OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edna Deakin

Edna Deakin (Califòrnia, 1871 - 1946) va ser una dissenyadora i una de les primeres arquitectes dels Estats Units d'Amèrica. És coneguda per la remodelació de l'edifici "Temple of the Wings" construït a Berkeley (Califòrnia).

## Vida

Va nàixer a l'àrea de San Francisco (Califòrnia); son pare va ser el pintor Edwin Deakin. Va estudiar mecànica a la Universitat de Califòrnia a Berkeley, però va abandonar eixos estudis per estudiar arquitectura amb el seu cosí Clarence Dakin i va assistir a les classes de John Galen Howard.

## Treball arquitectònic

En acabar els seus estudis, Deakin va treballar un temps com a delineant per a arquitectes locals com a C. W. Dickey i George T. Plowman. Es va anunciar com a "dissenyadora" i va col·laborar amb el seu cosí. Poden haver estat implicats en el disseny del Studio Building a Berkeley, construït pel pare de Clarence.
Deakin i Clarence van col·laborar en la restauració d'un edifici inusual de Berkeley conegut com el "Temple of Wings." Va ser dissenyat originalment el 1911 com una casa sense parets per Bernard Maybeck i A. Randolph Monroe. L'edifici va sofrir un incendi important el 1923. Les columnes corínties originals que aguantaven el sostre van sobreviure al foc i van ser usades per Deakin i Clarence en la remodelació. Van concebre un pla per tancar l'estructura, en el qual van construir àrees residencials amb estudis de dansa en les plantes baixes a tots dos costats del pati obert.
També va dissenyar la propietat familiar dels D(i)akin a Telegraph and Woolsey a Berkeley.

## Referències

* ↑ Marvin, Betty. The Residential Work in Berkeley of Five Women Architects. Berkeley, California: Berkeley Architectural Heritage in Association, 1984.
* 1 2 3 4 Allaback, Sarah. The first American women architects. Urbana and Chicago: University of Illinois Press, 2008, p. 74.
* ↑ «Berkeley Historical Plaque Project – Temple of Wings» (en anglès). [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Berkeley Historical Plaque project
# Dècada del 880
## Esdeveniments

* El comtat de Barcelona assoleix la independència
* Fundació del Monestir de Montserrat
* Pillatges dels vikings a Europa
* Angkor esdevé la capital de l'imperi khmer
* Feudalisme hereditari a la Xina després d'anys de guerres civils
* Proliferen els vaixells de més d'un pal, permetent navegar millor
# Dècada del 890
## Esdeveniments

* Primes partitures de música polifònica
* Els magiars funden Hongria
* 897 - Segons conta la llegenda el rei franc dibuixa les quatre barres amb la sang de Guifré el Pilós, malferit al seu llit de mort i neix la senyera catalana
* Expansió del regne de Ghana
# Ebie

Ebie (海老江) és un barri del districte urbà de Fukushima, a la ciutat d'Osaka, capital de la prefectura homònima, a la regió de Kansai, Japó.

## Geografia

El barri d'Ebie es troba localitzat al nord-oest del districte de Fukushima, fent límit al nord amb el riu Yodo. Al nord del riu limita amb els barris de Hanakawa i Himesato, al districte de Nishi-Yodogawa; a l'est amb els barris de Sagisu, al propi districte i Ōyodo-Minami, al districte de Kita; amb Ōhiraki al sud-oest i amb Yoshino al sud.

### Sub-barris

El barri compta amb huit sub-barris:
* Ebie 1 chōme (海老江一丁目)
* Ebie 2 chōme (海老江二丁目)
* Ebie 3 chōme (海老江三丁目)
* Ebie 4 chōme (海老江四丁目)
* Ebie 5 chōme (海老江五丁目)
* Ebie 6 chōme (海老江六丁目)
* Ebie 7 chōme (海老江七丁目)
* Ebie 8 chōme (海老江八丁目)

## Història

Segons els historiadors, la zona era anomenada en l'antiguitat com a Ebisu. Fins al 1925, la zona va pertànyer a la vila de Sagisu, quan aquesta es va integrar dins de la ciutat d'Osaka i es creà el districte de Fukushima.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| ND | ND | ND | ND | ND | ND | ND |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| ND | 9.551 | 10.531 | 11.675 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Occidental (JR West)
** Ebie
* Ferrocarril Elèctric Hanshin
** Noda - Yodogawa

### Carretera

* Autopista Hanshin
* Nacional 2

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=27103
* ↑ https://minchizu.jp/osaka/o-fukushima.html
* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=27103&az=1
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Edward Gould

Edward Gould o Ernest Gould (Kentish Town, Camden, Londres) va ser un ciclista anglès amateur especialista en en ciclisme en pista. El 1897 va guanyar Campionat del món de Mig món.

## Palmarès

* 1897
** Campionat del món amateur de mig fons

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Drongo de la Sonda

El drongo de la Sonda (Dicrurus densus) és un ocell de la família dels dicrúrids (Dicruridae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva humida i manglars de les illes Petites de la Sonda, des de Sumbawa i Sumba cap a l'est fins Gunungapi, Wetar i Timor; Seram Laut, Watubela, Tanimbar i les illes Kai.

## Referències

* ↑ «Drongo de la Sonda». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Drongo selvàtic

El drongo selvàtic (Dicrurus atripennis) és una espècie d'ocell de la família dels dicrúrids (Dicruridae) que habita la selva humida de l'Àfrica Occidental i Central, a Guinea, Sierra Leone, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, Togo, Nigèria, sud de Camerun, el Gabon, República del Congo, sud-oest de la República Centreafricana, nord, nord-est, centre i est de la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ «Drongo selvàtic». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Ducs a Baviera

Duc a Baviera -en alemany Herzog in Bayern-, (no confondre amb duc de Baviera -en alemany Herzog von Bayern-) és un títol nobiliari utilitzat pels membres de la Casa de Wittelsbach descendents de la branca de comtes palatins de Zweibrücken-Birkenfeld-Gelnhausen.
El títol va prendre major rellevància quan, el 16 de febrer de 1799, va morir el cap de la Casa de Wittelsbach, Carles II Teodor de Baviera, Príncep Elector, Comte Palatí i Duc de Baviera. En aquest moment, hi havia solament dues branques supervivents de la família: els Zweibrücken, amb el duc Maximilià I de Baviera al capdavant, i els Birkenfeld, amb Guillem de Baviera, Comte Palatí de Birkenfeld-Gelnhausen i Duc de Berg, com a cap. Mentre que Maximilià va heretar el títol d'elector de Baviera que li portaria més tard en ser Rei, Guillem va ser compensat amb el títol de Duc a Baviera i el tractament de la seva Altesa Reial per a si i els seus descendents.
L'any 1965, quedaven solament dos membres masculins de la família, el duc Lluís Guillem de Baviera i el seu cosí, el duc Leopold. Tots dos eren considerablement majors i mancaven de descendència. Així, el 18 de març de 1965, Lluís Guillem va decidir adoptar al príncep Maximilià Manel Lluís de Baviera, segon fill del seu nebot, el príncep Albert de Baviera. Fins a aquest llavors, Maximilià havia utilitzat com a cognom el títol Duc a Baviera (Herzog in Bayern), en comptes de Príncep de Baviera (Prinz von Bayern), que és el que li corresponia. Maximilià va tenir cinc filles, nascudes totes elles duquesses a Baviera (Herzogin in Bayern).

## Referències

* Marek, Miroslav. «The descendants of Wilhelm, Count Palatine of Zweibrücken-Birkenfeld-Gelnhausen». Genealogy.EU.
# Duvdevan

La unitat militar Duvdevan (en hebreu: יחידת דובדבן) (en català: unitat cirera) és una força d'operacions especials d'elit existent dins de les Forces de Defensa d'Israel, la unitat forma part de la Brigada de Comandos.
La unitat militar Duvdevan es caracteritza per dur a terme operacions militars encobertes en àrees urbanes, durant les quals sovint es disfressen de ciutadans àrabs. També estan entrenats en tasques de contra vigilància. A diferència d'altres unitats de les forces especials, els membres de la unitat poden operar independentment en més d'un indret alhora. La unitat realitza moltes operacions complicades i d'alt risc, entre elles duen a terme els assassinats selectius, els segrestos, i altres operacions secretes en llogarets àrabs, moltes d'aquestes operacions són informació classificada. Juntament amb la unitat militar d'elit Sayeret Matkal, els membres de la unitat Duvdevan són els únics soldats de les Forces de Defensa d'Israel que estan autoritzats a fer servir els seus uniformes sense identificar-se.

## Referències

* ↑ Steve Macko, The IDF Duvedevan Unit Arxivat 2007-11-25 a Wayback Machine., Emergency Response & Research Institute (August 11, 1997)
* ↑ Craven, Nick «Squad That Strikes from the Shadows». Daily Mail De subscripció o mur de pagament, 19-10-2000 [Consulta: 3 d’abril 2018]. Arxivat 1 de juliol 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-07-01. [Consulta: 26 gener 2021].
# El naixement del món (Joan Miró)

El naixement del món és una pintura de Joan Miró datada l'any 1925, que actualment forma part de la col·lecció del MoMA de Nova York.

## Descripció

Es tracta d'una de les primeres peces que Miró realitzà en un moment que —entre 1925 i 1927— optà per reinventar la pintura, tot introduint tècniques pictòriques que prefiguraren els mètodes propis de l'action painting i l'expressionisme abstracte propis dels anys posteriors a la Segona Guerra Mundial. D'una manera progressiva i sota la influència de les tesis d'André Breton sobre l'automatisme psíquic, l'artista havia abandonat el llenguatge pictòric que l'havia caracteritzat i havia passat a crear peces on alguns signes dispersos suraven en camps monocroms.
No obstant això, Miró no va realitzar l'obra d'una manera completament automàtica i lliurada a l'atzar, sinó que la va combinar amb diverses tasques preliminars, com el dibuix preparatori de la pintura conservat a la col·lecció de la Fundació Joan Miró, o els traços a llapis que s'observen sobre el llenç, petites indicacions sobre com havia de dipositar la pintura ens diversos punts de la tela. Per bé que les figures i alguns elements de l'obra responen clarament a un treball previ, gairebé la totalitat del fons és fruit de l'atzar i l'accident: per tal d'aconseguir-ho, l'artista va imprimar la tela de manera desigual, de tal manera que la pintura —aplicada de diverses maneres: abocada, esquitxada amb un pinzell, escampada amb un drap— tindria un comportament irregular sobre el llenç i mentre en alguns llocs relliscaria, en d'altres quedaria perfectament fixada.
Segons Miró, aquesta pintura és una mena de gènesi, un inici amorf des d'on es desplega la vida. El naixement del món és la primera d'un conjunt de peces surrealistes que tracten la creació artística d'una manera metafòrica, tot fent referència a la creació de l'univers.

## Influència

L'any 2011, Fernando Prats va rebre l'encàrrec d'elaborar la nadala de la Fundació Joan Miró. L'artista va titular la seva obra El naixement del món II, 1925-2011, i consistí en una instal·lació al pati de l'olivera de la Fundació, on es presentava l'acció que l'artista havia realitzat a la base Arturo Prat de l'Antàrtida, fins on havia viatjat per plantar una bandera amb una reproducció del dibuix preparatori que Joan Miró va fer per a El naixement del món i que es conserva a la Fundació. Mitjançant aquesta acció l'artista volia homenatjar tant Joan Miró com l'esforç dels esperits creadors per arribar a zones desconegudes de la consciència humana.

## Referències

* 1 2 3 4 Rebecca Roberts. Joan Miró. Nova York: The Museum of Modern Art, 2008, p. 13-15. ISBN 978-087070-725-4 [Consulta: 31 gener 2015].
* ↑ Feist, Michael «Joan Miró». Artnews, 86, 8, 01-10-1987 [Consulta: 31 gener 2015].
* 1 2 «The Birth of the World». MoMA. [Consulta: 31 gener 2015].
* ↑ The Museum of Modern Art, MoMA Highlights. Nova York: The Museum of Modern Art, 2004 (1999).
* ↑ «Nadala 2011: Fernando Prats - El naixement del món II, 1925-2011». Fundació Joan Miró. [Consulta: 31 gener 2015].
# El magnífico Tony Carrera

El magnífico Tony Carrera és una pel·lícula de coproducció hispano-germano-italiana d'euroespionatge escrita i dirigida per José Antonio de la Loma i protagonitzada per Thomas Hunter. Fou rodada originàriament en 70 mm. Inicialment el paper protagonista fou pensat per a Roger Moore, però el va haver de deixar a causa d'un accident de cotxe.

## Sinopsi

Tony Carrera és un lladre a punt de jubilar-se. Es fa passar per un enginyer britànic que viu a Milà, però quan és a punt de casar-se la jove Ursula descobreix la seva identitat i li fa xantatge a canvi que accepti treballar en un últim robatori a Amsterdam: en una fortalesa vigilada per l'exèrcit on hi ha de robar una misteriosa maleta.

## Repartiment

* Thomas Hunter - Tony Carrera
* Gila von Weitershausen - Ursula Beaulieu
* Fernando Sancho - Professor Einstein
* Walter Barnes - Senador Barnes
* Erika Blanc - Antonella Arnaldini
* Alberto Farnese - Rick
* Gérard Tichy - Serge
* Dieter Augustin - Offizier
* Antonio Casas - Commissioner van Heuven
* Ini Assmann - Sammy
* Enzo Fiermonte - Arnaldo
* Hans Waldherr - Peppino

## Premis

Als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1968 va rebre el premi a la millor fotografia.

## Referències

* ↑ Roberto Poppi, Mario Pecorari. Dizionario del cinema italiano. I film. Gremese Editore, 2007. ISBN 8884405033.
* 1 2 3 Marco Giusti. 007 all'italiana. Isbn Edizioni, 2010. ISBN 9788876381874
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 162-166

## Enllaços externs

* El magnífico Tony Carrera a YouTube
* Fitxa de El magnífico Tony Carrera a ElDoblaje.
# Eduardo White

Eduardo Costley White (Quelimane, 21 de novembre de 1963 - Maputo, 24 d'agost de 2014) fou un escriptor moçambiquès membre de l'Associação dos Escritores Moçambicanos (AEMO).
La seva mare era de Lisboa i per part del seu pare, el seu avi era anglès. Estudià tres anys a l'Instituto Industrial i el 1984, fundà la revista Charrua. La seva poesia està exposada al museu Val-du-Marne de París des de 1989. En 2001 fou considerat a Moçambic la figura literària de l'any i en 2004 li fou atorgat amb Premi José Craveirinha de Literatura. El 2013 va obtenir el Premi literari Glória de Sant'Anna. El 24 d'agost de 2014 va morir a l'Hospital Central de Maputo després d'una llarga malaltia.
En el concert de commemoració dels 35 anys de carrera de Rui Veloso, realitzat el 6 de novembre de 2015, el músic va estrenar la cançó Do Meu País amb lletra del poeta Eduardo Costly-White.

## Obres

* Amar Sobre o Índico, Associação dos Escritores Moçambicanos, 1984.
* Homoíne, Associação dos Escritores Moçambicanos, 1987.
* O País de Mim, Associação dos Escritores Moçambicanos, 1989. (Prémio Gazeta de Artes e Letras da Revista Tempo).
* Poemas da Ciência de Voar e da Engenharia de Ser Ave, Editorial Caminho, 1992 (Prémio Nacional de Poesia Moçambicana 1995).
* Os Materiais de Amor seguido de Desafio à Tristeza, Maputo, Ndjira / Lisboa, Ed. Caminho, 1996.
* Janela para Oriente, Ed. Caminho, 1999.
* Dormir Com Deus e Um Navio na Língua, Braga, Ed. Labirinto, 2001 (Prémio Consagração Rui de Noronha).
* As Falas do Escorpião, Maputo, Imprensa Universitária, 2002.
* O Manual das Mãos, Campo das Letras, 2004.
* O Homem a Sombra e a Flor e Algumas Cartas do Interior, Maputo, Imprensa Universitária, 2004.
* Até Amanhã, Coração, Maputo, Vertical, 2005.
* Dos Limões Amarelos do Falo, às Laranjas Vermelhas da Vulva (2009); Prémio Corres da Escrita
* Nudos (2011), Antologia da sua obra poética
* O Libreto da Miséria (2010-2012)
* A Mecânica Lunar e A Escrita Desassossegada (2012)
* O Poeta Diarista e os Ascetas Desiluminados (2012) Prémio Glória de Sant’Anna
* Bom Dia, Dia (2014)

## Referències

* ↑ Biographie auf PoetsofMozambique.com
* ↑ «Eduardo White».
* ↑ Luís Miguel Queirós: Morreu o poeta moçambicano Eduardo White. a: Público (Portugal), 24 d'agost de 2014).
* ↑ http://www.dn.pt/noticias-magazine/interior/se-nao-houvesse-crise-de-valores-nao-haveria-crise-economica-4863441.html
# Eleccions al Consell Insular d'Eivissa de 2015

Les eleccions al Consell Insular d'Eivissa de 2015 se celebrà el 24 de maig de 2015. Tenien dret de vot tots els ciutadans majors de 18 anys empadronats a Eivissa.

## Candidatures
### Candidatures presents al Consell Insular d'Eivissa

| Partit | Candidat |
| Partit Popular (PP) | Vicent Serra Ferrer |
| Partit Socialista de les Illes Balears (PSIB-PSOE) | Vicent Torres Guasch |

### Candidatures sense presència al Consell d'Eivissa

| Partit | Candidat |
| Esquerra Republicana de Catalunya-Eivissa Sí | Joan Josep Costa |
| Proposta per les Illes Balears (PI) | Joan Torres |
| Unió, Progrés i Democràcia (UPyD) | Maxo Benalal |
| Podemos, Guanyem Eivissa | Viviana de Sans Trotta |
| Más Eivissa - Corsaris Democratis | Antonio Ramon |
| Movimiento Ciudadano EPIC | Johanna Alejandra Gamez |
| Partido Renovador de Eivissa y Formentera (PREF) | Nacho Rodrigo |
| Alternativa Insular | Manuel Ruíz de Adana |
| Gent per Eivissa (GxE) | Juan José Cardona |

## Enquestes d'opinió

| Enquesta | PP | PSIB-PSOE | ExC | PODEM-GUANYEM | PI | UPyD | C's | Altres |
| Eleccions 2011(5/2011) | 51,4% | 29,7% | 5,9% | | | 2,1% | | 10,8% |
| Projecció d'escons | 8 | 5 | | | | | | |
| IBES(2/2015) | 37% | 25% | | 20% | | 3% | 5% | 10% |
| Projecció d'escons | 6 | 4 | | 3 | | | | |
| IBES(5/2015) | 31%-33% | 30%-31% | | 21%-23% | 3%-4% | | | 8%-9% |
| Projecció d'escons | 4-6 | 4-5 | | 3-4 | | | | |

## Resultats

| Candidatures | Vots | Percentatge | Consellers |
| PP | 14.782 | 34,04 % | 6 |
| PSIB-PSOE | 10.354 | 23,84 % | 4 |
| Podem | 8.188 | 18,86 % | 3 |
| Gent per Eivissa | 2.193 | 5,05 % | |
| El Pi | 2.006 | 4,62 % | |
| Movimiento Ciudadano EPIC Ibiza | 1.102 | 2,54 % | |
| Más Eivissa-Corsaris Democràtics | 1.002 | 2,31% | |
| Alternativa Insular | 777 | 1,79% | |
| Esquerra Republicana-Eivissa Sí | 769 | 1,77% | |
| UPyD | 696 | 1,60% | |
| Partido Renovador de Eivissa y Formentera (PREF) | 486 | 1,12% | |
Votants: 43.970. Abstenció: 50.7%. Blancs: 1.070. Nuls: 544 vots.
D'acord amb els resultats reflectits en aquest quadre, es proclama electes els candidats següents:
* Vicent Serra Ferrer
* Maria Carmen Domínguez Arellano
* Mariano Juan Guasch
* Josefa Costa Ramón
* Vicente Roig Tur
* Maria Ferrer Torres
* Vicente Torres Guasch
* Marta Díaz Pascual
* Gonzalo Juan Ferragut
* Pepa Marí Ribas
* Viviana de Sans Trotta
* Miguel Alejandro Vericard Marcuello
* Lidia Jurado Cotrina

## Referències

* ↑ «Serra encabezará de nuevo la lista electoral del PP al Consell d'Eivissa» (en castellà). , 20-02-2015.
* ↑ «Carmen Tur i Joan Torres, Candidats del PI-Eivissa al Parlament Balear i al Consell d'Eivissa» (en castellà). , 28-02-2015.
* ↑ «Maxo Benalal, cabeza de lista de UPyD al Consell de Ibiza» (en castellà). , 28-02-2015.
* ↑ «Podem, Guanyem al Consell i Guanyem als municipis». , 28-03-2015.
* ↑ Sondeig IBES Consell d'Eivissa Febrer 2015 Arxivat 2015-02-28 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ El empate entre PP y PSOE dejaría el gobierno del Consell d'Eivissa en manos de Podemos (castellà)
* ↑ Resultats Eivissa 2015 - Diario de Ibiza (castellà)
* ↑ Resultats Eivissa 2015 - JEC (castellà)
# Efecte no específic de les vacunes

Els efectes no específics de les vacunes (també anomenats "efectes heteròlegs" o "efectes fora de l'objectiu") són efectes que van més enllà dels efectes protectors específics contra les malalties a les que estan destinades, i que poden ser molt beneficiosos augmentant la protecció contra altres infeccions. Això s'ha demostrat amb dues vacunes vives atenuades, la vacuna BCG i la vacuna contra el xarampió, mitjançant múltiples assaigs controlats aleatoritzats. Teòricament, els efectes inespecífics de les vacunes podrien ser perjudicials, augmentant la mortalitat general malgrat proporcionar protecció contra les malalties destinades. Tot i que els estudis observacionals suggereixen que la vacuna contra la diftèria, el tètanus i la tos ferina (DTP) podria ser perjudicial, aquests estudis presenten un alt risc de biaix i no han pogut replicar-se quan els duen a terme grups independents.
Les investigacions en curs suggereixen que els efectes inespecífics de les vacunes poden dependre de la vacuna, del calendari de vacunació i del sexe del nadó. Per exemple, una hipòtesi (i sols una hipòtesi) suggereix que totes les vacunes vives atenuades reduirien la mortalitat més del que s'explica mitjançant la prevenció de les infeccions a les que estan destinades, mentre que totes les vacunes inactivades podrien augmentar la mortalitat global malgrat proporcionar protecció contra la malaltia de destí. Aquests efectes podrien ser de llarga durada, almenys fins al moment en què s'administra un nou tipus de vacuna. Els efectes inespecífics podrien ser molt acusats, amb efectes significatius sobre la mortalitat i la morbiditat generals. En una situació amb immunitat de grup contra la malaltia de destí, els efectes inespecífics podrien ser més importants per a la salut general que els efectes específics de la vacuna.
Els efectes inespecífics no s'han de confondre amb els efectes secundaris de les vacunes (com ara reaccions locals al lloc de la vacunació o reaccions generals com febre, mal de cap o erupcions cutànies, que solen resoldre en dies o setmanes o, en casos rars, anafilaxi). Més aviat, els efectes no específics representarien una forma d'immunomodulació general, amb conseqüències importants per a la capacitat del sistema immunitari per afrontar reptes posteriors.
Podria ser que milions de morts infantils en països de renda baixa podrien prevenir-se cada any si es tinguessin en compte els efectes no específics de les vacunes en els programes de vacunació.

## Referències

* 1 2 3 Shann, F «Nonspecific effects of vaccines and the reduction of mortality in children.». Clinical Therapeutics, 35, 2, 01-02-2013, pàg. 109–14. DOI: 10.1016/j.clinthera.2013.01.007. PMID: 23375475.
* ↑ «Epidemiology review Report to SAGE». [Consulta: 7 maig 2015].
* 1 2 Benn, CS; Netea, MG; Selin, LK; Aaby, P «A small jab - a big effect: nonspecific immunomodulation by vaccines.». Trends in Immunology, 34, 9, 13-05-2013, pàg. 431–9. DOI: 10.1016/j.it.2013.04.004. PMID: 23680130.
# Emilio Cánovas del Castillo

Emilio Cánovas del Castillo (Màlaga, 1832; Madrid, 15 de desembre de 1910), va ser un membre del Ducat de Cánovas del Castillo i germà de l'expresident del Govern d'Espanya, Antonio Cánovas del Castillo.

## Referències

* ↑ «Hemeroteca Digital. Biblioteca Nacional de España». [Consulta: 23 maig 2022].
# Els 50 són els nous 30

Els 50 són els nous 30 (títol original en francès, Marie-Francine) és una pel·lícula de comèdia francesa del 2017 dirigida per Valérie Lemercier. S'ha doblat al català.

## Repartiment

* Valérie Lemercier com a Marie-Francine Doublet
* Patrick Timsit com a Miguel Maraõ
* Hélène Vincent com a Annick Legay
* Philippe Laudenbach com a Pierric Legay
* Denis Podalydès com a Emmanuel Doublet
* Nadège Beausson-Diagne com a Nadège
* Marie Petiot com a Clémence
* Anna Lemarchand com a Margot
* Simon Perlmutter com a Hélio
* Géraldine Martineau com a Anaïs
* Loïc Legendre com a Xavier
* Danièle Lebrun com la dona del supermercat
* Patrick Préjean com l'home del supermercat
* Pierre Vernier com el client
* Philippe Vieux com a Aymeric
* Clara Simpson com a Pamela
* Marie Barraud com a Caroline
* Salim Torki com a Nordine

## Referències

* ↑ «Marie-Francine (2017) - JP Box-Office». [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ «Fitxa de doblatge Els 50 Són Els Nous 30». [Consulta: 18 abril 2024].
# Efstathios Aloneftis

Efstathios Aloneftis (Lakatamia, 29 de març de 1983) és un exfutbolista xipriota de la dècada de 2000.
Fou 62 cops internacional amb la selecció xipriota.
Pel que fa a clubs, fou jugador de Omonia, Larissa, Energie Cottbus i APOEL.

## Referències

* ↑ Efstathios Aloneftis a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Efstathios Aloneftis, Fitxa a Soccerway
* ↑ «el:Διετές συμβόλαιο με την Λάρισα υπέγραψε ο Στάθης Αλωνεύτης Stathis Aloneftis signs a two-year contract with Larissa» (en greek). In.gr, 22-06-2005. [Consulta: 31 agost 2013].
* ↑ «Larissa transfer fees». Calcio Network. Arxivat de l'original el 13 novembre 2006. [Consulta: 6 febrer 2007].
* ↑ «Football transfers 2007», 01-06-2007. Arxivat de l'original el 27 maig 2007. [Consulta: 12 juny 2007].
* ↑ «el:Γαλαζοκίτρινος ο Αλωνεύτης Aloneftis to APOEL» (en greek). APOEL FC, 07-06-2012. Arxivat de l'original el 29 maig 2014. [Consulta: 31 agost 2013].
* ↑ APOEL official profile