OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Conjunt del circ de la Noguera de Tort: Estany Negre, Travessani, Tumeneia de Dalt i Monges

El circ de la Noguera de Tort es troba a la vall de Boí, a la capçalera de la Noguera Ribagorçana i conté un conjunt de 17 estanys de més de mitja hectàrea. Entre aquests es poden destacar els que tenen una major superfície com l'estany Negre (a 2126 m i de 9 ha), el de Travessani (a 2247 m i d'11 ha), el Tumeneia de Dalt (a 2320 m i de13.4 ha) i el de Monges (a 2418 m i de 14.7 ha). Els més profunds són l'estany de Monges (51 m) i el Negre (35 m). El circ està orientat de nord a sud i té una conca relativament petita coronada al nord, pel cim del Montardo (2833 m) i al sud la Punta Alta de Comalesbienes (3014 m).
L'estany de Monges té unes característiques químiques de l'aigua diferents de la resta d'estanys del circ, amb aigües molt toves comparables a les dels estanys del conjunt de Romedo més a l'est.
La vegetació dominant són els gespets o prats de Festuca eskia, tot i que també s'hi troben matollars nans de nabius (Vaccinium uliginosum i V. myrtillus), prats de pèlcaní (Nardus stricta) o de Bellardiochloa variegata, prats de Carex curvula, prats de Festuca airoides o de Festuca yvesii, i algunes molleres de Carex fusca. La vegetació aquàtica és present als dos estanys de menys altitud entre els relacionats, l'estany Negre i el de Travessani. A ambdós s'hi troben Potamogeton alpinus, Potamogeton berchtoldii i al de Travessani també hi ha Myriophyllum alterniflorum. En l'estany Negre també hi ha espargani (Sparganium alterniflorum), Ranunculus trycophyllus, Ranunculus aquatilis, Subularia aquatica i Nitella sp..
A tots quatre estanys s'hi han introduït truites, tant truita comuna (Salmo trutta) com truita irisada (Onchorrynchus mykiss).
La qualitat de l'aigua és Bona segons la classificació de la Directiva Marc de l'Aigua. Tot el circ de la Noguera de Tor es troba dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici, que en garanteix un bon estat de conservació.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Conjunt del circ de la Noguera de Tort: Estany Negre, Travessani, Tumeneia de Dalt i Monges». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 2 setembre 2014].

## Vegeu també

* Capçalera de Caldes o circ de la Noguera de Tor
# Cuaespinós ventreblanc

El cuaespinós ventreblanc (Mazaria propinqua) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) i única espècie del gènere Mazaria.

## Hàbitat i distribució

Habita la vegetació riberenca de les terres baixes de l'est d'Equador, est del Perú, nord de Bolívia, Amazònia i nord-est del Brasil i l'extrem sud-est de la Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ «Cuaespinós ventreblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. REV. 29-12-2010, (català)
# Cuaespinós vulpí

El cuaespinós vulpí (Cranioleuca vulpina) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).
Viu als canyars, matolls, i densa vegetació baixa, normalment a prop de l'aigua de les terres baixes, per l'est dels Andes, est de Colòmbia i centre i est de Veneçuela, cap al sud, a través de nord i centre del Brasil fins l'est de Perú i nord de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Cuaespinós vulpí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Cèlia Artiga Esplugues

Cèlia Artiga Esplugues (Reus, 1912 - 2000) va ser una pedagoga catalana. És coneguda per haver creat les jornades de mestres de Reus Tarragona i Valls, també pel seu llibre: L'Escola que jo he viscut, on descriu les seves experiències vitals i pedagògiques.

## Biografia

De jove els seus pares van emigrar a l'Argentina on van obrir un restaurant i no va tornar a Reus fins al 1923 on va estudiar a l'escola de Nostra Senyora de Misericòrdia. Va començar a estudiar per a mestra a l'Escola Normal de la Generalitat i, interessada pels nous mètodes, va treballar al parvulari Forestier. El 1934 va començar com a mestra a Reus però el 1937 (a l'edat de 22 anys) va haver de deixar la ciutat per anar a Arties a la Vall d'Aran on es va refugiar durant la guerra civil junt al seu marit i fills.
Després de la guerra va ser contrària als nous plans d'estudis i va intentar amb enginy esquivar la rigidesa de l'ensenyament franquista en diverses escoles de tot Catalunya. Mort encara jove el seu marit es va establir a Reus i va donar classes al col·legi del Barri de la Immaculada. Els seus objectius com a docent era aconseguir un mètode i material didàctic més eficaç per els seus alumnes. Al 1977 deixa l'escola publica i comença a realitza conferencies, cursos i seminaris al servei del ensenyament català on va promoure trobades d'equips de mestres de Reus, Tarragona i Valls, s'interessà per l'escola activa i va conèixer tot el que es publicava com a material per pàrvuls a Espanya, visitant també escoles d'Itàlia i de l'Argentina. A través de les Escoles d'Estiu, de les Escoles Universitàries de Mestres i de l'Institut de Ciències de l'Educació va fer un treball cultural intens per tot Catalunya i Andorra. El 1981 una escola a la ciutat de Reus rep el seu nom. Es jubilà de mestra a l'Escola Prat de la Riba de Reus.
Va morir el dia 3 de gener del 2000. La ciutat de Reus li va dedicar un carrer.

## Publicacions

* El material escolar: parvulari i cicle inicial. Vic: Eumo, 1983.
* L'Escola que jo he viscut: 1919-1977. Reus: Germans Palacín Artiga, 1991.

## Notes

* ↑ Segons la forma que estableix el Diccionari de reusencs de Josep Olesti, Homes i dones pels carrers de Reus d'Enric Tricaz i el llistat de carrers de l'Ajuntament de Reus

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 64-65.

## Bibliografia

* Puyol, Carme. Les Dones honorades als carrers de la ciutat: de la toponímia urbana de Reus. Reus: Arxiu Municipal, 2001. ISBN 8489688117
# Cènids

Els cènids (Caenidae) són una família d'insectes efemeròpters. Va ser descrita per l'entomòleg britànic Edward Newman (1801-1876) el 1853.
Són freqüents i viuen a les vores dels rius i en llocs de poc corrent. Els adults no tenen ales posteriors i disposen de tres cercs (cues). Solen ser petites, generalment inferiors a 12 mm. El primer parell d'ales té un serrell de pèls característic i la venació és reduïda. Les nimfes viuen en fons de corrents lents i tenen la segona brànquia desenvolupada fent com un estoig que amaga les següents. A diferència d'altres efímeres, aquestes poden trobar-se en ambients degradats i no són, doncs, indicadors fiables d'aigües no contaminades.

## Taxonomia

A Europa n'hi ha tres gèneres, Brachycercus, Cercobrachus i Caenis. Arreu del món hi ha 28 gèneres i més de cent espècies:
* Aenigmocaenis Malzacher, 2009
* Afrocaenis Gillies, 1982
* Afrocercus Malzacher, 1987
* Alloretochus Sun & McCafferty, 2008
* Amercaenis Provonsha & McCafferty, 1985
* Barnardara McCafferty & Provonsha, 1995
* Brachycercus Curtis, 1834
* Brasilocaenis Puthz, 1975
* Caenis Stephens, 1833
* Caenoculis Soldan, 1986
* Caenopsella Gillies, 1977
* Callistellina Sun & McCafferty, 2004
* Cercobrachys Soldán, 1986
* Clypeocaenis Soldan, 1978
* Irpacaenis Suter, 1999
* Kalimaenis Malzacher, 2013
* Latineosus Sun & McCafferty, 2008
* Madecocercus Malzacher, 1995
* Niandancus Malzacher, 2009
* Oriobrachys Sun & McCafferty, 2008
* Provonshara Malzacher, 2014
* Sparbarus Sun & McCafferty, 2008
* Susperatus Sun & McCafferty, 2008
* Tasmanocoenis Lestage, 1930
* Tigrocercus Malzacher, 2006
* Tillyardocaenis Kluge, 2004
* Trichocaenis Malzacher, 2009
* Wundacaenis Suter, 1993

## Referències

* ↑ Newman, Edward. «Proposed division of Neuroptera into two classe». A: Zoologist (pdf). volum XI (apendix). Londres: John van Voorst, 1853, p. clxxxi-cciv.
* 1 2 Plans i Ferrero, Marc. «Efemeròpters, Efímeres, Palometes». Salut pública. Diputació de Barcelona. [Consulta: 3 abril 2021].
* 1 2 3 Puig, Àngels. «Els efemeròpters: efímeres». Història natural dels Països Catalans. Fundació Enciclopèdia.
* ↑ Bauernfeind, Ernst; Soldán, Tomáš. «Caenidae Newman, 1853». A: Caenidae (en anglès). Brill, 2012, p. 486 ss. DOI 10.1163/9789004260887_023. ISBN 978-90-04-26088-7.
* ↑ «IRMNG - Caenidae Newman, 1853». [Consulta: 3 novembre 2021].
# Creu al Mèrit (Països Baixos)

La Creu al Mèrit (neerlandès: Kruis van Verdienste) és una condecoració neerlandesa, creada el 20 de febrer de 1941 per la Reina Guillemina I i atorgada a aquells que treballen en interès dels Països Baixos en accions contra l'enemic, i per distingir-se pel valor i la resolució.
Se situa sota el Creu de Bronze i té precedència sobre la Creu de l'Aviador. És la quarta condecoració neerlandesa al valor. Pot ser atorgada diversos cops. Llavors, el receptor llueix un número aràbic daurat sobre el galó ("2", "3", etc.). Se n'han atorgat 2.083, i pot ser concedida a títol pòstum.
El 20 de febrer de 1941, el govern neerlandès a l'exili de Londres va instituir diverses noves condecoracions per valentia. El nou camí que emprenia la guerra, amb la resistència civil i la marina mercant en gran perill ho feien necessari. Entre aquestes noves condecoracions trobem la Creu al Mèrit, els estatuts de la qual no requerien estar a la línia del front per guanyar-la.
Va ser atorgada de manera sovint a aquells que van aconseguir fugir a Anglaterra i a la resistència armada. Després de la Guerra de Corea ha estat rarament atorgada, però 6 soldats neerlandesos la van rebre el 2008 mentre que lluitaven amb els Talibans; un d'ells a títol pòstum.

## Disseny

Una creu de bronze de 35mm d'ample, amb els 4 braços rectangulars. A l'anvers, una "W" coronada en un cercle de fulles de llorer, per damunt dels braços de la creu. Al revers apareix el lleó neerlandès amb la inscripció "VOOR VERDIENSTE" (Per Valor) sobre la corona.
Penja d'un galó blau nassau taronja, amb una franja taronja de 6mm d'ample al mig.
# Crónica Reusense

Crónica Reusense: órgano del partido liberal conservador de avisos y noticias, va ser un periòdic reusenc de tendència liberal conservadora que va aparèixer el 4 de març de 1896 fins al 10 de febrer de 1900

## Història

Al número 1, en la seva presentació, exposen que Crónica de Reus (un diari que havia desaparegut el 1887), havia estat adquirit pel Diario de Reus, ja que els dos diaris tenien la mateixa ideologia, però que diferències sorgides amb la persona que figurava com a propietària del Diario de Reus han motivat l'aparició de Crónica Reusense. No es considera un diari nou: "es pues ya viejo periódico y de todos conocidos sus antecedentes"
Com a periòdic conservador, polemitza amb els diaris d'esquerres del moment (Les Circumstàncies, sobretot) i també amb el Diari de Reus.
Va tenir almenys tres directors: Antoni Albafull, Antoni Estivill i de Llorach i Joan Sugrañes Aleu. Hi col·laboraven Lluís Morote, Joaquim Arimon, Josep de la Loma i d'altres
El 10 de setembre de 1896 comuniquen que Crónica Reusense passa a ser un diari de tarda, perquè això permetrà conèixer les notícies que a través del correu arriben de Madrid, Barcelona i València el mateix dia, ja que fins ara no es coneixien fins a l'endemà. Milloren també la presentació. Durant el mes de gener de 1897 fan una edició de matí i una altra de tarda. De principis d'agost a finals de setembre del mateix any fan una sola edició però publiquen un suplement. A causa dels constants canvis d'horari de publicació el periòdic fa una davallada que l'obliga a publicar només una pàgina de notícies i tres d'anuncis. Per veure si aconseguia major difusió, el febrer de 1898 va decidir repartir gratuïtament el diari a tots els cafès de la província "al objeto que los productos anunciados en nuestro periódico tengan mayor publicidad".
El 10 de febrer de 1900 anuncien als seus lectors que volen introduir reformes en el diari i suspenen temporalment la publicació. Crónica Reusense ja no va tornar a editar-se.

## Aspectes tècnics

Format gran foli, tenia quatre pàgines a quatre columnes, que a partir del 10 de setembre de 1896 va passar a cinc columnes. S'imprimia a la Impremta de Josep M. Sabater a la Plaça del Rei, que signava en aquesta publicació com a «Imprenta de la Crónica Reusense», després a la de «Sucesores de la Vda. de Torroja», a la de «Hijos de Sanjuan» i finalitzà a la de Carreras y Vila des del 1897 al 1900.

## Localització

* Una col·lecció a la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus.
* Una col·lecció a la Biblioteca Pública de Tarragona, digitalitzada a la Biblioteca Virtual de Prensa Histórica.

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939

## Referències

* 1 2 200 anys de premse diària a Catalunya: 1792-1992. Barcelona: Arxiu Històric de Barcelona, 1995, p. 200.
* ↑ Arnavat, Albert. Publicitat comercial a Reus I. Reus: Ajuntament de Reus, 1996, p. 49. ISBN 8460522424.
* ↑ «Crónica Reusense». [Consulta: 16-I-2014].
* ↑ «Crónica Reusense». [Consulta: 16-I-2014].
# David Casamitjana i Cabestany

David Casamitjana i Cabestany (Castellnou de Seana, 17 de maig de 1932 - Manresa, 17 d'agost de 2021) fou un futbolista català de la dècada de 1950.
Casamitjana arribà a l'equip amateur del RCD Espanyol a l'edat de 16 anys, de la mà d'Antoni Segarra, qui havia estat jugador de l'Espanyol i era veí seu a Castellnou de Seana. Fou cedit a la UA Horta, el CE Manresa i la UE Sant Andreu, fins que l'any 1953 esdevingué definitivament jugador del primer equip de l'Espanyol. Formà un gran mig del camp a l'Espanyol al costat d'Emili Gàmiz fins a l'any 1958. Disputà la final de la Copa d'Espanya de l'any 1957 enfront del FC Barcelona i la temporada 1954-55 fou l'autor del gol a La Rosaleda de Màlaga que va permetre a l'equip salvar-se a la lligueta de promoció. Entre 1958 i 1960 defensà els colors del Reial Oviedo.
Fou tres cops internacional amb la selecció catalana i un amb la selecció espanyola B l'any 1956. En retirar-se del futbol s'establí a Manresa i adoptà l'ofici de pastisser.

## Referències

* ↑ «Mor David Casamitjana, exjugador manresà de l'Espanyol a la dècada dels 50». Regió7, 17-08-2021. [Consulta: 17 agost 2021].
* ↑ «David Casamitjana». hallofameperico, 03-09-2009.
* ↑ «Casamitjana». Mundo Deportivo, 01-12-1984.
* ↑ «Homenaje en Manresa a David Casamitjana». Mundo Deportivo, 30-10-1993.
* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Editorial Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.
* ↑ Dalmau, Francesc «Casamitjana, el futbolista de Primera que es va fer pastisser». Regió 7, 16-12-2013.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
* Base de jugadores
# David Casteu

David Casteu (Niça, 9 d'abril de 1974) és un pilot de motociclisme occità que competeix en enduro i en ral·lis raid com ara el Ral·li Dakar i el Campionat del món de l'especialitat. Del 2003 al 2016 va participar en tretze edicions del Ral·li Dakar, on el seu èxit principal és la segona posició final a l'edició del 2007.
L'any 2008 va guanyar el Ral·li de l'Europa Central (el qual substituïa el Ral·li Dakar, suspès aquell any) i el Ral·li dels Faraons. El 2010 va guanyar el campionat del món de Ral·lis Cross-Country en categoria 450cc.

## Palmarès al Ral·li Dakar

* 2003: 39è
* 2004: 32è
* 2005: 13è
* 2006: 8è (1 etapa)
* 2007: 2n
* 2009: 4t
* 2010: Abandona (1 etapa)
* 2011: 67è
* 2012: 41è
* 2013: Abandona (1 etapa)
* 2014: 10è
* 2015: 7è
* 2016: 18è

## Enllaços externs

* David Casteu - Lloc web oficial (francès)
Campions del Món de ral·lis cross-country$^1$ :
1999 - Magnaldi
2000 - Meoni
2001 - Gavardo
2002 - Sainct
2003 - Despres
2004 - Ullev./Gavardo
2005 - Coma/Gavardo
2006 - Coma/López
2007 - Coma/Czachor
2008 - Dabr./Czachor
2009 - Despres
2010 - Coma/Casteu
2011 - Rodrigues
2012 - Coma
2013 - Gonçalves
2014 - Coma
2015 - Walkner
2016 - Quintanilla
2017 - Quintanilla
2018 - Price
2019 - Sunderland
2020
2021 - Walkner :
$^1$En cursiva, les Copes del món prèvies al Campionat del món. :
# David Castillo Martínez

David Castillo Martínez (Fuenlabrada, 16 d'octubre del 1992) és un actor madrileny. És conegut popularment pel seu paper de "Jónathan García" a la sèrie Aída.

## Biografia

David es va introduir al món de la interpretació des de molt petit, ja que amb tan sols 7 anys va començar a realitzar alguns treballs de publicitat, dels quals va passar a fer petits papers en algunes sèries com Ana y los 7, Hospital Central o Manolito Gafotas. Però va aconseguir la popularitat en l'any 2005, en incorporar-se a la sèrie Aída, on interpreta a "Jonathan", fill de la protagonista. L'any 2012 li ofereixen el paper principal d'una altra producció, TBA. També va participar en el llargmetratge fet per a la televisió Cámping.
L'any 2004 debuta a la pantalla gran interpretant a Bernardo, un nen que viu amb el seu oncle homosexual, en el llargmetratge Cachorro. Aquest mateix any va participar encara en una altra pel·lícula, El séptimo día. Ha intervingut també en altres pel·lícules com El diario de Carlota al paper de Sergio i Torrente 4, on és "El Chancletas". Ha participat també en alguns videoclips del grup El Canto del Loco.

## Filmografia
### Cinema

* Cachorro (2004)
* El séptimo día (2004)
* El diario de Carlota (2010)
* @Wendy (2010, curtmetratge)
* Torrente 4 (2011)

### Televisió

* Hospital Central (2003)
* Manolito Gafotas (2004)
* Ana y los 7 (2004)
* Aída (2005-2014)
* Supervillanos (2006)
* Cámping (2006)
* Amar es para siempre (2018-)

### Teatre

* Münchhausen (2011)
* Naturaleza muerta en una cuneta (2012-2013)
* Emilia (2014)

## Referències

* ↑ «Biografía de David Castillo» (en castellà). biografias. [Consulta: 7 gener 2015].
# Dasyprocta cristata

Dasyprocta cristata és una espècie de mamífer rosegador de la família dels dasipròctids. Viu a la Guaiana Francesa, Guyana i Surinam. El seu hàbitat natural són els boscos humits de plana i els boscos secundaris. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. Té la cresta del cap de color negre, mentre que el llom i les parts posteriors són de color rovellat llampant.

## Referències

* ↑ Catzeflis, F.; Patton J.; Percequillo, A.; Bonvicino, C.; Weksler, M. Dasyprocta cristata. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 9 febrer 2015.
# Dasyprocta mexicana

Dasyprocta mexicana és una espècie de mamífer rosegador histricomorf de la família dels dasipròctids. Originàriament era endèmic de Mèxic, però ha estat introduït a Cuba.

## Referències

* ↑ Vázquez, E.; Emmons, L.; Reid, F.; Cuarón, A. D. Dasyprocta mexicana. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el .
# Danegeld

El danegeld o impost danès (literalment «or danès») fou un import aplicat per al pagament del tribut als expedicionaris vikings per evitar el saqueig i la pirateria en terres d'influència. S'anomenava popularment gled o gafol segons indiquen fonts del segle xi, i gyld o heregild també varen arribar a utilitzar-se com bé apareix en la crònica anglosaxona per molt que el terme no aparegués abans dels princips de segle xii. Era un import característic d'Anglaterra i de la França merovíngia durant els segles IX i XI, sent ambdós tributaris per evitar els atacants i com a formar de pagament per cobrir les despeses de les forces defensives.
El primer pagament documentat data de l'any 991 aC a Anglaterra on es va lliurar 10.000 lliures romanes de plata després del triomf viking a la batalla de Maldon a Essex, quan el rei, Etelred l'Indecís fou instat per l'arquebisbe Sigeric el Seriós i els consellers de les províncies del sud-oest de pagar els vikings, fet que aconseguiria un fre en les contínues esbatussades armades.
Les victòries que aconseguien els vikings, per tant, els Danegleds que se'n desprenien, eren posades per escrits en roques, tal com es pot observar a la foto de l'esquerra.

## Bibliografia

* Gordon, E.V. The Battle of Maldon (London: Methuen's Old English Library. 1957)
* J. A. Green, "The Last Century of Danegeld", The English Historical Review 96 No. 379 (April 1981:241-258) p. 241.
* Catherine Sangster; Lena Olausson (2006). Oxford BBC guide to pronunciation. Oxford [Oxfordshire]: Oxford University Press. p. 92
# Crenicichla cyanonotus

Crenicichla cyanonotus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones (Perú i oest del Brasil).

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pygeretmus pumilio

Pygeretmus pumilio és una espècie de mamífer rosegador de la família dels dipòdids. Viu a la Xina, l'Iran, el Kazakhstan, Mongòlia i Rússia. Es tracta d'un animal herbívor que acumula reserves de greix a la cua per quan es redueix la disponibilitat d'aliment. El seu hàbitat natural són els semideserts argilosos amb plantes poc abundants i disperses. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Tsitsulina, K.; Formózov, N.; Xéftel, B. Pygeretmus pumilio. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 19 desembre 2015.
Espècies vivents de dipòdids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Allactaginae :
Cardiocraniinae :
Dipodinae :
Euchoreutinae :
Categoria :
# Juncus acutus

El junc espinós (Juncus acutus) és una espècie botànica de planta de la família de les Juncaceae.
És una planta perenne de color verd fosc que forma mates d'1,5 a 2 m d'alçada. Les fulles i les tiges són cilíndriques i pungents, característica que li dona nom a l'espècie. La inflorescència està composta de flors brunes o rosàcies, diminutes. El fruit és una càpsula de forma trigonal o oval, de color bru rosat. El període de floració va de l'abril al juliol.
És una planta difosa per tota l'àrea Mediterrània, trobant-se també a Sud-àfrica, Califòrnia, i Amèrica del Sud. És molt comuna a Itàlia, on tria les zones humides de les regions costaneres. El seu hàbitat ideal és una zona humida d'alt índex de salinitat.