OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Càstig corporal escolar

El càstig corporal escolar encara existeix actualment en algunes escoles dels Estats Units. El càstig corporal, també conegut com a càstig físic o disciplina física, es defineix com l'ús de la violència física per causar un dolor o un malestar corporal deliberat, com a resposta a algun comportament no desitjat per part de l'alumne.
A les escoles dels Estats Units, el càstig corporal pren la forma d'un mestre, professor o director d'escola, colpejant les natges d'un estudiant amb una paleta de fusta, duent a terme una pràctica popularment coneguda com a spanking.
La pràctica va ser considerada constitucional per la Cort Suprema dels Estats Units, en el cas "Ingraham contra Wright" de 1977, ja que el tribunal va sostenir que la clàusula relativa als càstigs cruels i inhumans, present en la vuitena esmena, no s'aplicava al càstig corporal disciplinari a les escoles públiques, sinó que es limitava al tractament dels presos que han estat prèviament condemnats per un crim.
Des d'aleshores, diversos estats dels Estats Units han prohibit el càstig corporal a les escoles públiques. El darrer estat a prohibir-ho va ser l'estat de Nou Mèxic, en 2011, i la darrera prohibició estatal de facto, va ser a Carolina del Nord, en 2018, quan el darrer districte escolar que encara feia servir el càstig físic en aquell estat va prohibir aquesta pràctica.
A partir de 2018, el càstig corporal segueix sent legal a les escoles privades de tots els estats dels EUA, excepte a l'estat de Nova Jersey i a Iowa. El càstig físic com a forma de disciplina escolar, és legal a les escoles públiques de dinou estats, està permès a divuit d'ells, i és practicat a quinze.
El càstig corporal a l'escola és il·legal al Canadà, Europa, Austràlia i Nova Zelanda, la qual cosa converteix als Estats Units d'Amèrica en l'únic país del món occidental on encara es permet el càstig corporal a l'escola; en l'actualitat, la pràctica està prohibida a 128 països del Món.

## Referències

* ↑ Gershoff, E.T.. Center for Effective Discipline. Report on Physical Punishment in the United States: What Research Tells Us About Its Effects on Children (en anglès), 2008 [Consulta: 21 octubre 2020]. Arxivat 2016-01-27 a Wayback Machine.
* ↑ Caron, Christina «En Estados Unidos aún se permite el castigo corporal en las escuelas de varios estados» (en castellà). The New York Times, 21-12-2018.
* ↑ Gershoff, E.T. «School corporal punishment in global perspective: prevalence, outcomes, and efforts at intervention» (en anglès). Psychology, Health & Medicine, 22, 1, 2017, pàg. 224–239. DOI: 10.1080/13548506.2016.1271955. PMC: 5560991. PMID: 28064515.
* ↑ Oluwole, Joseph. «Ingraham v. Wright» (en anglès). Enciclopèdia Britànica, 23-09-2014.
* ↑ «In many public schools the paddle is no relic» (en anglès). .
* ↑ Strauss, Valerie «19 states still allow corporal punishment in school» (en anglès). , 18-09-2014.
* ↑ Anderson, Melissa «Where teachers are still allowed to spank students» (en anglès). , 15-12-2015.
* ↑ «School spankings are banned just about everywhere around the world except in US» (en anglès). , 31-07-2019.
# DTA

DTA té els següents significats:
* Aliança Democràtica Turnhalle de Namíbia (del nom en anglès Democratic Turnhalle Alliance), partit polític de Namíbia
* Conveni de doble imposició (del nom en anglès Double Tax Agreement), tractat internacional per a evitar el pagament d'un mateix impost a dos estats diferents
# Demanda química d'oxigen

La demanda química d'oxigen (DQO) és un paràmetre que mesura la quantitat de substàncies que són susceptibles de ser oxidades als medis químics on són dissoltes o en suspensió d'una mostra líquida. Es fa servir per mesurar el grau de contaminació i s'expressa en mil·ligrams d'oxigen diatòmic per litre (mgO₂/l). Encara que aquest mètode pretén mesurar principalment la concentració de matèria orgànica, pateix interferències per la presència de substàncies inorgàniques susceptibles de ser oxidades (sulfurs, sulfits, iodurs...), que també es reflecteixen en la mesura.
És un mètode aplicable en aigües continentals (rius, llacs o aqüífers), aigües negres, aigües pluvials o aigua de qualsevol altra procedència que pugui contenir una quantitat apreciable de matèria orgànica. Aquest assaig és molt útil per apreciar el funcionament d'estacions depuradores d'aigües residuals. Tanmateix no és aplicable a l'aigua potable, ja que aquestes tenen un contingut molt baix en matèria oxidable i la precisió del mètode no seria l'adequada, en aquests casos es fa servir el mètode d'oxidabilitat amb permanganat potàssic.
La DQO varia en funció de les característiques de les matèries presents, de les seves proporcions respectives, de les seves possibilitats d'oxidació i d'altres variables. És per això que la reproductivitat dels resultats i la seva interpretació han de tenir una metodologia d'assaig ben definida i respectada.

## Procediment d'assaig (mètode del dicromat potàssic)

El procediment es basa en l'oxidació de la matèria fent servir dicromat potàssic en presència d'àcid sulfúric i ions de plata com catalitzador. La demanda química d'oxigen es calcula a partir de la diferència entre el dicromat afegit inicialment i el dicromat que es troba després de l'oxidació.
També es pot fer servir l'espectroscopia ultravioleta-visiblemesurant el color produït per la reducció del dicromat.

### Expressió dels resultats

       DQO (mg/l)= 8000 (V0-V1)T/V
On
* V0 és el volum de sulfat de ferro i amoni necessari per a la determinació (ml)
* V1és el volum de sulfat de ferro i amoni necessari per a l'assaig en blanc (ml)
* T és el valor de la solució de sulfat de ferro i amoni
* V és el volum de la mostra presa per a la determinació.

## Comparació amb la demanda biològica d'oxigen

El valor obtingut és sempre superior a la demanda biològica d'oxigen (aproximadament el doble), ja que s'oxiden per aquest mètode també les substàncies no biodegradables. La relació entre els dos paràmetres és indicativa de la qualitat de l'aigua. A les aigües industrials hi pot haver una major concentració de compostos no biodegradables.

## Vegeu també

* Demanda biològica d'oxigen
# Demarat

Demarat és el nom dels següents personatges:
* Demarat d'Esparta, rei euripòntida d'Esparta d'una data vers el 510 aC fins vers el 491 aC
* Demarat de Corint (baquíada), mercader i noble de Corint, membre de la dinastia dels baquíades
* Demarat de Corint (client de Filip II), corinti unit per llaços d'hospitalitat amb la família de Filip II de Macedònia.
* Demarat de Corint (escriptor), escriptor grec
* Demarat (filòsof), noble i filòsof greco-persa
# Demanda marshalliana

La demanda marshalliana o funció de demanda marshalliana, en el context de la teoria del consumidor, és una funció de demanda que relaciona els preus i quantitats demandades d'un bé, davant de variacions dels preus relatius i l'ingrés real de l'individu; sota aquesta lògica, la demanda marshalliana té en compte tant l'efecte renda com l'efecte substitució, assumint per cert que resol perfectament el problema de maximització de la utilitat. Aquesta demanda és anomenada de vegades demanda walrasiana o funció de demanda no compensada, pel fet que l'anàlisi original marshallià va ignorar l'efecte riquesa. Va ser nomenada en honor de l'economista anglès Alfred Marshall (1842 – 1924).
D'acord amb el problema de maximització de la utilitat, hi ha L béns amb p preus; el consumidor té w riquesa, i per tant, un conjunt de cistelles accessibles.
   $B(p,w)=\{x:\langle p,x\rangle \leq w\}$
on $\langle p,x\rangle$ és el producte dels preus i quantitat de béns. El consumidor té una funció d'utilitat de la forma:
   $u:{\textbf {R}}_{+}^{L}\rightarrow {\textbf {R}}$.
En conseqüència la funció de demanda marshalliana es defineix de la manera següent:
   $x^{*}(p,w)=\operatorname {argmax} _{x\in B(p,w)}u(x)$.
Si hi ha una única combinació maximitzadora d'utilitat per a cada preu i riquesa donada, llavors aquesta es denomina com la funció de demanda marshalliana.

## Referències

* ↑ Cuerdo, Miguel; Freire. Introducción a la microeconomía: comportamientos, intercambios y mercados. Madrid: ESIC Editorial, 2008, p. 289. ISBN 978-84-7356-540-0.

## Vegeu també

* Demanda hicksiana
# Diadoquita

La diadoquita és un mineral de la classe dels fosfats que rep el seu nom del grec διάδοχος diadojos (representant). Va ser anomenada així el 1837 per Johann Friedrich August Breithaupt, en al·lusió al seu origen secundari.

## Característiques

És un fosfat-sulfat de ferro de fórmula química Fe3+ 2(PO₄)(SO₄)(OH)·5H₂O. Es troba formant nòduls o en crostes massives. En general, la seva lluentor és mat en materials terrosos, tot i que pot agafar una lluentor cèria a subvítria quan es troba en masses granulars. El seu color oscil·la entre groc i groc-verdós o marró, verd brillant, groc brillant, groc pàl·lid a marró-groguenc sota llum transmesa. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 3 a 4.
Durant molt de temps, la diadoquita ha sigut considerada la mateixa espècie que la destinezita, fins que aquesta segona va ser redefinida a espècie pròpia l'any 2002. Avui dia són considerades espècies homòlogues, sent la didoquita la que es troba en forma amorfa i la destinezita l'espècie que cristal·litza en el sistema triclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la diadoquita pertany a «08.D - Fosfats, etc. només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ < 1:1» juntament amb els següents minerals: pitticita, destinezita, vashegyita, schoonerita, sinkankasita, mitryaevaïta, sanjuanita, sarmientita, bukovskyita, zýkaïta, giniïta, sasaïta, mcauslanita, goldquarryita, birchita i braithwaiteïta.

## Formació i jaciments

És un mineral secundari que es forma en els dipòsits de carbó a conseqüència de solucions enriquides en sulfats amb fosfats anteriors; comú en els dipòsits de fosfat secundaris en roques pegmatítiques granítiques. També en dipòsits de coves o com a subproductes posteriors a l'activitat minera.
Altres minerals als quals apareix sovint associat són: vivianita, fosfosiderita, melanterita, limonita, leucofosfita, beraunita, wavel·lita, vashegyita, rockbridgeita, pitticita, jahnsita, hidroxilapatita, ferrostrunzita i delvauxita.

## Varietats

La geldiadoquita és l'única varietat de diadoquita que es coneix, i es presenta en forma de gel.

## Referències

* ↑ «Diadochite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 juny 2014].
* ↑ «Geldiadochite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 juny 2014].
# Diadumen Farnese

El Diadumen Farnese és una escultura del segle i. De dimensions lleugerament inferiors a la mida natural, es tracta d'una còpia romana en marbre del Diadumen de Policlet. Va pertànyer a la col·lecció de la casa de Farnese, però actualment pertany i es troba en el Museu Britànic de Londres.

## Vegeu també

* Diadumen Vaison
* Hera Farnese

## Referències

* ↑ Número d'accés GR 1864.10-21.4 (Cat. Escultures 501)

## Bibliografia

* Ranuccio Bianchi Bandinelli e Mario Torelli, L'arte dell'antichità classica, Etruria-Roma, Utet, Torino 1976 (italià)
# Dorallcharita

La dorallcharita és un mineral de la classe dels sulfats que pertany al grup de l'alunita. El seu nom és una concatenació de la paraula francesa doré, pel color groc daurat del mineral, i Allchar, la localitat tipus a Macedònia del Nord. Els descobridors volien honrar aquesta localitat molt important, però el nom "allcharita" ja s'havia fet servir per un mineral que més tard va ser desacreditat.

## Característiques

La dorallcharita és un sulfat de fórmula química TlFe3+ 3(SO₄)₂(OH)₆. Cristal·litza en el sistema trigonal en forma de masses terroses de gra fi de cristalls pseudocúbics i romboèdrics, de fins a 8 μm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3 a 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la dorallcharita pertany a «07.BC: sulfats (selenats, etc.), amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran», juntament amb els minerals següents: alunita, ansita, ammonioalunita, ammoniojarosita, argentojarosita, beaverita-(Cu), huangita, hidroniojarosita, jarosita, natroalunita-2c, natroalunita, natrojarosita, osarizawaïta, plumbojarosita, schlossmacherita, walthierita, beaverita-(Zn), ye'elimita, atlasovita, nabokoita, clorothionita, euclorina, fedotovita, kamchatkita, piypita, klyuchevskita, alumoklyuchevskita, caledonita, wherryita, mammothita, linarita, schmiederita, munakataita, chenita, krivovichevita i anhidrocaïnita.

## Formació i jaciments

La dorallcharita va ser descoberta a Allchar en les porcions oxidades d'un dipòsit hidrotermal de sulfurs-sulfosals que contenien tal·li. També ha estat descrita a Jas Roux, a La Chapela en Gaudemar (Provença – Alps – Costa Blava, França) i a Erzmatt, a Buus (Basilea-Camp, Suïssa).

## Referències

* 1 2 3 «Dorallcharite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 juliol 2017].
* 1 2 «Dorallcharite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 5 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Draft de l'NBA del 1962

En el Draft de l'NBA de 1962 ens trobem amb diversos noms coneguts, com el futur entrenador Don Nelson i els futurs membres del Basketball Hall of Fame: Dave DeBusschere, Jerry Lucas i John Havlicek.

## Primera ronda

* = All-Star
* = Hall of Fame
| Posició | Jugador | Nacionalitat | Equip de l'NBA | Origen (Universitat/club) |
| 1 | Bill McGill | Estats Units | Chicago Zephyrs | Utah |
| 2 | Paul Hogue | Estats Units | New York Knicks | Cincinnati |
| 3 | Zelmo Beaty | Estats Units | St. Louis Hawks | Prairie View |
| 4 | Dave DeBusschere | Estats Units | Detroit Pistons | Detroit |
| 5 | Len Chappell | Estats Units | Syracuse Nationals | Wake Forest |
| 6 | Jerry Lucas | Estats Units | Cincinnati Royals | Ohio State |
| 7 | Wayne Hightower | Estats Units | Philadelphia Warriors | Kansas |
| 8 | Leroy Ellis | Estats Units | Los Angeles Lakers | St. John's |
| 9 | John Havlicek | Estats Units | Boston Celtics | Ohio State |

## Segona ronda

| Posició | Jugador | Nacionalitat | Equip de l'NBA | Origen (Universitat/club) |
| 10 | Terry Dischinger | Estats Units | Chicago Zephyrs | Purdue |
| 11 | John Rudometkin | Estats Units | New York Knicks | USC |
| 12 | Bob Duffy | Estats Units | St. Louis Hawks | Colgate |
| 13 | Kevin Loughery | Estats Units | Detroit Pistons | St. John's |
| 14 | Chet Walker | Estats Units | Syracuse Nationals | Bradley |
| 15 | Bud Olsen | Estats Units | Cincinnati Royals | Louisville |
| 16 | Hubie White | Estats Units | Philadelphia Warriors | Villanova |
| 17 | Gene Wiley | Estats Units | Los Angeles Lakers | Wichita State |
| 18 | Jack Foley | Estats Units | Boston Celtics | Holy Cross |

## Tercera ronda

| Posició | Jugador | Nacionalitat | Equip de l'NBA | Origen (Universitat/club) |
| 19 | Don Nelson | Estats Units | Chicago Zephyrs | Iowa |
| 20 | Bobby Rascoe | Estats Units | New York Knicks | Western Kentucky |
| 21 | Charles Hardnett | Estats Units | St. Louis Hawks | Grambling |
| 22 | Harold Hudgens | Estats Units | Detroit Pistons | Texas Tech |
| 23 | Porter Meriwether | Estats Units | Syracuse Nationals | Tennessee State |
| 24 | Chris Appel | Estats Units | Cincinnati Royals | USC |
| 25 | Dave Fedor | Estats Units | Philadelphia Warriors | Florida State |
| 26 | John Green | Estats Units | Los Angeles Lakers | UCLA |
| 27 | Jim Hadnot | Estats Units | Boston Celtics | Providence |
# Druten

Druten és un municipi de la província de Gelderland, al centre-oest dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 18.104 habitants repartits sobre una superfície de 42,43 km² (dels quals 4,52 km² corresponen a aigua). Limita la nord amb Neder-Betuwe, a l'est amb Beuningen, a l'oest amb West Maas en Waal i al sud-est amb Wijchen.

## Centres de població

* Afferden
* Deest
* Druten
* Horssen
* Puiflijk

## Administració

El consistori consta de 17 membres, compost per:
* Dorpslijst Druten - 4 regidors
* AKKOORD ’94 - 2 regidors
* Welzijn Druten - 2 regidors
* CDA - 2 regidors
* Dorpslijst Puiflijk / Druten-Zuid - 2 regidors
* SPD - 1 regidor
* VVD - 1 regidor
* Dorpslijst Deest - 1 regidor
* Dorpslijst Afferden - 1 regidor
* Dorpslijst Horssen - 1 regidor

## Enllaços externs

* www.druten.nl
# Druèla

Druèla (en francès Druelle) és un municipi francès, situat al departament de l'Avairon i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1954 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2007 |
| 988 | 784 | 905 | 958 | 1221 | 1420 | 1685 | 1906 | 1938 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2008 | André Bernard | |
| 2008- | Patrick Gayrard | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Droma

La Droma (Droma en occità, Drôme en francès) és un departament occità de França, situat a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. La capital és Valença. Li dona nom el riu homònim. Limita amb els departaments d'Ardecha, Isera, Valclusa, Alts Alps i Alps d'Alta Provença.

## Cultura

El territori del departament es divideix en dues àrees lingüístiques:
* L'occità cobreix gairebé tot el departament.
** L'occità parlat al departament pertany a la varietat vivaroalpina, que s'estén al Vivarès, Sinjau i Sant Bonet (Saint-Bonnet-le-Château) a l'oest fins als Alps italians a l'est, passant per la Droma. El vivaroalpí alhora es divideix en dos sots-dialectes:
*** El vivaro-delfinès, que cobreix gairebé tota la Droma i el nord del Vivarès (al nord de l'Ardecha) a les regions de Sinjau (Alt Loira) i de Saint-Bonnet-le-Château (Loira).
*** L'alpí, que cobreix els Alpes del Sud (a França i Itàlia) i que frega a l'est de la Droma.
** L'occità del Sud de la Droma (o provençal de Droma) de transició entre el vivaroalpí i el provençal.
* L'arpità cobreix gairebé la meitat nord de la Droma de Collines. Els parlars occitans (vivaroalpins) de la regió de Rumans d'Isèra (Tornon, Tain-l'Hermitage i Saint-Donat-sur-l'Herbasse) mostren trets de transició vers el francoprovençal, però resten occitans malgrat tot.

## Història

Droma fou un dels vuitanta-tres departaments originals creats durant la Revolució Francesa, el 4 de març de 1790 (en aplicació de la llei del 22 de desembre de 1789). Va ser creat a partir del Baix Delfinat, pertanyent a l'antiga província del Delfinat, i d'una petita part de la Provença.

## Política

Les principals atribucions del Consell Departamental són votar el pressupost del departament i escollir d'entre els seus membres una comissió permanent, formada per un president i diversos vicepresidents, que serà l'executiu del departament. Actualment, la composició política d'aquesta assemblea és la següent:

## Vegeu també

* Consell General de la Droma
* Llista de municipis de la Droma
* Llista de Cantons de la Droma

## Enllaços externs

* Consell General de Droma (francès)
# Drom ha-Xaron

El Consell Regional Drom ha-Xaron (en hebreu: מועצה אזורית דרום השרון) (Moatza Azorit Drom HaSharon) és un consell regional en el Districte Central d'Israel.

## Llista de comunitats i pobles

| Adanim Einat Elishema Eyal Gan Jaim Ganei Am Gat Rimon Givat Jen Givat Hashlosha Hagor | Jorashim Kfar Ma'as Kfar Malal Kfar Sirkin Magshimim Matan Najshonim Neve Yamin Neve Yerek Nir Eliyahu | Nirit Ramat Hakovesh Ramot Hashavim Sde Jemed Sde Warburg Tzofit Tzur Natan Yarjiv Yarkona |

## Enllaços externs

* Website Oficial Arxivat 2006-11-03 a Wayback Machine. (en hebreu)
# Drújne

Drújne (en (ucraïnès): Дружне) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 169 habitants. Pertany al districte de Simferòpol.

## Referències

* ↑ «Об установлении границ поселка Айкаван, сел Ана-Юрт, Дружного, Ивановки, Строгановки, Трудового Трудовского сельского совета (Симферопольский район) Автономной Республики Крым». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 14 desembre 2015].
* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Districte de Rubavu

El districte de Rubavu és un akarere (districte) de la província de l'Oest, a Ruanda. La seva capital és Gisenyi.

## Geografia i turisme

El districte es troba als marges del llac Kivu, al voltant de la ciutat de Gisenyi, i just travessant la ciutat fronterera de Goma a la República Democràtica del Congo. També és a la vora del volcà actiu Nyiragongo.

## Sectors

El districte de Rubavu està dividit en 12 sectors (imirenge): Bugeshi, Busasamana, Cyanzarwe, Gisenyi, Kanama, Kanzenze, Mudende, Nyakiliba, Nyamyumba, Nyundo, Rubavu i Rugerero.

## Referències

* Districtes de Ruanda a statoids
* Inzego.doc Arxivat 2018-05-17 a Wayback Machine. — Province, District and Sector information from MINALOC, the Rwanda ministry of local government.
* web del districte de Rubavu
# Districte de Rusizi

El districte de Rusizi és un akarere (districte) de la província de l'Oest, a Ruanda. La seva capital és Cyangugu.

## Geografia i turisme

El districte es troba a l'extrem meridional del llac Kivu, on hi desemboca el riu Ruzizi, pel qual es nomena el districte. La capital, Cyangugu, és un dels tres principals ports lacustres de Ruanda en el llac de Kivu (juntament amb Kibuye i Gisenyi) i limita amb la ciutat de Bukavu, més gran de la República Democràtica del Congo. El districte també conté la meitat occidental del bosc de Nyungwe, una destinació turística popular, una de les últimes zones forestals restants de Ruanda que alberga ximpanzés i moltes altres espècies de primats.

## Sectors

El districte de Rusizi està dividit en 18 sectors (imirenge): Bugarama, Butare, Bweyeye, Gikundamvura, Gashonga, Giheke, Gihundwe, Gitambi, Kamembe, Muganza, Mururu, Nkanka, Nkombo, Nkungu, Nyakabuye, Nyakarenzo, Nzahaha, Rwimbogo.

## Referències

* Districtes de Ruanda a statoids
* Inzego.doc Arxivat 2018-05-17 a Wayback Machine. — Province, District and Sector information from MINALOC, the Rwanda ministry of local government.
* web del districte de Rusizi
# Dècada del 1460
## Esdeveniments

* Les Illes Canàries passen a domini castellà
* Fi de la civilització maia
* Continua la Guerra de les Dues Roses
* Primer rei Songhai
* Guerra civil catalana
* Unió dinàstica de la Corona d'Aragó i la Corona de Castella per matrimoni

## Personatges destacats

* Marsilio Ficino
* Carles I de Borgonya
* François Villon
* Vlad Ţepeş
* Ferran el Catòlic
* Isabel I de Castella