OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Wulong

Wulong (que en xinès significa "drac que balla") és un gènere de dinosaures microraptors dromeosàurids que visqueren durant l'Aptià (Cretàci inferior), ara fa uns 120 milions d'anys. El fòssil de l'única espècie que s'ha descrit fins a l'actualitat va ser descobert a la Formació Jiufotang, a l'actual República Popular de la Xina. Aquesta espècie única, descrita l'any 2020, que forma el gènere fou anomenada Wulong bohaiensis.

## Descripció

L'espècimen trobat feia uns 90 cm de llarg; en ser un exemplar jove, s'estima que un exemplar adult podia arribar a un metre i trenta-cinc cenímetres de llarg. Malgrat que el fet que l'espècimen presentés plomes fa pensar que es tractava d'un adult, l'anàlisi histològica confirmà que es tractava d'un jove d'aproximadament un any; aquest fet demostra que les plomes creixien ràpidament, de manera contrària al que passa amb els ocells actuals. El cos de l'animal era de la mida d'un corb, però dupicava la seva llargària amb una llarga cua acabada amb dues plomes. El seu cos estava completament recobert per plomes. Malgrat la seva petita mida, presentava un crani estret i una boca plena de dents esmolades.

## Referències

* ↑ He, H. Y.; Wang, X. L.; Zhou, Z. H.; Wang, F.; Boven, A. «Timing of the Jiufotang Formation (Jehol Group) in Liaoning, northeastern China, and its implications: TIMING OF THE JIUFOTANG FORMATION» (en anglès). Geophysical Research Letters, 31, 12, 01-06-2004, pàg. n/a–n/a. DOI: 10.1029/2004GL019790.
* ↑ Poust, Ashley W.; Gao, Chunling; Varricchio, David J.; Wu, Jianlin; Zhang, Fengjiao «A new microraptorine theropod from the Jehol Biota and growth in early dromaeosaurids» (en anglès). The Anatomical Record, 15-01-2020, pàg. ar.24343. DOI: 10.1002/ar.24343. ISSN: 1932-8486.
* ↑ «Un fossile révèle une différence majeure entre les oiseaux et les dinosaures» (en francès). Sciences et Avenir, 17-01-2020. [Consulta: 26 gener 2020].
* 1 2 CNN, Ashley Strickland. «'Dancing dragon' feathered dinosaur fossil discovered in China». [Consulta: 26 gener 2020].
# Tour dels Fiords 2016

El Tour dels Fiords 2016, 9a edició del Tour dels Fiords, es disputà entre el 31 d'agost i el 4 de setembre de 2016 sobre un recorregut de 929,8 km repartits entre cinc etapes, amb inici a Os i final a Stavanger. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2016, amb una categoria 2.1.
El vencedor final fou el noruec Alexander Kristoff (Team Katusha), amb 30" sobre el danès Michael Schär (BMC Racing Team) i el neerlandès Nick van der Lijke (Roompot-Oranje Peloton). Kristoff també guanyà la classificació dels punts, mentre que Nick van der Lijke guanyà la classificació dels joves, Carl Fredrik Hagen (Team Sparebanken Sør) guanyà la classificació de la muntanya i el Roompot-Oranje Peloton la classificació per equips.

## Equips

L'organització convidà a prendre part en la cursa a quatre equips World Tour, deu equips continentals professionals i deu equips continentals:
* equips World Tour: Team Katusha, BMC Racing Team, IAM Cycling, Team Tinkoff
* equips continentals professionals: Delko Marseille Provence KTM, Drapac Professional Cycling, Fortuneo-Vital Concept, Roompot Oranje Peloton, Topsport Vlaanderen-Baloise, ONE Pro Cycling, Stölting Service Group, Novo Nordisk, Team Roth, Verva ActiveJet
* equips continentals: Bliz-Merida, Rabobank Development, Riwal Platform, Coop-Øster Hus, FixIT.no, Joker Byggtorget, Ringeriks-Kraft, Sparebanken Sør, Virtu Pro Veloconcept, ColoQuick-Cult

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 31 de ago | Os – Bergen | etapa plana | 147 | Leigh Howard | Leigh Howard |
| 2a etapa | 1 de set | Stord – Odda | etapa accidentada | 213 | Alexander Kristoff | Leigh Howard |
| 3a etapa | 2 de set | Ulvik – Suldalsosen | etapa accidentada | 221 | Alexander Kristoff | Alexander Kristoff |
| 4a etapa | 3 de set | Stavanger – Sandnes | etapa accidentada | 166 | Asbjørn Kragh Andersen | Alexander Kristoff |
| 5a etapa | 4 de set | Hinna – Stavanger | etapa plana | 164 | Alexander Kristoff | Alexander Kristoff |

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «2016 Tour des Fjords (2.1)». procyclingstats.com.

## Enllaços externs

* Web oficial (noruec)
# Ormondo Maini

Ormondo Maini (Viadana, 16 de juliol de 1835 - Viadana, 8 de juny de 1906) va ser un baix italià.
Des de 1855 fins a 1859 va estudiar cant al Conservatori de Milà. Va fer el seu debut el 1860 al Teatro Carcano (Milà) a I Lombardi de Verdi. Al Teatre La Fenice de Venècia el 1868 fou Mefistofele al Faust i Baldassare a La Favorita. El 1871, fou Orazio a l'estrena al Teatro alla Scala de Milà de Amleto, de Franco Faccio, dirigida pel compositor. Va participar en l'estrena de Fosca (1873) de Carlos Gomes com a Gajolo amb Victor Maurel i a La Gioconda (1876) amb èxit com a Alvise. Al Teatre alla Scala i amb el director Franco Faccio, va treballar amb Giuseppe Verdi va interpretar el personatge de Ramfis a Aida (1872) en el primer èxit europeu, amb Teresa Stolz i Maria Waldmann. Va ser el baix de l'estrena absoluta, amb l'èxit, del Rèquiem de Verdi (1874) a l'Església de Sant Marc (Milà) amb Giuseppe Capponi (tenor), dirigida pel compositor, també el va cantar a les estrenes a la Scala i al Teatre Nacional de l'Opéra-Comique (1878) i en un concert al Teatre Comunale di Bolonya. A La Scala cantà com a Christian II a l'estrena de Gustavo Wasa de Filippo Marchetti i com a Albano en la reestrena de I Lituani, d'Amilcare Ponchielli. El 1877, a Venècia, fou Basilio a Il barbiere di Siviglia (Rossini) amb Adelina Patti. El 1878 fou el pare de Giuseppe en l'estrena a la Scala de Cinq Mars de Charles Gounod.
La Temporada 1878-1879 va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.
El 1872 es va casar amb la soprano Enrichetta Berini amb qui va tenir un fill, Achille.

## Referències

* 1 2 Bertazzoni, Vladimiro. Ormondo Maini 1835-1906. Gloria del melodramma italiano e di Viadana. Sometti, 2006. ISBN 9788874951840.
* ↑ Rimont, Manuel; Fargas i Soler, Antoni. Almanaque del diario de Barcelona, 1880, p. 104.
# Bièvres (Aisne)

Bièvres és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 77 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bièvres era de 77 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 35 habitatges, 28 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 34 eren cases i 1 era un apartament. Dels 28 habitatges principals, 18 estaven ocupats pels seus propietaris, 8 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien tres cambres, 4 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 20 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bièvres el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 50 persones, 32 eren actives i 18 eren inactives. De les 32 persones actives 27 estaven ocupades (18 homes i 9 dones) i 5 estaven aturades (2 homes i 3 dones). De les 18 persones inactives 7 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa d'informació i comunicació i 2 d'empreses classificades com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un saló de bellesa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bièvres a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bièvres a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Santiago de la Ribera

Santiago de la Ribera és una petita pedania que pertany al municipi de San Javier. Situada a les vores del Mar Menor en la Regió de Múrcia. D'extensió de costa àmplia, recull altres petits barris, d'entre els quals es troba La Ciudad del Aire. Limita al nord amb Lo Pagán (San Pedro del Pinatar); a l'est amb el Mar Menor; a l'oest amb San Javier i al sud amb Los Narejos (Los Alcázares). Seu de la Acadèmia General de l'Aire i de l'Aeroport de Múrcia - San Javier (MJV).
És una pedania costanera con una gran atracció turística degut al bon clima i a les seves platges.
Gentilici: Ribereny/a.

## Història

La pedania fou fundada per Fray José Rodrigo de Villamayor, Cavaller de l'Orde Militar de Santiago, qui a partir de la finca de la seva propietat, Torre Mínguez, va conceptuar, d'una manera excel·lent i moderna per a la seva època (segle xix), el traçat urbanístic d'una part d'aquesta finca.

## Festes

* Romeria de San Blas, 3 de febrer: Romeria hortelana cap a l'ermita de San Blas i concurs de degustació gastronòmica.
* Carnavals, febrer: Desfilada de comparses de carnaval, concurs infantil i elecció de la reina del carnaval.
* Fira d'Abril, 1º cap de setmana de maig: Concursos, actuacions, instal·lació de casetes andaluses, missa rociera i dia infantil.
* Dia de la Regió de Múrcia, 9 de juny: Celebració de la diada de la Regió.
* Verge del Carme, 16 de juliol: Revetlles populars i processió marítima.
* Festivitat del patró Santiago, 25 de juliol: Celebració d'honors al patró d'Espanya i de Santiago de la Ribera.
* San Francesc Xavier, 3 de desembre: Celebració a tot el municipi de San Javier, la festivitat del patró.

## Comunicacions

* Transport ferroviari (RENFE): Estació Balsicas - Mar Menor. C/ Mar Menor S/N, Balsicas - Torre Pacheco, (Múrcia). Tel.: 968 573 300.
* Transport aeri: Aeroport de Múrcia - San Javier (MJV). Carretera del Aeropuerto S/N, Santiago de la Ribera (Múrcia). Tel.: 968 172 000.
* Transport terrestre: Estació d'Autobusos de San Pedro del Pinatar. C/ Alcalde José María Tárraga S/N, San Pedro del Pinatar (Múrcia). Tel.: 968 182 942.
# Sitx

Una sitx (ucraïnès: Січ) és el centre administratiu i militar dels cosacs i sobretot dels cosacs de Zaporíjia. Es deriva del verb ucraïnès сікти, (siktý), "tallar", és a dir, aclarir un bosc per a un campament, o construir una fortificació amb els arbres que han estat talats. Січень n'és un altre derivat, que vol dir « gener » (pels vents que tallen la pell).
La Sitx de Zaporíjia va ser la capital fortificada dels cosacs de Zaporíjia entre els segles xvi i xviii a la zona d'Ucraïna, i es troba al riu Dnièper. La Rada Sitx va ser la branca més alta del govern a l'Hetmanat cosac o l'exèrcit dels cosacs de Zaporíjia. La Sitx del Danubi va ser l'assentament fortificat dels cosacs zaporoges quan més tard es van establir al Delta del Danubi.

## Referències

* ↑ Dmitro Iavornitski (1892, reeditat 1990) Історія Запорізьких Козаків (Història dels cosacs de Zaporíjia) Vol.1 ISBN 5-11-000647-4 (ucraïnès)
# Galeodea echinophora

Galeodea echinophora és una espècie de grans gastròpodes marins, la seva closca fa de 50 a 110 mm i viu al Mediterrani Oriental. És una espècie comestible tot i que no és gaire apreciada.
S'alimenta sobretot d'equinoderms. Viu al fons del mar,fins als 10 metres de fondària, en llocs sorrencs o fangosos.
Els seus fòsils s'han trobat a l'Índia, Espanya i Itàlia.

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Galeodea echinophora (Linnaeus, 1758)». [Consulta: 28 abril 2021].
* ↑ EU-Nomen
* ↑ «Paleobiology Database». Arxivat de l'original el 2017-04-02. [Consulta: 1r abril 2017].
* Arianna Fulvo et Roberto Nistri (2005). 350 coquillages du monde entier. Delachaux et Niestlé (Paris) : 256 p.
* Beu A.G. (2008) Recent deep-water Cassidae of the world. A revision of Galeodea, Oocorys, Sconsia, Echinophoria and related taxa, with new genera and species (Mollusca, Gastropoda).
# Wenrohronon

Els wenrohronon o wenro eren un poble amerindi de llengua iroquesa poc conegut, que originàriament vivia a l'actual Nova York occidental i al nord-oest de Pennsilvània. Sembla que havien habitat la vall superior del riu Allegheny, entre els territoris de la nació Seneca i la nació Neutral.
Els wenro foren registrats pel missioner franciscà Joseph de la Roche Daillon el 1627, que els va trobar en el jaciment d'Oil Springs. Daillon assenyala l'ús per part de la tribu del petroli cru (llavors una substància en gran part desconeguda) com a presumpta medicina. Un desencontre amb els seus antics aliats, els neutrals, va fer impossible als wenros resistir als seus enemics des de feia molt de temps, els iroquesos. Junt amb la nació Neutral i els eries, els wenro foren finalment conquerits per les nacions de la Confederació Iroquesa durant la Guerra del Castor del segle xvii.
Els supervivents foren assimilats a les nacions victorioses. La majoria foren absorbits per la nació Seneca, els descendents dels quals habiten el territori avui. Els supervivents foren exiliats entre el territori dels hurons.

## Llengua

El wenrohronon era una llengua iroquesa i, com a tal, relacionada amb el susquehannock, wyandot, erie i scahentoarrhonon.

## Vegeu també

* Reserva Oil Springs.

## Referències

* ↑ http://puffin.creighton.edu/jesuit/relations/relations_17.html Arxivat 2015-02-28 a Wayback Machine.
* 1 2 «Vol 5». Handbook of North American Indians, 12-12-2012.
* ↑ «Wenrohronon». Accessgenealogy.com, 12-12-2012.

## Enllaços externs

* http://www.accessgenealogy.com/native/tribes/wenrohronon/wenrohrononhist.htm
# Pont Magallànic

El Pont Magallànic (MBR) és un corrent d'hidrogen neutre que enllaça el dos Núvols de Magalhães, amb unes quantes estrelles conegudes al seu interior. No ha de ser confós amb el corrent Magallànic, el qual enllaça els núvols de Magalhães a la Via Làctia. Va ser descobert el 1963 per J. V. Hindman et al.
Hi ha un corrent continu d'estrelles per tot el pont que enllaça el Gran Núvol de Magalhães (LMC) amb el Petit Núvol de Magalhães (SMC).
Aquest pont estel·lar és de major concentració a la part occidental. Hi ha dos grans cúmuls densos, un a prop del SMC, i l'altre a mig camí entre les galàxies, denominada illa OGLE.

## Referències

* 1 2 Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 SpaceDaily, "Polish astronomers spot young Stellar Bridge in the Magellanic Clouds", 28 November 2014
* ↑ Putman, M. E. Publications of the Astronomical Society of Australia, 17, 2013, pàg. 1–5. Bibcode: 2000PASA...17....1P. DOI: 10.1071/AS00001 [Consulta: free].
* ↑ Lehner, Nicolas. "FUSE Observations of the Magellanic Bridge." (Abstract) American Astronomical Society, (199th AAS Meeting, #65.06); Bulletin of the American Astronomical Society, Vol. 33, p.1408.
* ↑ Lehner, NNicolas "FUSE Observations of the Magellanic Bridge Gas toward Two Early-Type Stars: Molecules, Physical Conditions, and Relative Abundance." arXiv preprint astro-ph/0206250 (2002)
* ↑ IOP Science, "The Magellanic Bridge: The Nearest Purely Tidal Stellar Population", Jason Harris, 2006 October 22, The Astrophysical Journal, 658:345-357, published 2007 March 20

## Enllaços externs

* «Magellanic Bridge» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 10 desembre 2020].
# Tralee

Tralee (Trá Lí en gaèlic irlandès) és una ciutat de la República d'Irlanda, capital del comtat de Kerry. Es troba a uns 90 kilòmetres al nord de Cork. Pren el seu nom del riu Lee, que desemboca en la badia de Tralee.

## Curiositats

La ciutat té nombrosos monuments que constitueixen el testimoni dels seus més de vuit segles d'història, com el Kerry The Kingdom Museum, església de Saint John, el Town Park i el Siamsa Tíre Theatre on es realitzen importants espectacles de folklore irlandès. A la fi d'agost, se celebra a la ciutat el Rose of Tralee Festival, que és un dels més importants d'Irlanda i en el que hi participen noies de les comunitats irlandeses d'arreu el món.
La ciutat és la porta d'entrada a la península de Dingle (Corca Dhuibhne), on es van rodar els exteriors del film de David Lean La filla de Ryan.

## Personatges il·lustres

* Roger Casement (1864-1916) hi va ser capturat en 1916 al fort de McKenna.
* Thomas Ashe, dirigent de l'IRA mort en vaga de fam el 1917.
* Dick Spring, polític irlandès i tánaiste (cap de govern)

## Agermanaments

* Westlake (Ohio)

## Galeria d'imatges

* Dominick Street, Tralee
* Ashe Memorial Hall
* Jujats de Tralee
* Església Dominica de la Santa Creu

## Enllaços externs

* Tralee – Web oficial
* Rose of Tralee Festival Arxivat 2009-03-29 a Wayback Machine.
# Otomys burtoni

Otomys burtoni és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic del Mont Camerun (Camerun), on viu a altituds d'entre 2.000 i 4.000 msnm. El seu hàbitat natural són els herbassars montans. Està amenaçat per l'expansió dels camps de conreu a les parts més baixes de la seva distribució.
L'espècie fou anomenada en honor de l'explorador i lingüista britànic Richard Francis Burton.

## Referències

* ↑ Taylor, P. J.; Maree, S. Otomys burtoni. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 21 juny 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 66. ISBN 978-0801893049.
# Black Sabbath (disc)

Black Sabbath és el primer àlbum de la banda britànica de Heavy Metal Black Sabbath. Va ser gravat i publicat l'any 1969. Va arribar als top ten britànics, on va romandre per tres mesos.
Aquest primer treball de la banda ens dona la benvinguda amb l'ambient tempestuós i les campanades fúnebres del tema "Black Sabbath", un dels clàssics de la banda que va fonamentar el que fos coneguda com un grup satànic, doncs molts van veure en la sinistra lletra d'aquesta cançó una mostra irrefutable del compromís dels músics amb aquests corrents ocultistes. Curiosament, Geezer Butler (autor de la lletra) declararia que més que una oda al satanisme el tema era un advertiment davant el perill d'aquest tipus de pràctiques, havent estat per tant totalment malinterpretat.
La següent cançó és "The Wizard". Les lletres van ser inspirades en Gandalf, el bruixot de "El Senyor dels Anells" de J.J.R. Tolkien i musicalment destaca l'harmònica de Ozzy Osbourne. Li segueix "Behind the Wall of Sleep".
La següent cançó és "N.I.B.". La lletra ens parla en aquest cas de les temptacions demoníaques, i és ressenyable el sol de baix que introduïx la cançó.
La següent peça, titulada "Evil Woman", és un cover dels Crows. Li segueixen "Sleeping Village" i "Warning", aquest últim és un cover d'Ansley Dunbar Band.
En posteriors versions de l'àlbum s'inclouria la cançó "Wicked World", que va ser el primer single editat per la banda i prèviament a l'enregistrament del disc, pel que originàriament no formava part d'aquest.
Malgrat que va ser gravat en sols dos dies i amb un pressupost de 600 lliures, al que cal sumar-li la mala acollida que li va donar la crítica, va aconseguir arribar a la 8a posició de les llistes britàniques, gaudint de bastant popularitat entre el públic més jove. Com anècdota cap citar la misteriosa dona apareguda en la portada del disc, que segons membres de la banda va aparèixer misteriosament en la fotografia feta amb la finalitat de ser la portada, encara que la lògica ens digui que segurament es tracti d'un fotomuntatge. També es pot veure vagament, en la portada del vinil original, la figura d'un àngel i un dimoni al costat d'un dels arbres.

## Llista de Temes

* "Black Sabbath" - 6:21
* "The Wizard" - 4:24
* "Behind The Wall of Sleep" - 3:38
* "N.I.B." - 6:06
* "Evil Woman" - 3:25
* "Sleeping Village" - 3:46
* "The Warning" - 10:32
* "Wicked World" - 4:43
La duració dels temes depèn de les diferents remasteritzacions de l'àlbum. Por exemple originalment N.I.B. i Behind The Wall Of Sleep apareixien com un tema sol. El mateix passà amb Sleeping Village i The Warning.

## Integrants

* Ozzy Osbourne - Veu
* Tony Iommi - Guitarra
* Geezer Butler - Baix
* Bill Ward - Bateria

## Referències

* ↑ Reportatge a Geezer Butler
* Metal Sludge «20 Questions with Geezer Butler, 4/26/05». Metal Sludge Online, 2005.

## Enllaços externs

* Siti tribut a Black Sabbath en Argentina Arxivat 2009-04-14 a Wayback Machine. (castellà)
# Santa Maria de Claret (Torà)

Santa Maria de Claret és l'església parroquial del nucli de Claret, al municipi de Torà, a la comarca del Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català

## Descripció

L'església està situada a l'inici del nucli urbà, tancant pel sud una petita i ben arranjada plaça.
És un edifici de planta rectangular, d'una sola nau i amb coberta de volta de canó lleugerament apuntada i culmina a l'est amb l'absis. A la façana nord, hi ha l'entrada, amb arc de mig punt adovellat. A l'esquerra de l'entrada, hi ha un llarg banc de pedra. En aquesta façana a la part superior hi ha un sobrealçament amb una balconada amb barana de fusta de factura posterior al temple original. Al mur oest hi ha un contrafort i un ull de bou, i culmina la façana el campanar d'espadanya de dues obertures; a sobre té un frontó on hi ha una petita obertura de mig punt. A la façana est hi ha l'absis semicircular, amb una finestra d'una sola esqueixada. A l'interior, un arc preabsidal obre la nau. Hi ha dues capelles a cada lateral. L'interior és arrebossat i pintat de blau. A la banda sud hi té adossada la casa de cal Fustegueres

## Història

Documentada ja l'any 1139, quan Bernat de Claret deixa a Santa Maria de Solsona la meitat del castell de Claret, la meitat dels homes que hi habitaven, la meitat de la dominicatura que hi tenien els antics senyors del lloc, la meitat del terme del castell, tant dels camps conreats com dels erms i l'església de Claret. També hi ha notícies de l'església els anys 1150, 1180 i el 1931.

## Referències

* ↑ Romànic Obert. «Església de Santa Maria de Claret». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 18 de febrer 2014. [Consulta: 2 febrer 2014].
* ↑ «Santa Maria de Claret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2014].

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 172-174. ISBN 84-607-0408-4.