OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# San Pedro de Ceque

San Pedro de Ceque és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 734 | 721 | 684 | 651 |
# Volta a Llombardia 1929

La Volta a Llombardia 1929 fou la 25a edició de la Volta a Llombardia. Aquesta cursa ciclista organitzada per La Gazzetta dello Sport es va disputar el 26 d'octubre de 1929 amb sortida i arribada a Milà després d'un recorregut de 238 km.
La competició fou guanyada per l'italià Pietro Fossati (Maino-Clement) per davant dels seus compatriotes Adriano Zanaga (Touring) i Raffaele di Paco.
Mario Bianchi arriba segon però és relegat al setè lloc.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Pietro Fossati | Maino-Clement | 8h 13' 10" |
| 2 | Adriano Zanaga | Touring | m. t. |
| 3 | Raffaele di Paco | Individual | m. t. |
| 4 | Felice Gremo | Ideor | m. t. |
| 5 | Learco Guerra | Maino-Clement | m. t. |
| 6 | Luigi Barral | Individual | m. t. |
| 7 | Mario Bianchi | Gloria-Hutchinson | m. t. |
| 8 | Pietro Bestetti | Bianchi-Pirelli | + 3' 40" |
| 9 | Adolfo Martelli | | m. t. |
| 10 | Ambrogio Morelli | Gloria-Hutchinson | m. t. |

## Referències

* Resultats a Les-Sports.info
* El Sitio de Ciclismo

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa (italià)
# Mort assistida

Mort assistida és un terme genèric per a l'ajuda a morir que pot referir-se a qualsevol dels següents procediments:
* Eutanàsia, intervenció que provoca o accelera la mort d'un pacient terminal amb la intenció d'evitar sofriment i dolor.
* Suïcidi assistit, ajuda o assistència a una altra persona per acabar amb la seva vida.
* Sedació terminal, administració de medicaments amb efecte tranquilizante o sedant a una persona que està a la vora de la mort, podent accelerar el decés del pacient.

## Vegeu també

* Dret a morir
* Mort digna
# Sparta (Geòrgia)

Sparta és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2000 tenia 1.265 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sparta tenia 1.522 habitants, 617 habitatges, i 385 famílies. La densitat de població era de 322,9 habitants/km².
Dels 617 habitatges en un 26,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 25,4% hi vivien parelles casades, en un 31,8% dones solteres, i en un 37,6% no eren unitats familiars. En el 35% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,4% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 23,1% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 15,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 74,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.580 $ i la renda mediana per família de 24.044 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.375 $ mentre que les dones 17.375 $. La renda per capita de la població era d'11.403 $. Entorn del 31,8% de les famílies i el 34,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sparta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sparta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Organització Sionista d'Amèrica

L'Organització Sionista d'Amèrica (en anglès: Zionist Organization of America) (ZOA) és l'organització del lobby israelià dels Estats Units, més antiga dels Estats Units d'Amèrica. La ZOA va ser fundada en 1897. La ZOA disposa d'oficines en els Estats Units d'Amèrica, i a l'Estat d'Israel.

## Activitats

La ZOA també promou una bona relació entre Israel i els Estats Units. La ZOA treballa per protegir els estudiants universitaris, i als estudiants de secundària jueus, de la intimidació, l'assetjament, i la discriminació. La ZOA lluita contra l'antisemitisme en els campus, a tot el país. La tasca de la ZOA és informar i educar a l'opinió pública, als funcionaris electes, als mitjans de comunicació, als estudiants de secundària i als universitaris, sobre diverses dades i fets relatius a l'Estat d'Israel.

## Capítols

La ZOA disposa d'uns 25.000 membres repartits per tot el país, i disposa de capítols en els Estats Units (a ciutats com; Chicago, Cleveland, Dallas, Detroit, Los Angeles, Miami, Milwaukee, a l'estat de Nova Jersey, a Filadèlfia, a Pittsburgh i a Washington DC). La ZOA actualment treballa per enfortir les relacions entre els Estats Units i Israel, mitjançant diverses activitats educatives, i diversos programes de relacions públiques. La ZOA treballa cada dia en el Capitoli, i lluita contra la difamació cap a l'Estat d'Israel, quan aquesta te lloc en els mitjans de comunicació, en els llibres de text o en els campus universitaris de tot el país.

## Història

Des de la seva fundació el 1897, l'Organització Sionista d'Amèrica ha estat lluitant en benefici del poble jueu i de la Terra d'Israel. Sota el lideratge d'il·lustres presidents com el jutge del Tribunal Suprem dels Estats Units, Louis Brandeis, el rabí Dr. Abba Hillel Silver, i l'actual president nacional, Morton A. Klein, la ZOA ha estat en la primera línia de l'activisme jueu.

## Referències

* ↑ www.zoa.org/

## Enllaços externs

* Zionist organization of America (anglès)
# San Pedro de Macorís (província)

San Pedro de Macorís és una província de la República Dominicana. La seva capital, amb el mateix nom, es troba molt a prop de la capital nacional Santo Domingo i té una important indústria de sucre. La província és també coneguda com a San Pedro, SPM o Serie 23 pels primers dos números de la seva identificació Dominicana o Cedula.
Els ciutadans de San Pedro de Macorís són anomenats petromacorisanos. Durant les festes de carnaval, els diables (Guloyas/ Buloyas) tendeixen a desgastar fuetes (fuets), aspecte relacionat amb l'agricultura de bestiar tradicional de la regió.
Des del de 20 de juny de 2006, la província està dividida en els següents municipis i districtes (D.M.):
* Consuelo
* Guayacanes
* Quisqueya
* Ramón Santana
* San José de los Llanos, districtes municipals: Gautier, El Puerto
* San Pedro de Macorís, capital de província
Llista dels municipis i els districtes municipals amb la seva població segons el cens de 2012.
| Nom | Població total | Població urbana | Població rural |
| Consuelo | 36.588 | 28.063 | 8.525 |
| Guayacanes | 37.889 | 37.144 | 745 |
| Quisqueya | 24.885 | 16.316 | 8.569 |
| Ramon Santana | 16.548 | 2.569 | 13.979 |
| San José de los Llanos | 38.989 | 7.856 | 31.133 |
| San Pedro de Macorís | 263.951 | 218.055 | 45.896 |
| Total San Pedro de Macorís província | 418.850 | 310.003 | 108.847 |

## Referències

* ↑ Gwillim Law - Statoids. «Provinces of the Dominican Republic». [Consulta: 26 maig 2007].
* ↑ Oficina Nacional de Estadistica, Departamento de Cartografia, Division de Limites y Linderos. «Listado de Codigos de Provincias, Municipio y Distritos Municipales, Actualizada a Junio 20 del 2006» (en castellà). Arxivat de l'original el 2007-03-14. [Consulta: 24 gener 2007].
* ↑ Consejo Nacional de Población y Familia. «Censos y Proyecciones de la Población Dominicana por Regiones, Provincias, Municipios y Distritos Municipales, 2012» (PDF) (en castellà). [Consulta: 11 octubre 2010].

## Enllaços externs

* Oficina Nacional de Estadística, Statistics Portal of the Dominican Republic
* Oficina Nacional de Estadística, Maps with administrative division of the provinces of the Dominican Republic, downloadable in PDF format
# Villaprovedo

Villaprovedo és un municipi espanyol de la província de Palència, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya). El 2023 tenia 52 habitants.

## Referències

* ↑ «Castilla y León (Spain): Municipalities in Provinces» (en anglès), 3 gener 2024. [Consulta: 14 juliol 2024].
# Garcirrey

Garcirrey és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Cipérez i Sando, a l'Est amb Tabera de Abajo, al Sud amb Aldehuela de la Bóveda i La Fuente de San Esteban i a l'Oest amb Buenamadre, Pelarrodríguez i El Cubo de Don Sancho.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 115 | 113 | 111 | 101 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-02-19 a Wayback Machine.
# Sant Joan Baptista de Rodonyà

Sant Joan Baptista és l'església parroquial al centre del poble de Rodonyà (Alt Camp) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

L'església és de planta basilical amb tres naus i quatre trams. Els suports són pilars i pilastres, i els arcs són de mig punt. La nau central i el creuer són coberts de volta de canó amb llunetes. A l'exterior, la façana està dividida verticalment en 3 cossos: el de l'esquerra correspon al campanar, de planta quadrada, acabat en torre octogonal; el central presenta, centrada, la porta rectangular d'accés, damunt la qual s'ordenen un petit nínxol, una obertura circular i un acabament en frontó triangular; el tercer cos és llis. La coberta és de teula, a dues vessants. És un edifici de paredat amb reforços de pedra, arrebossat i pintat.

## Història

La primitiva església parroquial de Rodonyà fou la del castell, que apareix esmentada el 1492 i el 1513 i que va ser sufragània de la de Montferri fins a mitjan segle xvi. L'actual església de Sant Joan Baptista fou construïda en la segona meitat del segle xix.
Fins a l'any 1957 va pertànyer a la diòcesi de Barcelona. Actualment, la parròquia està agrupada a la de Sant Ramon de Masllorenç (Baix Penedès), adscrita a l'arxiprestat de l'Alt Camp de l'arquebisbat de Tarragona.

## Referències

* 1 2 3 «Església de Sant Joan Baptista». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].
* ↑ «Sant Joan Baptista». Cercador de parròquies. Arquebisbat de Tarragona. [Consulta: 24 maig 2012].

## Enllaços externs

* Mapa de recursos culturals, Diputació de Tarragona
# Sport Club Santa Maria

L'Sport Clube Santa Maria és un club capverdià de futbol de la ciutat de Santa Maria a l'illa de Sal.

## Palmarès

* Lliga de Sal de futbol:
       1982, 1987, 1989, 1992, 1997, 1998, 2009
* Copa de Sal de futbol:
       2017-18
* Supercopa de Sal de futbol:
       2009
* Torneig d'Obertura de Sal de futbol:
       2016/17, 2017

## Referències

* ↑ «Tribuna Vip – Sport Club Santa Maria comemora 75 aniversário» (en portuguès). TCV, 02-04-2012. [Consulta: 2 febrer 2017].
* ↑ SC Santa Maria at Facebook
* ↑ SC Santa Maria at Sports Mídia (portuguès)
* ↑ «Cape Verde Islands - List of Regional Tournament Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Organització Revolucionària Proletària del Nepal

Organització Revolucionaria Proletària del Nepal fou un partit polític comunista del Nepal sorgit el 1972, dirigit per Narayan Man Bijukchhe amb força principal a Bhaktapur. La seva branca juvenil era la Nepal Revolutionary Youth Union. El 1976 fou una de les organitzacions que va formar l'Organització de Treballadors i Camperols del Nepal de la que Narayan Man fou president.
# San Pedro de Gaíllos

San Pedro de Gaíllos és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Vódnaia Balka

Vódnaia Balka - Водяная Балка (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a les terres baixes de Kuban-Priazov, just a la frontera amb l'óblast de Rostov. És a 22 km al nord de Kusxóvskaia i a 201 km al nord de Krasnodar. Pertany al poble de Razdólnoie (Krasnodar).
# Gabriel de la Concepción Valdés

Gabriel de la Concepción Valdés, conegut com a Plácido (La Havana (Cuba), 18 de març, 1809 - idem. 28 de juny, 1844) fou un poeta cubà.
Era fill d'una ballarina burgalesa, Concepción Vázquez, y d'un mulato barber, Diego Ferrer Matoso. Dies després d'haver nascut va ser col·locat al torn de la Casa de Beneficència de l'Havana, circumstància a la qual degué el seu cognom, per haver estat fundada aquesta institució pel bisbe Gerónimo Valdés. El seu pare no se'n va fer càrrec fins que Gabriel va tenir deu anys. Plácido es dedicà a diversos oficis, (fuster, tipògraf, barber, empleat d'una casa de comerç) fins que ho va abandonar tot per dedicar-se a la poesia, que sentia bullir dins seu.
Es va casar a Matanzas, ciutat en els quals els diaris va col·laborar. Com a poeta va mancar de cultura del que se'n ressent la seva obra, en què al costat de composicions de tipus inferior se'n troben altres d'un mèrit extraordinari, com el romanç Jicotencatl, que el noble crític cubà Enrique Piñeyro diu que Góngora, de segur, no ho hauria fet millor. El mateix crític troba Plácido encertat en gèneres de tipus inferior, com la faula i l'epigrama i capaç de competir amb Iglesias i amb Iriarte.
El poeta Plàcido fou una altra de les víctimes de la tristament cèlebre Conspiración de l'Escalera. El fiscal, tinent Pedro Salazar, funcionari sense escrúpols, va oferir a Placido salvar-lo si feia revelacions importants i fins i tot va inventar l'existència d'un ofici del Capità General pel qual s'atorgava el perdó a Plácido tan bon punt comuniqués el fiscal Salazar que s'havia fet creditor a ell. Plácido va caure en el parany i va denunciar cinquanta-cinc persones, entre elles Domingo Delmonte i José de la Luz Caballero, la participació dels quals no es va poder provar mai. Les declaracions de Plácido, però, no li van salvar la vida, ja que miserablement enganyat, va ser víctima de la maldat de Salazar i el 28 de juny de 1844, després de romandre tres dies en capella al calabós de l'Hospital de Santa Isabel, a el barri de Versalles de la ciutat de Matanzas, se li va afusellar, en unió d'Andrés Dodge, el cunyat d'aquest, Santiago Pebre i deu sentenciats més. Plácido no va morir a la primera descàrrega i reclamava a la seva agonia que se l'acabés de matar. Un tret de gràcia va acabar definitivament amb la seva vida.
Les últimes composicions de Plácido, les va escriure ja condemnat, són les més conegudes, El comiat a la meva mare i el Adéu a la meva lira, per exemple, escrites totes dues en capella. També se li atribueix una notable composició molt popular, que va ser traduïda a diversos idiomes, la Pregària a Déu, que es diu va anar recitant camí del cadafal amb veu clara, enèrgica i ferma. Tot i això, s'ha negat això últim i fins que la Pregària sigui de Plàcido.

## Bibliografia

* 2n. Curso de Historia de Cuba text de Edilberto Malban i Elío Leiva, pàgs. 249/50 (La Havana, 1957)
# Sant Joan d'Àreu

Santa Joan d'Àreu és una antiga església romànica de l'entorn del poble d'Àreu, en el terme municipal d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà.
Se'n conserven poques restes, dins del nucli de població d'Àreu.
Històricament es tractava d'una església sufragània de la parroquial de Sant Feliu, situada a la Força d'Àreu. En el moment que es traslladà la categoria de parroquial de la Força al poble baix d'Àreu, no fou Sant Joan qui assumí aquest caràcter, sinó que restà com a capella de la nova església de Sant Climent i Sant Feliu d'Àreu. Així consta en una relació de capelles i esglésies del bisbat d'Urgell de l'any 1904.

## Bibliografia

* Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Joan d'Àreu». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Pladevall, Antoni; Castilló, Arcadi. «Alins de Vallferrera». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Joan d'Àreu en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sport Club Ulbra Ji-Paraná

L'Sport Club Ulbra Ji-Paraná fou un club de futbol brasiler de la ciutat de Ji-Paraná a l'estat de Rondônia.

## Història

L'Sport Club Ulbra Ji-Paraná fou fundat per la Universidade Luterana do Brasil de Ji-Paraná l'1 d'abril de 2005. El seu primer èxit fou el campionat estatal de Segona Divisió del mateix 2005. A continuació guanyà el Campionat rondoniense en tres temporades consecutives, 2006, 2007 i 2008. Va batre el Vilhena el 2006, el Jaruense el 2007, i novament el Vilhena el 2008. El club es va desfer el setembre de 2008, per la impossibilitat de trobar patrocinadors.

## Palmarès

* Campionat rondoniense:
** 2006, 2007, 2008
* Campionat rondoniense de Segona Divisió:
** 2005

## Estadi

El club disputava els seus partits com a local a l'Estadi Municipal José de Abreu Bianco, conegut com a Biancão, amb una capacitat màxima per a 4.400 espectadors, essent inaugurat el 23 de juny de 2002.

## Referències

* 1 2 «2ª Divisão» (en portuguès). Federação de Futebol do Estado de Rondônia. Arxivat de l'original el de gener 30, 2009. [Consulta: Febrer 26, 2009].
* ↑ Ulbra Ji-Paraná, campeão da Segunda Divisão Rondoniense de 2005 (en portuguès), 26/2/2009.
* ↑ «Rondônia State League 2005 - Second Level». RSSSF, Octubre 24, 2005. [Consulta: Febrer 26, 2009].
* ↑ «Rondônia State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «Rondônia State League 2006». RSSSF, Juny 16, 2006. [Consulta: Febrer 26, 2009].
* ↑ «Rondônia State League 2007». RSSSF, Juny 14, 2007. [Consulta: Febrer 26, 2009].
* ↑ «Rondônia State League 2008». RSSSF, Desembre 24, 2008. [Consulta: Febrer 26, 2009].
* 1 2 Bokel, Thiago. «Futebol no Norte agoniza e precisa de ajuda» (en portuguès). Lance!, Setembre 10, 2008. Arxivat de l'original el de juliol 24, 2011. [Consulta: Febrer 26, 2009].
* ↑ «Guia 209 Placar». Placar. Editora Abril [São Paulo], 1326-D, 2009, pàg. 91.
* ↑ «Bianão» (en portuguès). Templos do Futebol. [Consulta: Febrer 26, 2009].
# Organització Revolucionària dels Moros

L'Organització Revolucionària dels Moros (Moro Revolutionary Organization, MRO o MORO) fou un moviment polític i militar de les Filipines derivat de la the MCCCP (Moro Commission of the Communist Party of the Philippines) establerta com a grup separat del Partit Comunista vers 1984. Va tenir poca implantació a Mindanao.
Va col·laborar amb el RNRC (Ranao Norte Revolutionary Committee), grup radical format pels maranaos de Mindanao escindits del Front d'Alliberament Nacional Moro (MNLF) de Nur Misuari, i amb el MNRDF (Moro National Revolutionary Democratic Front), una altra organització radical sorgida també del MNLF.
L'organització va desaparèixer als anys noranta i fou restaurada el 2005 sota el nom d'Organització de Resistència i Alliberament dels Moros (Moro Resistance and Liberation Organization, MRLO).
# Villaró (Navès)

Villaró és una masia situada al municipi de Navès, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 583.
# Sant Joan de Barra

Sant Joan de Barra, o de la Sanya, era un castell amb Capella del poblat de Sant Joan de Barra, o de la Sanya, del terme comunal de la vila de Salses, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Estaven situats a l'antic lloc i castell del mateix nom, situat al nord-est de la vila de Salses, en una zona de sanyes (aiguamolls).
Aquest castell el segle xii pertanyia als Vernet, i després passà als vescomtes de Castellnou, els quals el van vendre als Santfeliu. El 1307 aquests darrers cedien Sant Joan de Barra al rei Jaume II de Mallorca.
No queda cap rastre de la fortificació o de l'església.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Salses». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere. «Castells i fortificacions militars del Rosselló anteriors al 1300: Castell de Barrès i Esglésies romàniques del Rosselló anteriors al 1300: Sant Joan de Barrès». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ Lloc on eren el castell i la capella de Sant Joan de Barra en els ortofotomapes de l'IGN
# Villorbina

Villorbina és una masia que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de Riner (Solsonès).

## Descripció

Masia de planta rectangular i teulada de dues vessants amb orientació nord-sud. La façana principal, al sud, té una porta d'arc de mig punt adovellada i al primer pis grans finestres allindades amb les dades de 1600 i de 1727. La planta baixa està coberta amb volta de canó i sòl de pedra. Al primer pis les estances que no estan reformades, conserven el sòl de pedra (grans lloses rectangular tallades). Quasi totes les portes interiors porten la data a la llinda (del final del segle xvii i començament del segle xviii). A la cara est s'hi ha obert una porta, ara la principal, amb una escala exterior de pedra. A la cara sud- oest hi ha grans terrasses amb barana de pedra construïdes recentment. Adossada a la casa hi ha una capella dedicada a Sant Tiburci. És de planta rectangular i teulada a dues vessants. La porta principal es troba a l'est, és un arc de mig punt adovellat; a un nivell superior s'ha obert un balcó i corona la façana un campanar d'espadanya d'una obertura. És d'una sola nau coberta amb volta de canó i amb l'absis pla. A l'altar major hi ha una imatge del Sant patró. El terra és de pedra, grans lloses rectangulars, i el parament és de carreus irregulars units amb morter.

### Notícies històriques

Aquesta zona on hi ha la masia de Vilurbina, formava part del territori organitzat i repoblat els segles xi-xii.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 «Masia de Vilurbina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 setembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments del Solsonès
# Stenocereus

Stenocereus és un gènere de cactus columnars com arbres natius de la Península de Baixa Califòrnia i altres parts de Mèxic, Arizona en els EUA, Costa Rica, i Veneçuela. Aquest gènere de 23 espècies s'ha ampliat per l'addicció d'espècies d'altres gèneres.
Les flors neixen a prop de l'àpex de les tiges i la majoria són nocturnes. Són considerades fàcils de conrear encara que de creixement lent.
Stenocereus thurberi és molt coneguda i extensament distribuïda per Arizona i nord de Mèxic.

## Taxonomia

* Stenocereus alamosensis
* Stenocereus aragonii
* Stenocereus beneckei
* Stenocereus eruca
* Stenocereus griseus
* Stenocereus gummosus
* Stenocereus hollianus
* Stenocereus montanus
* Stenocereus pruinosus
* Stenocereus queretaroensis
* Stenocereus stellatus
* Stenocereus thurberi
# Otomys denti

Otomys denti és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 1.950 i 3.000 msnm a Burundi, la República Democràtica del Congo, Malawi, Ruanda, Tanzània, Uganda i Zàmbia. Els seus hàbitats naturals són els herbassars montans o alpins, els boscos montans, els boscos pertorbats i els matollars de transició. Està amenaçat pels conflictes bèl·lics, l'activitat humana i els incendis forestals.
L'espècie fou anomenada en honor de l'explorador britànic R. E. Dent.

## Referències

* ↑ Taylor, P. J.; Maree, S. Otomys denti. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 21 juny 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 106. ISBN 978-0801893049.