Labashi-Marduk ... es va asseure al tron reial en contra de la voluntat dels déus .. A mi, el déu Marduk m'ha elevat a la sobirania del país...".

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (comp.). Los imperios del antiguo oriente III: la primera mitad del primer milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 90. ISBN 8432301183.
# Pedro de Avendaño

Pedro de Avendaño va ser un noble basc (guipuscoà) del segle xv. Era cap del bàndol onyací (de la família Oñaz) en lluita amb el bàndol Gamboà (de la família Gamboa) capitanejat per Juan Alonso de Mújica.
Enric IV de Castella, l'any 1457, anà personalment a Guipúscoa per tal d'acabar amb les lluites dels dos bàndols enfrontats i per això ordenà destruir nombroses cases i el desterrament tant de Pedro de Avendaño com de Juan Alonso de Mújica. El 1470 Pedro de Avendaño tornà a Guipúscoa. El relat de la derrota de Pedro de Avendaño és un dels textos més antics que es conserven en èuscar.
# Filip (fill de Lisímac)

Filip (en llatí Philippus, en grec antic Φίλιππος), era un príncep de Tràcia, fill de Lisímac de Tràcia.
Va ser executat per orde de Ptolemeu Ceraune l'any 281 aC juntament amb el seu germà gran Lisímac. En parla l'historiador Justí.

## Referències

* ↑ 18.Philippus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 271
# Jan Vlachý

Jan Vlachý (7 febrer 1937, Plzeň - 27 setembre 2010, Berlín) fou un documentalista txec. És considerat com un dels fundadors de la cienciometria.
Va estudiar física nuclear a Praga. A mitjans dels 60 va treballar a l'Acadèmia de Ciències Txecoslovaca (CSAV) i es va dedicar a la investigació científica quantitativa, especialment en cienciometria i bibliometria. Vlachý va publicar nombrosos articles sobre aquestes disciplines. Destaquen els dedicats a la Llei de Lotka i a la demostració que les lleis similars de potència s'apliquen en diferents camps de les ciències naturals, les ciències socials i humanes. Del 1967 al 1986 Vlachý va ser cap de redacció (editor executiu) del Czechoslovak Journal of Physics. Molts dels seus anàlisis bibliomètrics de la investigació en física es publicaven mensualment en aquesta revista.
El gener de 1989, va rebre la medalla Derek de Solla Price pels seus treballs en investigació quantitativa de la ciència. Des del 2011 el seu llegat científic, en gran part pendent de classificar i del que s'espera que aporti nous coneixements, es troba a la KU Leuven (Bèlgica)

## Referències

* ↑ Hans-Jürgen Czerwon: Obituary – Jan Vlachý (1937-2010).
* ↑ Jan Vlachý: Evaluating the distribution of individual performance
* ↑ Verzeichnis der Publikationen von Jan Vlachý im Web of Science
* ↑ R. Todorov: Comments on Jan Vlachy, recipient of the 1989 Derek de Solla Price award
* ↑ Hans-Jürgen Czerwon: Jan Vlachý's scientific estate at the K.U. Leuven, ISSI Newsletter, Band 7 (2011) Nr. 4, S. 83-84 (PDF Arxivat 2013-10-22 a Wayback Machine.)
* ↑ «Derek John de Solla Price award of the journal 'Scientometrics'». ISSIː International Society for Scientometrics and Informetrics.. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 4 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Literatur von und über Jan Vlachý im Katalog der Nationalbibliothek der Tschechischen Republik
* Derek John de Solla Price Award der Zeitschrift Scientometrics Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Conrad IV

Conrad IV és el nom dels següents personatges:
* Conrad IV de Baviera dit «el Nen» (Regensburg, 1052 - 1055), duc de Baviera (1054-1055)
* Conrad IV d'Alemanya (1228 - 1254), Rei de Jerusalem (1228-1254), d'Alemanya (1237-1254), i de Sícilia (1250-1254)
# Sebastián Albella

Sebastián Albella Amigo (Castelló de la Plana, 1958) és un jurista valencià que exerceix la funció de president de la Comissió Nacional del Mercat de Valors (CNMV) des del 25 de novembre de 2016.

## Biografia

Es va llicenciar en Dret per la Universitat de Navarra en 1980. Des de 1984 pertany al Cos Superior d'Advocats de l'Estat.
De 1986 a 1988 va ser sotsdirector general de Política Financera i primer secretari del Consell i responsable dels serveis jurídics de la CNMV. Va formar part de l'equip que va redactar la Llei del Mercat de Valors.
En 2015 va ser nomenat soci del consell mundial de Linklaters, despatx d'advocats pel qual treballava des de 2005, provinent d'un altre despatx, Ramón y Cajal, del que va ser cofundador.

## Referències

* ↑ «El BOE publica el nombramiento de Sebastián Albella como presidente de la CNMV». Expansión, 26-11-2016 [Consulta: 28 novembre 2016].
* ↑ Real Decreto 567/2016, de 25 de noviembre, por el que se nombra Presidente de la Comisión Nacional del Mercado de Valores a don Sebastián Albella Amigo.
* ↑ Agencias «Sebastián Albella, padre de la normativa bursátil, nuevo presidente de la CNMV». El Confidencial. Agencias, 16-11-2016 [Consulta: 2 diciembre 2016].
* ↑ Agencias «El Consejo de Ministros nombra a Sebastián Albella presidente de la CNMV». ABC.es. Agencias, 25-11-2016 [Consulta: 2 diciembre 2016].

## Enllaços externs

* Perfil en web de la CNMV Arxivat 2016-12-20 a Wayback Machine.
* Perfil en Linklaters
# Galinstan

El galinstan és un aliatge eutèctic de gal·li (Ga), indi (In) i estany (Sn), líquid a temperatura ambient. El punt de fusió es troba en els -19 °C. A causa de la baixa toxicitat dels metalls que componen aquest aliatge s'utilitza com a reemplaçament no tòxic per a moltes de les aplicacions que anteriorment rebien el mercuri (Hg) o els aliatges de sodi-potassi (NaK). La seva composició és: 68,5% Ga, 21,5% In i 10% Sn. El seu nom és una combinació de les primeres lletres dels elements que el componen: de gal·li, indi i stannum (estany en llatí).
El galinstan tendeix a humitejar i adherir-se a molts materials, incloent-hi el vidre, la qual cosa limita el seu ús comparat amb el mercuri. Comercialment, s'utilitza com a substitut del mercuri en termòmetres a causa de la seva manca de toxicitat, però la part interior del contenidor ha d'estar folrada d'òxid de gal·li per evitar que l'aliatge s'adhereixi a la superfície del vidre. Posseeix una major reflectivitat i una menor densitat que el mercuri. En astronomia s'està investigant la substitució d'aquest en telescopis de mirall líquid. També és un prometedor refrigerant encara que el seu cost i la seva agressivitat són importants impediments per al seu ús. La seva utilització com a refrigerant en reactors nuclears no és senzilla, ja que l'indi presenta una alta secció transversal en els neutrons tèrmics, absorbint i inhibint la reacció de fissió nuclear.
# La Passada (Sant Quintí de Mediona)

La Passada és una obra de Sant Quintí de Mediona (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia emplaçada en una zona limitada per un revolt de la carretera d'Igualada a Sitges, prop de Sant Quintí de Mediona. És un edifici de planta baixa, pis i golfes, amb teulada a dues vessants. La façana principal té un gran balcó d'obra. Hi ha una galeria lateral amb arcs rebaixats sobre pilars, i un terrat amb balustrada de terracota. El conjunt compta amb un baluard i una capella, així com edificis agrícoles annexos, i es completa amb un jardí i un petit bosquet.

## Història

La Passada va ser construïda durant el segle xviii, d'acord amb la inscripció de la façana, (1797).

## Referències

* 1 2 3 «La Passada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Eutropi d'Aurenja

    Per a d'altres sants del mateix nom, vegeu: Eutropi de Saintes
Eutropi d'Aurenja (Marsella, entre 395 i 423 - Aurenja, Valclusa, 27 de maig de 475) fou el primer bisbe d'Aurenja (Valclusa), al segle v. És venerat per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Nascut a Marsella sota el regnat d'Honori (395-423), al si d'una família rica i noble, canvià de vida en quedar-se vidu. Llavors es lliurà a la religió, cridant l'atenció del bisbe Eustasi de Marsella, que li proposà de fer-se clergue. Després de negar-s'hi, finalment acceptà i s'ordenà diaca.
En 463, en morir el bisbe Just d'Aurenja, fou elegit com a successor seu per unanimitat. En arribar a la ciutat, s'espantà de la tasca que se li encomanava i fugí abans d'entrar a Aurenja. Segons la tradició, un home anomenat Aper el convencé perquè hi tornés i es consagrés als seus nous fidels. Fou bisbe durant uns dotze anys, portant-hi una vida molt austera i rigorosa. Ell mateix treballava en tot el que calgués, en un moment que la ciutat estava en procés de reconstrucció, tant al camp com a les obres, fent-hi treballs manuals durs.
Participà en els concilis d'Arle en 463 i 475. Morí el 27 de maig de 475 i fou sebollit a la basílica de Sant Julià d'Antioquia, a Aurenja, que ell mateix havia fet aixecar.

## Veneració

Se'n conserven relíquies a la col·legiata de Notre-Dame de l'Assomption de Cuers
Cap al 500, el seu successor Ver escrigué la Vita (BHL 2782). a més de l'epitafi del sant. La Vita en parla de diversos miracles: exorcismes, guariments, extinció d'incendis per la pregària, etc.
Una de les cartes de Sidoni Apol·linar és adreçada a Eutropi: la VI, 6, datada l'hivern de 471-472 a Clarmont d'Alvèrnia.

## Bibliografia

* ↑ Alban Butler, Godescard, Vies des pères des martyrs et des autres principaux saints, 1830
* ↑ Mémoire de Saint Eutrope, Évêque d'Orange au V siècle.
* ↑ sur patrimoine-de-france
* ↑ Text llatí editat per Ph. Varin, a Bulletin du Comité Historique des monuments écrits de l'histoire de France. Histoire-Sciences-Lettres, tome I. Paris, 1849, p. 53-64
* ↑ Traducció al francès: Charles Louis Richard, Bibliothèque sacrée, ou Dictionnaire universel historique, dogmatique ..., 1822
* André Reyne, Saint Eutrope : évêque d'Orange au Ve siècle. Avignon, Editions Aubanel, 1991.