OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Basili III

* Per a altres significats, vegeu «Basili III de Moscou».
Basili III (en grec Βασίλειος Γʹ) va ser Patriarca de Constantinoble de l'any 1925 al 1929.
Va néixer a Üsküdar, un barri d'Istanbul, l'antiga Crisòpolis, cap a l'any 1846. Va estudiar a Istanbul, i acompanyava el seu pare, que era cantor, a les celebracions religioses. Va ser també cantor i després va estudiar teologia i filologia a la Universitat d'Atenes. El 1871 es va llicenciar. L'any 1872 va ser professor a l'Escola Teològica de Halki, on ensenyava hermenèutica i teologia, i geografia grega i llatina. Era un dels pocs professors d'aquella escola que no es va graduar allà. L'Escola el va enviar a Europa a completar estudis durant tres anys, del 1880 al 1884, i va treballar a les biblioteques de Roma, Berlín, Leipzig, Londres i Viena. El 1884 va rebre el títol de doctor en filosofia per la Universitat de Múnic. Tornat a Istanbul, va ser director de l'Escola Central del Patriarcat a Balat, al barri de Fatih (1884-1889). El mateix 1884 va ser ordenat diaca, i al cap de dos dies, sacerdot, pel patriarca Joaquim III. El 1889 va ser nomenat metropolità d'Anquíalos. El mes de maig de 1896, va formar part de la representació del Patriarcat de Constantinoble a les cerimònies de coronació del tsar Nicolau II.
L'estiu de 1906, Anquíalos va sofrir un episodi sagnant. La ciutat va ser atacada i cremada, i uns tres-cents grecs hi van perdre la vida, molts altres van fugir a Grècia, durant els enfrontaments ètnics entre grecs i búlgars. Basili va veure com incendiaven la seva biblioteca i els seus treballs d'investigació i va tornar a Istanbul. L'any 1909 va ser enviat a Xipre per resoldre unes qüestions religioses, però no se'n va sortir. El mateix 1909 va ser nomenat metropolità de Pelagònia i el 1910 metropolità de Nicea. A partir de l'any 1915 va formar part del Sant Sínode, que assistia al patriarca, i a la mort de Constantí VI va ser elegit patriarca per substituir-lo, el 13 de juliol de 1925. Va morir el 29 de setembre de l'any 1929.

## Referències

* ↑ «Βασίλειος Γ´» (en grec). Ecumenical Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 21 agost 2023].
# Coll de la Menta

El Coll de la Menta és una collada dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 1.950,3 metres d'altitud, del terme comunal de Pi de Conflent, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. Està situat al nord-oest del terme de Pi de Conflent, a prop del termenal amb Nyer. És en el vessant oriental del Serrat de la Menta; en els seus vessants s'inicien el Còrrec de l'Orri (nord-est), de l'Estalella (sud-est) i de Rata Negada (sud).

## Referències

* ↑ El Coll de la Menta en els ortofotomapes de l'IGN
# Crime Wave

Crime Wave és una pel·lícula policíaca estatunidenca dirigida el 1953 per André De Toth.

## Argument

A la ciutat de Detroit, dos estrafolaris i embogits exterminadors de rates són contractats per a eliminar un dels dos socis d'un negoci d'alarmes anti-robatori i en la seva destructiva trajectòria implicaran una pila de personatges.

## Repartiment

* Gene Nelson: Steve Lacey
* Phyllis Kirk: Ellen
* Sterling Hayden: detectiu Sims
* James Bell: Daniel O'Keefe
* Ted De Corsia: Doc Penny
* Charles Buchinsky (Charles Bronson): Ben Hastings

## Crítica

Comèdia caricaturesca de buscada potineria estètica, que a l'hora de muntar gags saqueja el rebost de Frank Thaslin i l'estil de certs dibuixos animats.

## Comentaris al voltant de la pel·lícula

* André De Toth segueix, en aquesta pel·lícula, una via a prop del documental, expurgant, tanmateix, els comentaris en off. "No només la fotografia, sinó la interpretació dels actors, (...) ajuden a comunicar aquesta impressió de reportatge que busca l'autor i per a la qual està a punt per dissimular acuradament el seu ofici i el seu art." (Jacques Lourcelles, a "Dictionaire du cinéma", Robert Laffont "Llibres")
* André De Toth il·lustra la seva moral artística afirmant: "Mai no he volgut fer pel·lícules; sempre he buscat presentar la vida. La vida en una escena (...), la vida en un personatge (el que el fa creïble o memorable). I també tenia idees molt fermes sobre el càsting. És així com he donat els primers papers a desconeguts que han fet carrera després: Buchinsky (Charles Bronson) en els meus westerns i Crim Wave , Raymond Burr a Pitfall , o Walter Matthau a The Indian Fighter .

## Referències

* ↑ Calderon, pàg. 124

## Bibliografia

* Calderón, Teo. Calderón & Villamandos. Movie Movie (en castellà). ISBN 84-605-6130-5.
# Football 1991 Dudelange

El Football 1991 Dudelange (F91 Dudelange / F91 Düdelingen / F91 Diddeleng) és un club de futbol luxemburguès de la ciutat de Dudelange.

## Història

El club va ser format el 1991 com a resultat de la fusió dels clubs Cercle Sportif Alliance Dudelange, Cercle Sportif Le Stade Dudelange (fundat el 1913), i US Dudelange. Tots tres clubs havien estat campions de lliga o copa del país.

## Palmarès

* Lliga luxemburguesa de futbol:
    Campions (8): 1999-00, 2000-01, 2001-02, 2004-05, 2005-06, 2006-07, 2007-08, 2008-09
    Finalistes (3): 1998-99, 2002-03, 2003-04
* Copa luxemburguesa de futbol:
    Campions (4): 2003-04, 2005-06, 2006-07, 2008-09
    Finalistes (3): 1992-93, 1993-94, 2001-02

### Alliance Dudelange

* Lliga luxemburguesa de futbol:
    Finalistes (1): 1961-62
* Copa luxemburguesa de futbol:
    Campions (2): 1960-61, 1961-62
    Finalistes (1): 1968-69

### Stade Dudelange

* Lliga luxemburguesa de futbol:
    Campions (10): 1938-39, 1939-40, 1944-45, 1945-46, 1946-47, 1947-48, 1949-50, 1954-55, 1956-57, 1964-65
    Finalistes (6): 1919-20, 1922-23, 1924-25, 1927-28, 1955-56, 1959-60
* Copa luxemburguesa de futbol:
    Campions (4): 1937-38, 1947-48, 1948-49, 1955-56
    Finalistes (8): 1927-28, 1935-36, 1938-39, 1939-40, 1946-47, 1956-57, 1957-58, 1959-60

### US Dudelange

* Lliga luxemburguesa de futbol:
    Finalistes (4): 1938-39, 1939-40, 1945-46, 1946-47
* Copa luxemburguesa de futbol:
    Campions (1): 1938-39
    Finalistes (1): 1957-58

## Referències

* 1 2 3 4 «Luxemburg - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 abril 2024].
* 1 2 3 4 «Luxembourg - List of Cup Finals». RSSSF. [Consulta: 9 abril 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Seguidors Ultras Diddeleng Arxivat 2008-05-17 a Wayback Machine.
# Miss América Latina

Miss Amèrica Llatina és un concurs de bellesa femenina on participen les candidates de països llatinoamericans i europeus. El concurs va ser fundat per Acirema Alayeto l'any 1981. L'empresa a càrrec de la producció anual és l'Organización Miss América Latina, Inc., que té seu a Miami (Estats Units). Els únics països en aquest certamen que han guanyat dues vegades consecutives són Estats Units (1981 i 1982) i la República Dominicana (1985i 1986).

## Guanyadores

| Any | Nom | País |
| 1981 | Lesley Quintanilla | EUA |
| 1982 | Martha Álvarez | EUA |
| 1983 | María Rosa | Puerto Rico |
| 1984 | Mirla Ochoa | Venezuela |
| 1985 | Victoria Mauríz | República Dominicana |
| 1986 | Lucía Collado | República Dominicana |
| 1987-88 | Lorenia Burrel | Mèxic |
| 1989 | Suzanne Hannaux | El Salvador |
| 1990 | Vanesa Holler | Venezuela |
| 1991 | Maria Elena Bellido | Perú |
| 1992 | Ana Sofía Pereira | Nicaragua |
| 1993 | María Fernanda Moreales | Guatemala |
| 1994-95 | Priscila Furlan | Brasil |
| 1996-97 | Jeannette Chávez | Costa Rica |
| 1998-99 | Aline Resende | Brasil |
| 2000 | Dania Prince | Honduras |
| 2001 | Grace Martins | Brasil |
| 2002 | Claudia Cruz | República Dominicana |
| 2003 | Maria Carolina Casado | Venezuela |
| 2004 | Gamalis Fermín | Puerto Rico |
| 2005 | Mariela Candia | Paraguay |
| 2006 | Melissa Quesada | EUA |
| 2007 | Giannina Silva (Destituída) | Uruguay |
| 2007 | Heidy García (Sucesora) | Guatemala |
| 2008 | Daniele Sampaio | Itàlia |
| 2009 | Johanna Solano | Costa Rica |
| 2010 | Carolina Lemus | Colombia |
| 2011 | Estafani Chalco | Ecuador |
| 2012 | Georgina Méndez | Guatemala |
| 2013 | Julia Guerra | Brasil |
| 2014 | Nicole Pinto (Destituída) | Panamà |
| 2014 | Yanire Ortiz (Sucesora) | Espanya |
| 2015 | Karla Monje | EUA |
| 2016 | Laura Spoya | Perú |
| 2017 | Elicena Andrada | Espanya |
| 2018 | Nadine Verhulp | Països Baixos |
| 2019-20 | Nancy Gómez | EUA |
| 2021 | Yosdany Navarro | Venezuela |
| 2022 | María Fátima Gaspar | Portugal |
| 2023 | Ana Paula Caudana | Argentina |

## Enllaços externs

* Miss América Latina (castellà)
# Tulameenita

La tulameenita és un mineral de la classe dels elements natius. S'anomena així per la seva localitat tipus: els rius Tulameen i Similkameen a la Colúmbia Britànica, Canadà; un sinònim d'aquest nom és el codi IMA1972-016. Possiblement forma solució sòlida amb el tetraferroplatí.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tulameenita pertany al grup 1.AG.40 (1 per a Elements; A per a Metalls i aliatges intermetàl·lics i G per a Aliatges d'elements del grup del platí) juntament amb els següents minerals: hexaferro, garutiïta, atokita, rustenburgita, zviaguintsevita, taimirita-I, tatianaïta, paolovita, plumbopal·ladinita, estanopal·ladinita, cabriïta, chengdeïta, isoferroplatí, ferroniquelplatí, tetraferroplatí, hongshiïta, skaergaardita, yixunita, damiaoïta, niggliïta, bortnikovita i nielsenita. En la classificació de Dana es troba al grup 1.2.4.2.

## Característiques

La tulameenita és un mineral de fórmula química Pt₂CuFe. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.

## Formació i jaciments

Es troba en dipòsits de tipus placer. Ha estat descrita a tots els continents menys a Oceania i a Europa (exceptuant Carèlia).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Tulameenite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].

## Bibliografia

* CABRI, L.J., OWENS, D.R. & LAFLAMME, J.H.G. (1973): Tulameenite, a new platinum B iron B copper mineral from placers in the Tulameen River area, British Columbia. Canadian Mineralogist 12, 21-25.
* SHAHMIRI, M., MURPHY, S. & VAUGHAN, D.J. (1985): Structural and phase equilibria studies in the system PtBFeBCu and the occurrence of tulameenite (Pt2FeCu). Mineralogical Magazine 49, 547-554.
* American Mineralogist (1974): 59: 383-384.
* Bayliss (1990) Canadian Mineralogist: 28: 751-755.
# Asclepiòdot (metge)

Asclepiòdot (en llatí Asclepiodotus, en grec Άσκληπιόδοτος) fou un metge grec expert també en matemàtiques i música. Va viure vers la darrera part del segle v i va ser deixeble de Jacob d'Alexandria. L'enciclopèdia Suides en fa referència.

## Referències

* ↑ Asclepiodotus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 383
# Basili IV

Basili IV (1552 – 12 de setembre de 1612) fou tsar de Rússia entre 1606 i 1610. Nascut com a Príncep Vassili Ivànovitx Xúiski, i descendent dels prínceps sobirans de Nijni Nóvgorod i descendent per línia masculina, en 20a generació, de Rúrik el Viking, era un dels principals boiars del tsarat Rus durant els regnats de Teodor I de Rússia i Borís Godunov. Vassili i el seu germà petit, Dmtri Xúiski, van treballar generalment braç a braç, enfrontant-se a les intrigues de la cort durant el Període Tumultuós.
Va ser ell qui, obeint les secretes ordres del Tsar Borís Godunov, va viatjar a Úglitx per investigar sobre les causes de la mort del tsarévitx Demetri Ivànovitx, fill menor d'Ivan el Terrible, que havia mort allà en misterioses circumstàncies. Xúiski informar que es tractava d'un suïcidi, tot i que abundaven els rumors que el tsarèvitx havia estat assassinat per ordres del regent Borís Godunov. Hi havia qui sospitava que Dmitri va escapar a l'assassinat i un altre jove va ser mort en el seu lloc, obrint les portes a l'aparició de múltiples impostors com Dmtri I, Dmtri II i Dmtri III. A la mort de Borís Godunov, que s'havia convertit en tsar, i l'ascens al tron del seu fill Teodor I de Rússia, Xúisky es va retractar de les seves paraules per guanyar-se el favor del pretendent al tron, Dmitri I l'impostor, que intentava aconseguir el ceptre fent-se passar pel tsarévitx mort. Xúisky va reconèixer al pretendent com el "veritable" Dmitri, tot i haver determinat prèviament el suïcidi del fill d'Ivan el Terrible, i provocant així l'assassinat del jove Teodor.
Xuiski conspirà posteriorment contra el fals Dmitri, aconseguint la seva mort, després de confessar en públic que el veritable Dmtri havia estat assassinat i el Tsar regnant era un impostor. Els partidaris de Xúiski li van proclamar llavors Tsar; era el dia 19 de maig de 1606. Va regnar fins al 19 de juliol de 1610, però mai va ser àmpliament reconegut. Fins i tot en la pròpia Moscou tenia poca o cap autoritat, i només li va salvar de ser deposat pels boiars el fet que no tinguessin ningú per posar al seu lloc.
Només la popularitat del seu heroic cosí, el Príncep Mikhaïl Skopin-Xúisky, que va conduir els seus exèrcits i soldats des de Suècia (l'adhesió de la qual l'havia comprada mitjançant cessions de territori rus) el va mantenir en l'inestable tron per un temps. El 1610 va ser deposat pels seus antics partidaris, els prínceps Vorotinski i Mstislavski. Va ser forçat a convertir-se en monjo, i finalment va ser enviat a Varsòvia pel hetman Stanisław Żółkiewskii. Va morir com a presoner al castell de Gostynin, prop de Varsòvia, el 1612.

## Referències

* ↑ «Basili IV de Rússia». GEC. [Consulta: 22 març 2021].

## Vegeu també

* Borís Godunov (obra de teatre)
# Crim organitzat

El crim organitzat és un terme que s'aplica a les organitzacions locals, nacionals o internacionals dirigides per criminals amb el propòsit de dur a terme activitats il·legals, fonamentalment per treure'n un benefici econòmic o, com en el cas de les organitzacions terroristes, també amb motivacions polítiques. En alguns casos, les organitzacions criminals obliguen a terceres parts a fer negocis amb ells, com quan un grup extorsiona a comerciants perquè els paguin a canvi de «protecció». Les bandes poden considerar-se sovint «organitzades» degut al seu grau de disciplina.
El terme s'aplica amb freqüència per assenyalar aquelles organitzacions o grups de persones que es dediquen a traficar amb drogues o persones, cometre segrestos, assassinats, entre altres delictes.
L'Organització de les Nacions Unides va definir el 2000 un «grup delictiu organitzat» com un «grup estructurat de tres o més persones que existeixi durant un cert temps i que actuï concertadament amb el propòsit de cometre un o més delictes greus [...] amb el propòsit d'obtenir directament o indirecta un benefici econòmic o altres beneficis materials».

## Referències

* ↑ Criminalística, FMCC Criminología y. «CRIMEN ORGANIZADO: DEFINICIÓN Y ESTRUCTURA» (en castellà), 22-12-2020. [Consulta: 20 agost 2024].
* ↑ «Delincuencia organizada - Definicion.de» (en castellà). [Consulta: 20 agost 2024].
* ↑ «Organized crime | Definition, History, Characteristics, & Facts | Britannica» (en anglès), 14-08-2023. [Consulta: 16 agost 2023].
* ↑ «CRIMINALITA ORGANIZZATA in "Enciclopedia Italiana"» (en italià). [Consulta: 16 agost 2023].
* ↑ Oficina de les Nacions Unides contra la droga i el delicte. «Convenció de les Nacions Unides contra la delinqüència organitzada transnacional i els seus protocols» (en castellà) p. 13. Viena: Nacions Unides. [Consulta: 23 febrer 2014].

## Vegeu també

* Banda de carrer
* Bandolerisme social
* Convenció de les Nacions Unides contra la Delinqüència Organitzada Transnacional
* Corrupció
* Delicte informàtic
* Gàngster
* Màfia
* Terrorisme
# Furia en la isla

Furia en la isla és una pel·lícula de l'Argentina filmada en Eastmancolor dirigida per Oscar Cabeillou segons el guió de Juan Bautista Maggipinto que es va estrenar el 30 de novembre de 1978 i que va tenir com a actors principals a Libertad Leblanc, Enzo Viena, Zelmar Gueñol i Luis Medina Castro. La coreografia va estar a càrrec de Víctor Ferrari i el film va tenir els títols alternatius de Violencia en las islas i Una mujer con sol. Va ser filmada en el delta del Paraná, a Tigre.

## Sinopsi

Una bella dona que viu sola en una illa és constantment assetjada pels homes.

## Repartiment

* Libertad Leblanc … Lily
* Enzo Viena … Marcelo
* Zelmar Gueñol … Ambrosio
* Luis Medina Castro … Pocho
* Miguel Paparelli … Tomás
* Rey Charol … Cantor
* Diana Kisler … Tonina
* Rogelio Romano
* María José Lefer
* Nino Udine
* Liliana Cevasco
* Jesús Pampín … Mario
* Jaime Saslavsky
* Juan Buryúa Rey … Juan
* Aldo Mayo … Eleodoro
* Michel Belmondo
* Víctor Catalano
* Mario Casado
* Mario Savino … Don Clemente
* Carlos Alberto Usay
* Ricardo Jordán … Paco
* Juan Quetglas … Policía
* Matilde Mur … Mujer en pajonal
* Enrique Vargas
* Eithel Bianco
* Aldo Ferreti
* Liliana Varese
* Juan Carlos Alegre
* Eduardo Latino
* Néstor Salum

## Comentaris

La Opinión va escriure:
| « | «No se li pot negar l'honor que figuri en una hipotètica llista dels deu pitjors (films argentins). Els crèdits no indiquen el nom de l'escenògraf, si n'hi va haver, la profusió de flors de plàstic i la decoració de la casa dels dolents, així com els diferents ambients, obeeixen al més rigorós Berazategui look.» | » |
La Nación va opinar :
| « | «la direcció es descurada, quasi elemental, amb un montaje abrupte.» | » |
Manrupe i Portela escriuen :
| « | «Vehicle bizarre bastant sagnant i molt risible per mostrar a Libertat Leblanc. Amb actuacions mecàniques i una música horrible. Un bon exemple de l'anomenat cinema “psicotrònic” d'aquests que cal veure per a creure…L'edició en vídeo conté escenes de sexe, excloses quan l'estrena en sales.» | » |

## Referències

* ↑ Furia en la isla a malba.org
* ↑ Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2001, p. 241/2. ISBN 950-05-0896-6.

## Enllaços externs

* Información sobre Furia en la isla a cinenacional.com
* Furia en la isla a YouTube
# Mattawoman

Els mattawoman (també coneguts com a pamacocack) eren un grup d'amerindis dels Estats Units que vivien al llarg del Marge Occidental de Maryland a la badia de Chesapeake en el temps de la colonització anglesa. Vivien al llarg de Mattawoman Creek a l'actual comtat de Charles (Maryland). També foren registrats a començaments del segle xvii per l'explorador John Smith a Quantico Creek al comtat de Prince William (Virgínia). Ell els anomenà Pamacocack.
Una tribu de llengua algonquina de la costa, els mattawomen van sobreviure en l'àrea de la badia de Chesapeake fins a 1735. Es trobaven sota la llunyana dominació del cacicat dels piscataway, també una tribu de llengua algonquina.

## Fonts

* Maryland: A Colonial History, p. 22
# Veu en off

La veu en off és un recurs narratiu del cinema i les arts escèniques en el qual algú parla com a part de l'espectacle sense sortir a escena o, en el cas audiovisual, sense que aparegui a la pantalla.
Segons com s'utilitzi, pot equivaler al narrador omniscient de la literatura clàssica o un personatge de la trama. Pot explicar els fets des de fora de l'acció o no, ubicar la història en el temps i l'espai, donar pas als personatges, servir de transició entre les accions, expressar el discurs mental d'un personatge. Serguei Eisenstein va ser un dels primers a utilitzar la tècnica el 1930 en l'adaptació d'Una tragèdia americana de Theodor Dreiser. Al mateix any, a la pel·lícula L'Âge d'or de Luis Buñuel se sent la veu de personatges que no mouen els llavis. Des de l'aleshores va esdevenir un recurs habitual. Tot i ser un recurs útil i eficaç, s'ha d'utilitzar sense exagerar, per evitar que serveixi només per amagar l'incapacitat del realitzador per suggerir i insinuar.

## Referències

* ↑ «Veu en off». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Marimón, Joan. «Veu en off». A: El Muntatge cinematogràfic: del guió a la pantalla. Volum 14 de Comunicació activa. Barcelona: Edicions Universitat Barcelona, 2015, p. 180-181. ISBN 9788447539161.
* ↑ Borras i Vidal, Jesus. «El muntatge sonor». A: El llenguatge cinematogràfic. vol 159 de Manuals (communicacio). Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, 2010, p. 118. ISBN 9788497888875.

## Bibliografia

* «La veu en off». Llibre d'estil de la CCMA. [Consulta: novembre 2016].
* Daney, Serge «Tornar a la veu: sobre les veus en off, in, out, through» (pdf). Cinema Comparat/ive Cinema, n. 3, 2013, pp. 18-20.
* Ganzo, Fernando «Entrevista amb Pierre Léon. Una retòrica de la veu en off i consideracions sobre la veu de l'actor com a matèria fílmica» (pdf) (en català, anglès). Cinema Comparat/ive Cinema, 1, 3, 2013, pàg. 21-29.

## Enllaços externs

* «‘Sí, tot és possible’, dos espots de Junts pel Sí amb la veu en off de Mas i Junqueras». Vilaweb, 24-09-2015.
# Çò des de Bieu

Çò des de Bieu és un monument del municipi de Bausen (Vall d'Aran) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga "pardia" situada entre els carrers Major i Sant Antoni, amb els diversos elements formant un recinte clos articulat al voltant d'un pati obert, amb l'accés a través d'un portal. La casa perpendicular a les corbes de nivell, i de secció rectangular, segueix el model establert en la dinovena centúria. La façana paral·lela a la "capièra", orientada a sol ixent, presenta obertures de fusta sota arcs de descàrrega en les dues plantes (3-3), i al capdamunt un "humarau" amb dues "lucanes". La coberta d'encavallades de fusta sosté un llosat de pissarra, de dos vessants, amb un "tresaigües" en el front i una estructura graonada de "penaus" en el "penalèr" superior amb la "humenèja" adossada. Damunt de la porta una pedra duu la inscripció següent: JOSEPH AMIELH 1832 (destacada en vermell); les bordes només conserven bons fragments de parets bastides damunt de la roca.

## Història

L'any 1672 es fa esment d'un Joan Amiell de Bieu. Un seu homònim destacaria al segle xviii com a conseller del terçó de Bossòst i per dur a terme les negociacions amb el poble veí d'Hòs.

## Referències

* 1 2 «Çò des de Bieu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Asclepiòdot

* No s'ha de confondre amb Asclepiodor.
Asclepiòdot és el nom dels següents personatges:
* Asclepiòdot Tàctic, autor d'un tractat de temàtica militar del segle i aC
* Asclepiòdot d'Alexandria, escriptor del segle v
* Juli Asclepiòdot, cònsol romà l'any 292
* Asclepiòdot d'Heraclea, general macedoni del segle ii aC
* Gai Cassi Asclepiòdot, polític bitini del segle i
* Asclepiòdot (metge), metge i matemàtic del segle v
* Asclepiòdot (historiador), historiador del segle iv
* Asclepiòdot, autor d'un epigrama a l'Antologia grega tret de la base de l'estàtua de Mèmnon