OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Droizy

Droizy és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 77 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Droizy era de 77 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 40 habitatges, 31 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 39 habitatges eren cases. Dels 31 habitatges principals, 26 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 3 en tenien tres, 10 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 27 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Droizy el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 12 | 35 a 39 | 12 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 47 persones, 32 eren actives i 15 eren inactives. De les 32 persones actives 28 estaven ocupades (20 homes i 8 dones) i 4 estaven aturades (3 homes i 1 dona). De les 15 persones inactives 2 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa immobiliària i 1 d'una empresa de serveis.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Droizy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Droizy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Drújnaia

Drújnaia (en rus: Дружная) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que pertany al districte rural de Ielovski. El 2010 tenia 45 habitants.

## Referències

* ↑ «численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских населенных пунктов, сельских населенных пунктов Пермского края по итогам Всероссийской переписи населения 2010 года». Arxivat de l'original el 2013-07-10. [Consulta: 9 setembre 2019].
# Districte de Rutsiro

El districte de Rutsiro és un akarere (districte) de la província de l'Oest, a Ruanda. La seva capital és Gihango.

## Geografia i turisme

Rutsiro té molts llocs turístics, un dels quals és el Parc Nacional Gishwati-Mukura, que és una reserva protegida a la part nord-oest de Ruanda, no gaire lluny del llac Kivu.
Rutsiro també té el pany anomenat "Urutare rw'Abakobwa" que significa "El pany per a noies" que té una llarga història cultural. i al costat del llac Kivu hi ha moltes petites platges entre muntanyes

## Sectors

El districte de Rutsiro està dividit en 13 sectors (imirenge): Boneza, Gihango, Kigeyo, Kivumu, Manihira, Mukura, Murunda, Musasa, Mushonyi, Mushubati, Nyabirasi, Ruhango i Rusebeya.

## Referències

* Districtes de Ruanda a statoids
* Inzego.doc Arxivat 2018-05-17 a Wayback Machine. — Province, District and Sector information from MINALOC, the Rwanda ministry of local government.
* web del districte de Rutsiro
# Eduardo Escrig Reverter

Eduardo Escrig Reverter (Castelló de la Plana, 22 de juny de 1945) és un polític valencià, diputat a les Corts Valencianes en la III Legislatura.
Membre del Partit Popular, a les eleccions municipals espanyoles de 1987 fou escollit regidor de l'ajuntament de Vila-real i diputat de la diputació de Castelló. També fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1991. De 1991 a 1995 fou secretari de la Comissió de Governació i Administració Local de les Corts Valencianes.

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-12-10. [Consulta: 15 juny 2015].
# Atelopus siranus

Atelopus siranus és una espècie d'amfibi anur de la família dels gripaus (bufònids). És endèmica de la regió muntanyenca de Sira, a la selva central del Perú. La seva distribució és molt restringida, habitant solament les zones més altes de la serra, a uns 2400 msnm en selva nuvolosa. Solament s'han trobat 2 mascles, i porta sense haver-hi un registre d'aquesta espècie des de 1988, encara que és una zona molt inaccessible i amb prou feines explorada. Es desconeix l'ecologia de l'espècie i el seu estat poblacional.
Mesura entre 22 i 23 mm. El dors és de color fosc amb un clapejat groc. El ventre i els palmells de les potes són de color taronja i la superfície ventral de les potes segueix el mateix patró que el dors. A les dues espècies que més s'assembla és a A. erythropus i a A. tricolor.

## Referències

* 1 2 Lötters, S.. «Atelopus siranus». A: Rueda-Almonacid, J. V., J. V. Rodríguez-Mahecha, S. Lötters, E. La Marca, T. R. Kahn & A. Angulo. Ranas Arlequines. Conservación Internacional, 2005.
* ↑ Lötters, S., Angulo, A., Monteza, J.I. & Jungfer, K.-H. (2004). "Atelopus siranus." 2004 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2004. [Consulta: 6 de febrer de 2014]
* ↑ Lötters, S. & Henzl, M.J. «A new species of Atelopus (Anura: Bufonidae) from the Serrania de Sira, Amazonian Peru». Journal of Herpetology, 34, 2, 2000, pàg. 169-173.
# Bodrog

El Bodrog és un riu curt, afluent del Tisza, que discorre per Eslovàquia i per Hongria. El Bodrog està format per la confluència dels rius Ondava i Latorica prop de Zemplín. Travessa la frontera entre Eslovàquia i Hongria al poble de Felsőberecki (Hongria) i Streda nad Bodrogom (Eslovàquia), on és també el punt més baix d'Eslovàquia (94,3 msnm), i continua pel comtat hongarès de Borsod-Abaúj-Zemplén, fins que desemboca al riu Tisza a Tokaj.
Té una llargària de 67 km (15 a Eslovàquia i 52 a Hongria), i una superfície de 13.579 km² (972 km² a Hongria).
# Cabaña Verónica

La Cabaña Verónica és un refugi de muntanya al municipi de Camaleño (Cantàbria, Espanya), a 2.325 m als vessants del cim Tesorero, al Massís Central dels Picos de Europa. Està obert entre Setmana Santa i el 12 d'octubre, té una capacitat per a sis places en lliteres i és propietat de la Federació Càntabra d'Esports de Muntanya i Escalada. Està dotat de vitualles, una cuina de gas, farmaciola, una llitera especial per a evacuació d'accidentats i d'una emissora de ràdio pertanyent a protecció civil. No existeix font d'aigua propera.
Aquest peculiar refugi-bivac, de tan sols 9 m², és molt conegut entre els muntanyes dels Picos de Europa en ser, fins al 2007, el refugi guardat existent a major altura de la península Ibèrica.
Va ser inaugurat el 13 d'agost de l'any 1961 i com a curiositat indicar que va ser construït utilitzant la cúpula metàl·lica procedent de la bateria antiaèria del portaavions nord-americà "Palau", que es trobava, en aquell moment, en desballestament. El seu nom prové del d'una de les filles de Conrado Sentíes, un dels promotors i artífexs d'aquest aixopluc.

## Referències

* ↑ Desnivel.com. «Fallece Mariano, guarda del refugio Cabaña Verónica» (en castellà), 2008. Arxivat de l'original el 2012-07-09. [Consulta: 11 setembre 2011].
* ↑ El Diario Montañés. «Del Pacífico a refugio de Cabaña Verónica» (en castellà), 2010. [Consulta: 5 juny 2010].

## Enllaços externs

* Història i característiques del refugi Arxivat 2010-03-19 a Wayback Machine.
# Annabelle Serpentine Dance

Annabelle Serpentine Dance és un curtmetratge mut estatunidenc produït i dirigit per Edison Manufacturing Company el 1895. És una de les diverses pel·lícules produïdes per l'estudi a la fi del segle xix. Cada curt mostra la popular dansa serpentina interpretada per Annabelle Moore. Moltes de les versions es distribueixen en color, que va ser tenyit a mà.

## Argument

El ball es realitza en successió en un tret de bloqueig. El primer està en una faldilla que flueix, sostinguda per les seves mans amb els braços estesos. Ella somriu, amb ales de papallona a l'esquena i les ales de Mercuri en el pèl. El seu ball emfatitza el moviment de les seves cames visibles i nues. Ella trepitja alt, s'inclina i es mou a la seva dreta i esquerra. La segona ballarina té una faldilla llarga i voluminosa, i sosté pals en cada mà subjecta a les vores exteriors de la faldilla. Els patrons fluids de la faldilla dels moviments dels seus braços li donen a la segona escena una sensació diferent de la primera.

## Producció i Distribució

Es van llançar diverses versions de la pel·lícula en quatre dates: 10 d'agost de 1894; febrer de 1895; abril o agost de 1895 i 8 de maig de 1897. a pel·lícula va ser dirigida per William Kennedy Dickson i William Heise. Heise també va ser productor i operador de càmera.
Els historiadors cinematogràfics han comentat sobre les possibilitats que els espectadors redueixin la velocitat de les imatges; no era tècnicament possible en altres formes d'art.

## Vegeu també

* Annabelle Butterfly Dance

## Referències

* ↑ Yumibe, Joshua (2012). Moving Color: Early Film, Mass Culture, Modernism. Rutgers University Press, ISBN 9780813552989
* ↑ Perry, Ted (2006). Masterpieces of Modernist Cinema. Indiana University Press, ISBN 9780253347718
* ↑ Barker, Jennifer M. (2009). The Tactile Eye: Touch and the Cinematic Experience. University of California Press, ISBN 9780520258426

## Enllaços externs

* Annabelle Serpentine Dance a YouTube
# Mildà

En el Gènesi, capítol onzè, Mildà o Milcà és una filla d'Haran, germà del patriarca Abraham.
El seu pare va morir de forma prematura a Ur dels caldeus; i ella, el seu germà Lot i la seva germana Iscà es van traslladar a casa del seu avi Tèrah. Allà es va casar amb el seu oncle Nahor, germà d'Abraham, amb qui va tenir fins a vuit fills:
* Us, el primogènit,
* Buz
* Quemuel
* Quèssed
* Hazó
* Pildaix
* Idlaf
* Betuel, que seria pare de Rebeca, l'esposa del patriarca Isaac i mare d'Esaú i Jacob.

## Referències

* ↑ Gènesi. 9:29
* ↑ Gènesi. 22:20-23
* ↑ Gènesi. 24:24
# Eduardo Estíbariz Ruiz de Egiluz

Eduardo Estívariz Ruiz de Egilaz (Vitòria, 27 de maig de 1966) és un futbolista basc, ja retirat. Va jugar de defensa.

## Trajectòria

Estíbariz va donar els seus primers passos a les files del club de la seua ciutat natal, el Deportivo Alavés, on es va estar dos anys al primer equip, de 1985 a 1987. Eixe any fitxa per un altre club d'Euskadi, el Sestao Sport, on es manté dos anys més, jugant un total de 35 partits amb els verd-i-negres.
No serà fins al 1989 quan s'incorpore a un equip gran. L'Athletic Club compta amb els seus serveis a mitjans de la 88/89, on debuta en un partit contra l'Atlètic de Madrid. A San Mamés hi està gairebé deu anys, però no va esdevindre titular en cap moment, sense sobrepassar la vintena de partits. Juga 125 partits a primera divisió amb els lleons, i marca dos gols.
El Rayo Vallecano serà el seu darrer club important. Fitxa el 1997 i es converteix en un dels eixos defensius dels madrilenys. La 99/00 és la seua darrera temporada a Primera, i curiosament, la que més partits disputarà, fins a 23, i un gol.
La campanya 2000/2001 torna a Vitòria per a jugar a l'altre equip gasteiztarra, l'Aurrera, on apareix en 25 partits i fa 3 gols abans de retirar-se a l'acabar la temporada.
# Arara

Arara és una ciutat de l'estat brasiler de Paraíba. La seva població total era de 13.355 habitants el 2015.

## Referències

* ↑ «Arara - Panorama» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ «Arara - História & Fotos» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 3 desembre 2023].
# Arvanites

Els arvanites són un grup de població radicat a Grècia, tradicionalment parlen la llengua arvanítica, una varietat de l'albanès, juntament amb el grec. Històricament, arvanitis (grec: αρβανίτης) significava 'albanès' en general; actualment, fa referència exclusivament als que emigraren a Grècia, mentre que els albanesos en general són anomenats alvaní (grec: αλβανοί).
Es van establir al sud de Grècia durant la baixa edat mitjana i van ser la població dominant en algunes parts del Peloponès, Àtica i Beòcia fins al segle XIX. Actualment els arvanites s'identifiquen com a grecs com a resultat d’un procés d’assimilació i no es consideren albanesos. La llengua arvanítica es troba en estat d’esgotament a causa del canvi lingüístic cap al grec, la migració interna a gran escala cap a les ciutats i la posterior barreja de la població durant el segle xx.

## Referències

* ↑ «ARVANITE English Definition and Meaning | Lexico.com» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-09-05. [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ Liakos, Antonis. «Hellenism and the making of modern Greece: Time, Language and Space». A: Katerina Zacharia. Hellenisms. Culture, identity, and ethnicity from antiquity to modernity. Ashgate, 2008, p. 230.
* ↑ Trudgill, Peter (2000): Greece and European Turkey: From Religious to Linguistic Identity, in S Barbour, C Carmichael (eds.), Language and nationalism in Europe, Oxford University Press.
# Auxolophotis

Auxolophotis és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Auxolophotis cosmophilopis (Meyrick, 1934)
* Auxolophotis ioxanthias Meyrick, 1933

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 23 desembre 2018].
# Aycart del Fossat

Aycart del Fossat (fl....mitjans del segle xiii...) fou un trobador de Le Fossat (Arieja) de qui es conserven dues composicions.

## Vida

D'Aycart del Fossat es conserven dues composicions. Un sirventès polític que parla de la imminent batalla de Tagliacozzo entre Carles d'Anjou i Conradí i, per tant, és datable el 1267 o inicis de 1268.
L'altra composició és un partiment amb Girard Cavalaz. Aquest partiment es coneixia a través d'un manuscrit de Londres que només donava els noms de Girard i Aycart com a autors. Però després es descobrí que en un altre manuscrit de Bèrgam apareixia el mateix text atribuït a Aycard de Fossat i Girard Cavalaz.
El partiment, plantejat per Aycart, planteja una qüestió sobre el cel i l'infern i, concretament, a quin dels dos llocs preferiria Girard passar un mes, sense patir-los ni gaudir-los, per comprovar com són. Girard escull el paradís. En el manuscrit de Bèrgam el text va acompanyat d'una razó en llatí. Es data de vers 1250.
Tot plegat fa pensar que, malgrat ser originari d'Occitània, hauria fet alguna estada a Itàlia on semblen escrites les seves composicions.

## Obra

* (6a1 = 175a,1) Si paradis et enfernz son aital (partiment amb Girard Cavalaz)
* (7,1) Entre dos reis vei mogut et enpres (sirventès)

## Referències

* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Antoine de Bastard, Aicart del Fossat et les événements politiques en Italie (1268), in: Mélanges de philologie romane dédiés à la mémoire de Jean Boutière (1899–1967), vol. 1, p. 51–75, Lieja, Soledi, 1971
* Giulio Bertoni, I trovatori d'Italia: Biografie, testi, tradizioni, note. Roma: Società Multigrafica Editrice Somu, 1967 [1915], pàg. 84-85 i 302-306 per l'edició de la poesia (encara que el capítol està dedicat a Girard Cavalaz, dona algunes informacions sobre Aycart)
* Paolo Gresti, Un nuovo trovatore italiano? Osservazioni sul partimen tra Aycard de Fossat e Girard Cavalaz, "Si Paradis en enfernz son aital" (BdT 6a.1), in Il genere ‘tenzone’ nelle letterature romanze delle Origini. Atti del convegno internazionale (Losanna, 13-15 novembre 1997), a cura di Matteo Pedroni e Antonio Stäuble, Ravena 1999, pp. 341-354.

### Repertoris

* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Girard és el número PC 6a i 7 (apareix amb dos números perquè encara no era atribuïda a Aycart del Fossat la peça 6a,1)]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://www.rialto.unina.it/BdT.htm
* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-007/7%20-%20Aicart%20del%20Fossat.htm
* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-006a/6a%20-%20Aicart.htm
* Pàgina del cançoner on es conserva el sirventès
# Aydid

Aydid o Aidid és el nom dels següents personatges:
Malnom que dugueren dos presidents de Somàlia:
* Muhammad Fara Hassan, àlies Aydid
* Hussein Mohamed Farrah, àlies Aydid junior
# Aphanius mento

Aphanius mento és una espècie de peix de la família dels ciprinodòntids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Iran, Iraq, Síria, Israel, Jordània, el Líban i Turquia.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 «Aphanius mento» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Bahr al-Ghazal del nord

Bahr al-Ghazal del Nord o Bahr al-Ghazal septentrional (anglès: North Bahr al-Ghazal o Northern Bahr el Ghazal) és un dels deu estats del Sudan del Sud, amb una superfície de 33.558 km², part de la regió de Bahr al-Ghazal. La capital n'és Aweil. Es va crear el 1994 per divisió de l'estat de Bahr al-Ghazal (1991-1994). L'any 2008 tenia 720.898 habitants. Està dividit en cinc comtats: Aweil West, Aweil North, Aweil East, Aweil South West i Aweil South.

## Bandera

La bandera de l'estat és al revés de l'antiga bandera de la província i de l'estat tal com va existir fins a 1994: és blanca amb una au característica al centre (mirant al vol) dins un disc verd, i el nom a la part inferior (antigament, la regió tenia bandera verda amb un disc blanc i l'au mirant al pal, i el nom estava sota l'au).

## Governadors

* Joseph Ajaung 1994-1997
* Kuaj Miar 1997-2001
* Kon Dir Dotjok 2001-2005
* Kol Manyang Gok (interí) 18 de juliol a 30 de setembre del 2005
* Maryang Akoi Ago (Akuei Deng Mareng) 2005-2006
* Madut Biar Yel 2006-2008
* Paul Malong Awan Anei 2008-

## Referències

* ↑ «5th Sudan Population and Housing Census – 2008» (en anglès). Central Bureau of Statistics/Southern Sudan Centre for Census Statistics and Evaluation. Arxivat de l'original el 2013-05-20. [Consulta: 9 juliol 2011].
# Audur

Adur o Audur fou el nom d'una comunitat que dirigia com a kavalgars alguns pobles del districte de Nellore a la presidència de Madras, Índia, durant el període britànic.
Els caps adur gaudien del privilegi d'homes kavalgars, és a dir antics líders de grups de bandits, amb certs drets policials i de control sobre alguns llogarets i pobles, a canvi d'abstenir-se de fer depredacions. Estaven subordinats al poligars, que responien dels kavalgars davant el govern britànic, dins els límits de la seva jurisdicció.
# Barraca de vinya (Gaià)

La Barraca de vinya és una obra de Gaià (Bages) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Barraca de planta quadrada i construïda de pedra. Coberta de fusta, pedra i fang. Orientada al sud.

## Història

Encara que la barraca està en un camp de blat, possiblement era vinya abans de la fil·loxera. Encara que la barraca podia esser posterior doncs hi ha una pedra que senyala la data de 1906.

## Referències

* 1 2 «Barraca de vinya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
# Barraca de vesc (la Galera)

La Barraca de vesc és una obra de la Galera (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Barraca per a caçar al vesc construïda amb murs de pedra en sec.
El sistema de caça està basat en la creació d'un parany a l'entorn d'un arbre per a caçar tords a la tardor. El mecanisme és disposar el parany a les branques altes on l'ocell es para. Es caça a la nit. La construcció consisteix en un mur de pedra en sec d'uns 0,60 x 0,70 m d'amplada 1,30 -1,50 m d'alçada situat fent un cercle que està tot envoltat d'arbres. Té una porta per accedir-hi i unes finestres baixes que donen claror a la nit.

## Referències

* 1 2 «Barraca de vesc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 març 2019].

## Enllaços externs

* «Barraca de vesc». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Bartolomé Hidalgo

Bartolomé José Hidalgo Jiménez (Montevideo, 1788 − Buenos Aires, 1822), més conegut com a Bartolomé Hidalgo, va ser un escriptor uruguaià, precursor − al costat de l'argentí Hilario Ascasubi − de la poesia gautxesca al Riu de la Plata.

## Biografia

Orfe des d'edat primerenca, va viure amb la seva mare i les seves germanes a Montevideo. La pobresa de la ciutat colonial i la seva condició de fill de llar modesta el van marcar, li van fer sentir els seus rigors. A més, va formar part del cos militar de José Gervasio Artigas, i va participar en la lluita contra els invasors portuguesos fins al seu exili a Buenos Aires.

## Creació literària

Bartolomé Hidalgo pertany a la cultura popular. És un d'aquells autors que es poden definir com a «essencials», és a dir, aquells que més enllà de la vestidura lírica o literària, tenen la seva importància en el que diuen.
Els seus Cielitos, que parlen de la peripècia patriòtica, van esdevenint després en poemes en els quals s'incorporen les primeres denúncies que després continuaran la veu dels trenta-tres gautxos orientals i més tard la veu de Martín Fierro; és a dir, amb autors com Antonio Lussich i José Hernández, successivament.
És considerat a l'actual Uruguai el primer poeta que canta a la pàtria per ser l'autor de la primera cançó sobre els orientals, la Marcha Oriental, la qual diu:
| « | Orientals, la pàtria perilla, reunits al Salt voleu; Llibertat entoneu en la marxa i al retorn digueu Llibertat. | » |
En el Cielito de la Independencia canta a les Províncies Unides del Riu de la Plata (actuals Argentina i Uruguai):
| « | Avui una Nació en el món es presenta, doncs les Províncies Unides proclamen la seva Independència. | » |

## Obra

* Marcha Oriental: Himno Oriental (1811)
* Sentimientos d'un patriota (1816)
* La libertad civil (1816)
* El Triunfo (1816)
* Marcha Nacional Oriental (1816)
* Epitalamio a don Francisco de Antuña (1818)
* Cielito a la Acción de Maipú (1818)
* Cielito a la venida de la expedición española (1819)
* Un gaucho de la Guardia del Monte contesta al Manifiesto de Fernando (1820)
* Cielito patriótico del gaucho Ramón Contreras (1820)
* Diálogo patriótico interesante (1821)
* Nuevo diálogo patriótico (1821)
* Al triunfo de Lima y el Callao (1821)
* Relación (1822)

## Referències

* ↑ uruguayeduca.com. «Monument de Bartolomé Hidalgo» (en castellà). Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 28 abril 2012].
* ↑ Poesía gauchesca. Biblioteca Ayacucho, Caracas 1977
* ↑ oni.escuelas.edu.ar. «Biografia de Bartolomé Hidalgo» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-01-12. [Consulta: 28 abril 2012].
* ↑ bibliotecasvirtuales.com. «Biografia de Bartolomé Hidalgo» (en castellà). Arxivat de l'original el 2012-04-28. [Consulta: 28 abril 2012].

## Enllaços externs

* Trobadors: Cançons de Bartolomé Hidalgo (castellà)
* Introducció a la literatura gautxesca Arxivat 2008-04-02 a Wayback Machine. (castellà)