OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Atletisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 - llançament de pes masculí

Atletisme at the Jocs Olímpics d'estiu de 1900 :
| Proves de pista |||
| 60 m | homes |
| 100 m | homes |
| 200 m | homes |
| 400 m | homes |
| 800 m | homes |
| 1.500 m | homes |
| 110 m tanques | homes |
| 200 m tanques | homes |
| 400 m tanques | homes |
| 2.500 m obstacles | homes |
| 4.000 m obstacles | homes |
| 5.000 m per equips | homes |
| Marató | homes |
| Salt de llargada | homes |
| Triple salt | homes |
| Salt d'alçada | homes |
| Salt de perxa | homes |
| Salt de llargada aturat | homes |
| Triple salt aturat | homes |
| Salt d'alçada aturat | homes |
| Llançament de pes | homes |
| Llançament de disc | homes |
| Llançament de martell | homes |
El llançament de pes masculí va ser una de les proves d'atletisme que es va dur a terme als Jocs Olímpics de París de 1900. Es va disputar el 14 i 15 de juliol de 1900 i hi prengueren part onze llançadors representants de cinc nacions.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Richard Sheldon | Josiah McCracken | Robert Garrett |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1900.
| Rècord del Món | 14,75 metres (*) | George Gray | Ottawa (CAN) | 1 d'agost de 1898 |
| Rècord Olímpic | 11,22 metres | Robert Garrett | Atenes (GRE) | 7 d'abril de 1896 (CG) |
(*) no oficial
Richard Sheldon va establir un nou Rècord Olímpic a la qualificació, amb 13,80 metres i ell mateix la superà a la final en llançar la bola a 14,10 metres.

## Resultats
### Qualificació

Tots els llençadors inscrits van prendre part a la qualificació que es disputà el 14 de juliol. Els cinc primers passaren a la final.
Versís no va fer cap marca vàlida i de fet no és clar si va arribar a competir.
| Posició | Atleta | Distància |
| 1 | Richard Sheldon | 13,80 m |
| 2 | Josiah McCracken | 12,85 m |
| 3 | Robert Garrett | 12,37 m |
| 4 | Rezső Crettier | 11,58 m |
| 5 | Panagiotis Paraskevópulos | 11,29 m |
| 6 | Gustaf Söderström | 11,18 m |
| 7 | Artúr Coray | 11,13 m |
| 8 | Truxtun Hare | 10,92 m |
| 9 | August Nilsson | 10,86 m |
| 10 | Charles Winckler | 10,76 m |
| — | Sotirios Versís | SM |
SM: sense marca

### Final

Les marques de la qualificació eren vàlides per la final. McCracken i Garrett no hi van participar perquè aquesta es feia el diumenge 15 de juliol. A la final no es produí cap canvi i els cinc atletes classificats van mantenir les seves posicions.
| Posició | Atleta | Distància | Qualificació |
| | Richard Sheldon | 14,10 m | 13,80 m |
| | Josiah McCracken | SM | 12,85 m |
| | Robert Garrett | SM | 12,37 m |
| 4 | Rezső Crettier | 12,07 m | 11,58 m |
| 5 | Panagiotis Paraskevópulos | 11,52 m | 11,29 m |
SM: sense marca

## Referències

* Comitè Olímpic Internacional.
* De Wael, Herman. Herman's Full Olympians: "Athletics 1900". Accés 18 de març de 2006. Consultable a Herman's Full Olympians: "Athletics 1900" Arxivat 2006-02-11 a Wayback Machine..
* Mallon, Bill. The 1900 Olympic Games, Results for All Competitors in All Events, with Commentary. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers, 1998. ISBN 0-7864-0378-0.
# Aréfino

Aréfino (en rus: Арефино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 18 habitants. Pertany al districte de Kirjatx.

## Referències

* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Aubaine

Aubaine és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 84 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Aubaine era de 84 persones. Hi havia 36 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 64 habitatges, 36 eren l'habitatge principal de la família, 26 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 63 eren cases i 1 era un apartament. Dels 36 habitatges principals, 29 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 4 en tenien dues, 5 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 24 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Aubaine el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 54 persones, 38 eren actives i 16 eren inactives. De les 38 persones actives 35 estaven ocupades (25 homes i 10 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 16 persones inactives 7 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses extractives i 1 d'una empresa de transport.
L'any 2000 a Aubaine hi havia 7 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 400 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Aubaine a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Aubaine a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Teixidor baya

El teixidor baya (Ploceus philippinus) és un ocell de la família dels ploceids (Ploceidae).

## Hàbitat i distribució

Habita praderies, vegetació secundària, terres de conreu i canyars de les terres baixes del sud-est de Pakistan, l'Índia, cap al nord fins als turons de l'Himàlaia, Nepal, Sri Lanka i sud-oest de la Xina, cap al sud, a través del Sud-est Asiàtic fins Sumatra.

## Referències

* ↑ «Teixidor baya». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Temporada 1992-1993 del FC Barcelona (femení)

La temporada 1992-93 és la 5a en la història del Club Femení Barcelona.

## Desenvolupament de la temporada

Les jugadores queden terceres classificades a la Lliga Nacional i eliminades a setzens de final a la Copa de la Reina.

## Jugadores i cos tècnic
### Plantilla 1992-93

La plantilla i el cos tècnic del primer equip per a l'actual temporada (manca informació) són els següents:
| N. | Pos. | Nac. | Jugador |
| — | POR | [[Fitxer:Flag of Catalonia.svg|23x15px|border |alt=Catalunya|link=Selecció de futbol de Catalunya|{{#if:|]] | Roser Serra |
| — | DEF | [[Fitxer:Flag of Catalonia.svg|23x15px|border |alt=Catalunya|link=Selecció de futbol de Catalunya|{{#if:|]] | Judith Corominas |
| N. | Pos. | Nac. | Jugador |
| — | DEF | [[Fitxer:Flag of Catalonia.svg|23x15px|border |alt=Catalunya|link=Selecció de futbol de Catalunya|{{#if:|]] | Kety Pulido |

### Cos tècnic 1992-93

* Entrenador: Luis de la Pena

## Partits

Victòria Empat Derrota

### Copa de la Reina
## Referències

* ↑ Tomás Belenguer, Manuel. Barça femení. Història des dels orígens fins al triplet. Barcelona: Base, Desembre 2021, p. 104 i 116. ISBN 978-84-19007-00-1.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 Tomás Belenguer, Manuel. Barça femení. Història des dels orígens fins al triplet. Barcelona: Base, Desembre 2021, p. 389. ISBN 978-84-19007-00-1.
# Tarradelles de Dalt i Tarradelles de Baix

Tarradelles de Dalt i Tarradelles de Baix és un conjunt de masies de Sora (Osona) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situades en unes feixes a la riba esquerra de la riera de Sora. El tipus de construcció de les dues masies és molt similar amb material pobre i sense elements artístics importants. Les teulades són a dues vessants.
Tarradelles de Dalt, més ben conservada, té com a característica una escala de pedra per accedir a l'entrada i una gran llinda en un portal tapiat datat l'any 1807. L'edificació molt austera ha estat modificada en diferents èpoques. Tarradelles de Baix, més enrunada, té una cabana i una antiga era. A la façana esquerra hi ha un pou cisterna. Està encerclada per un petit mur de llosa amb algunes pedres.

## Història

L'estat d'aquestes dues masies no desmereix però una rica història, ja centenària. Efectivament, en aquest indret hi hagué una gran propietat ja citada al segle x, amb motiu de la consagració de l'església de Sora, el 3 de maig de l'any 960 a petició de Raulo, abadessa de Sant Joan.
Terradelles de Munt absorbiria posteriorment el mas de la Vinyola, Terradelles de baix i el mas de la Vila Subirana.
Posteriorment deshabitades hi visqué gent fins al 1960.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Tarradelles de Dalt i Tarradelles de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Tarra

Tarrha o Tarra (en grec antic Τάρρα) era una ciutat al sud-oest de l'illa grega de Creta, a la sortida sud de la Gorja de Samarià, vora l'actual poble d'Hàgia Rumeli. Estava situada entre Fènix i Pikilassos
Va ser un port des de l'època minoica, clàssica, hel·lenística i romana. Les troballes arqueològiques de l'època romana indiquen una producció de vidre d'alta qualitat. S'hi han trobat restes d'un temple que indica que hi havia un culte important al déu Apol·lo Tarraios. Segons la tradició, Carmànor, un sacerdot de la ciutat, va acollir Apol·lo i Àrtemis després que els déus haguessin vençut la serp Pitó, els va purificar i es consagrà al seu culte. També va ser ell qui va acollir a casa seva els amors d'Apol·lo i Acacalis, filla de Minos, explica Pausànies. El viatger florentí Cristoforo Buondelmonti que va visitar Creta l'any 1415, descriu restes importants d'un temple i altres edificis que eren visibles a la seva època.
Va ser la ciutat de naixença de Lucil·li de Tarra. La ciutat va establir una colònia del mateix nom al Caucas. Es creu que també Tarra, una ciutat al sud d'Itàlia, era una colònia seva. Potser va fundar com a colònia la ciutat de Lappa, també a Creta.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Tarrha». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 16 gener 2021].
# The Soul of Youth

The Soul of Youth és una pel·lícula muda dirigida per William Desmond Taylor i protagonitzada per Lewis Sargent. Basada en una història inspirada en el tribunal de menors del jutge Ben Lindsey escrita per Julia Crawford Ivers, la pel·lícula es va estrenar el setembre de 1920.

## Argument

Maggie, amant del polític faldiller Pete Morano, intenta forçar aquest a que es casi amb ella fent passar el nadó Ed Simpson com el seu fill. Moran endevina l'engany i fa fora Maggie i envia l'Ed a un orfenat. Allà, gràcies a la seva vivacitat el noi és capaç de burlar-se dels orfes i dels funcionaris amenaçadors que els controlen.
Passen tretze anys i un dia Ed aconsegueix un gos pel que sent veritable estimació. Quan la vida a l’orfenat esdevé insuportable decideix escapar. Al carrer coneix Mike un noi repartidor de diaris que l’instrueix de com sobreviure. El noi es veu obligat a robar per sobreviure i acaba arrestat per robar en el rebost dels Hamilton. Portat al tribunal del jutge Ben Lindsey, aquest atorga la custòdia del noi al Sr. Hamilton, un home ric que es presenta contra Moran a les eleccions per l'alcaldia.
Maggie posseeix papers incriminatoris que podrien arruïnar la carrera de Moran, i el polític encarrega al seu sequaç que robi els documents. Ed, que havia promès no tornar a robar, decideix entrar amb Mike a la casa de Moran i recuperar les proves. Amb els papers, Hamilton s’assegura l’alcaldia. L'obtenció dels papers també ajuda a solucionar la relació amorosa entre Vera Hamilton i Dick Armstrong, dos amics de joventut, fent possible el seu matrimoni. Tot plegat això eleva a Ed al rang d'heroi a la casa dels Hamilton.

## Repartiment

* Lewis Sargent (Ed Simpson)
* Ernest Butterworth (Mike)
* Clyde Fillmore (Mr. Hamilton)
* Grace Morse (Mrs. Hamilton)
* Lila Lee (Vera Hamilton)
* Elizabeth Janes (Ruth Hamilton)
* William Collier Jr. (Dick Armstrong)
* Claude Payton (Pete Morano)
* Betty Schade (Maggie)
* Fred Huntley (Mr. Hodge)
* Sylvia Ashton (Mrs. Hodge)
* Russ Powell (policia Jones)
* Jutge Ben Lindsey (ell mateix)
* Mrs. Ben Lindsey (ella mateixa)
* Jane Keckley (Mrs Joyce, matrona)
* Eunice Vin Moore (cuinera)
* Barbara Gurney (mare del nen)

## Referències

* ↑ «"The Soul of Youth” (Realart)». Motion Picture News, 28 d’agost 1920, pàg. 1753.
* ↑ Withall, Keith. Studying Early and Silent Cinema (en anglès). Columbia University Press, 2014-08-05. ISBN 978-1-906733-87-2.
* ↑ «The Soul of Youth» (en anglès). AFI|Catalog. [Consulta: 29 desembre 2021].

## Enllaços externs

* The Soul of Youth al catàleg de l'American Film Institute
* Pel·lícula completa a YouTube amb subtítols en castellà
# Línia Reus-Casp

Mapa línia Reus-Casp :
La línia Reus-Casp o línia Reus - Móra la Nova - Casp és una línia de ferrocarril catalana propietat de l'Administrador d'Infraestructures Ferroviàries (Adif) que connecta Reus amb Casp (Aragó) travessant la Ribera d'Ebre. La línia comença a Reus a la bifuració de la línia Tarragona-Reus-Lleida i acabava a Casp on connecta amb la línia que continua cap a Saragossa.
La línia és d'ample ibèric i via única i els serveis que transcorren per la línia són de regionals i mercaderies.

## Característiques generals

La línia comunica Reus amb Casp, a l'Aragó.

### Serveis ferroviaris

Serveis que transcorren per la línia :
| Servei | Terminal servei | Inici de la línia | Fi de la línia | Terminal servei |
| | Riba-roja d'Ebre | - | Reus | Barcelona - Sant Andreu Comtal Barcelona - Estació de França |
| | Saragossa | Casp | Reus | Barcelona - Sant Andreu Comtal Barcelona - Estació de França |
| Es marca l'inici i principi de la línia i la terminal del servei, fora o dins de la línia. |||||

## Història

Nasqué per esdevenir el ferrocarril directe de Madrid i Saragossa a Barcelona, substituint o complementant a la línia de Saragossa per Lleida. Antigament la majoria de trens a Madrid passaven per aquesta línia però actualment la majoria ho fan per Reus-Lleida o per la línia d'alta velocitat.

## Referències

* ↑ DDVV «Ferrocarril Reus-Móra la Nova-Casp». Anuari territorial de Catalunya, volum 2008. Institut d'Estudis Catalans, 2009, pàg. 120-121. [Consulta: 23 febrer 2012].
Línies de ferrocarril a Catalunya :
1.668 mm :
1.435 mm :
Ample estret :
Altres :
Vegeu Història del ferrocarril a Catalunya i Xarxa ferroviària de Catalunya :
# Madiop Diagne

Madiop Diagne (wòlof: Madiop Diañ; Dakar, Senegal, 1964) és un senegalès instal·lat a les Illes Balears, l'actual president de l'Associació senegalesa de Mallorca.
És llicenciat en filologia hispànica per la Universitat Paul Valéry de Montpeller amb un estudi sobre la guerra civil espanyola. Des del 1997 és establit a Mallorca, on ha estat mediador intercultural i sindicalista com a delegat de CGT. Forma part de la Comissió Intercultural de l'Obra Cultural Balear i ha participat en l'organització de les dues edicions del Mallorca Món Festival. El 2007 va rebre el premi al Voluntariat Lingüístic dels Premis 31 de desembre.

## Enllaços externs

* Entrevista a Tribuna Mallorca Arxivat 2008-02-12 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Article sobre Madiop Diagne al Diario de Ibiza, el 22 d'octubre de 2010
# The Sorrows of Satan

The Sorrows of Satan és una pel·lícula muda dirigida per D. W. Griffith el 1926. Està basada en la novel·la del mateix nom de 1895 de Marie Corelli. En aquesta època, Griffith havia deixat el seu estatus de director independent per treballar per la Paramount Pictures.
Una versió anterior de la novel·la de Corelli havia estat filmada a Anglaterra el 1917, però aquella versió no va ser tan fidel a la novel·la com el remake de 1926. Segons es diu, Griffith no va voler fer aquest projecte, però en el primer projecte per a la Paramount no va tenir elecció. Tot i aix, la pel·lícula va resultar ser una de les obres més ben realitzades de Griffith i la crítiques favorables han augmentat al llarg dels anys. Després d'acabar la pel·lícula, aquesta va quedar fora dels seu control i fou reeditada per Julian Johnson. Aquest va ser el darrer paper de Carol Dempster com a actriu, tot i que va viure fins a l'any 1991.
Un fragment de la pel·lícula va ser utilitzat en la coberta de la cançó "Bela Lugosi's Dead" de la banda anglesa Bauhaus.

## Repartiment

| Actor | Funció |
| Adolphe Menjou | Prince Lucio de Rimanez |
| Ricardo Cortez | Geoffrey Tempest |
| Carol Dempster | Mavis Claire |
| Lya De Putti | Princess Olga |
| Ivan Lebedeff | Amiel |

## Trama

Adolphe Menjou apareix com a el Princep Lucio de Rimanez, qui de fet és Satan que ha assumit una forma humana. Quan l'escriptor Geoffrey Tempest (Ricardo Cortez) maleeix a Déu per les seves desgràcies, el Príncep Lucio apareix sobtadament i diu a Tempest que ha heretat una fortuna. L'únic condició és que Tempest ha de posar el seu destí en les seves mans. Tempest progressa i aconsegueix una posició destacada dins la classe social alta europea. Llavors Lucio ordena a Tempest que es casi amb una princesa russa, Olga (Lya De Putti), malgrat que l'escriptor estima a Mavis Claire (Carol Dempster). Finalment, el Príncep Lucio revela la seva identitat, però no abans que Olga es suïcidi. Després de refusar al diable i totes les seves promeses falses, Tempest viu feliçment amb Mavis.

## Producció

Aquesta pel·lícula, com The Queen of Sheba i Ben-Hur, va ser presentada en una versió diferent a Europa a causa de les escenes amb nuesa. La versió nord-americana va fer que el personatge de Lya de Putti interpretés una escena de discoteca amb prou vestiment per passar els censors. En la versió europea, Griffith va mostrar l'escena de cabaret amb en Putti en topless Putti.

## Referències

* 1 2 Workman, Christopher; Howarth, Troy (2016). "Tome of Terror: Horror Films of the Silent Era". Midnight Marquee Press. p. 305. ISBN 978-1936168-68-2
* ↑ the Sorrows of Satan 1917 directed by Alexander Butler; silentera database
* ↑ The Sorrows of Satan 1926 D.W. Griffith; silentera database
* ↑ «BAUHAUS Exhumed—An Interview with Kevin Haskins». Post Punk.com. [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ The Love Goddesses documental c.1965 narrat per Robert Youngson ...Accés el 15 d'abril de 2018
# The Veldt

The Veldt és un conte escrit per Ray Bradbury que va ser publicat originalment com "The World the Children Made" (literalment en català «el món que els nens van fer») en l'edició del 23 de setembre de 1950 a The Saturday Evening Post, més tard reeditat en l'antologia The Illustrated Man (literalment en català l'home il·lustrat), el 1951. Aquesta antologia és una col·lecció de contes que van ser publicats majoritàriament de forma individual a revistes d'antelació.

## Sinopsi

Una família viu a una casa automatitzada dita "The Happy life Home," plena de màquines o dispositius que fan de tot para a ells, des de cuinar menjar, vestir-los, adormir-los. Els dos fills, Peter i Wendy, es queden fascinats amb la "guarderia", una sala de realitat virtual que és capaç de connectar-se telepàticament amb els nens per a reproduir qualsevol lloc que ells imaginen.
Els pares, George i Lydia, aviat s'adonaran que alguna cosa va malament amb la seva forma de vida. També estan perplexos que l'habitació dels nens es va quedar estancada en un context africà, amb els lleons a la distància, menjant el cos mort del que ells suposen que és un animal. Allí també troben recreacions de les seves pertinences personals i escolten crits estranyament familiars. Es pregunten per què els seus fills estan tan preocupats amb aquesta escena de la mort, per això decideixen trucar a un psicòleg.

## Bibliografia

* Oates, Joyce Carol, ed. American Gothic Tales. New York: Tarcher, 1996.
* Kattelman, Beth. Critical Essay on "The Velt," in Short Stories for Students, Vol. 20, Thomas Gale, 2005.
* Hart, Joyce. Critical Essay on "The Velt," in Short Stories for Students, Vol. 20, Thomas Gale, 2005.
* McLaughlin, John J. "Science Fiction Theatre," in Nation, Vol. 200, No. 4, 25 de gener de 1965, pp. 92–94. Reeditat a "Cuentos para Estudiantes", Vol. 20.

## Enllaços externs

* Fitxa de TheVeldt a Internet SpeculativeFictionDatabase.
* Web oficial de Ray Bradbury
# Text conversacional

El text conversacional és una mena de text que s'articula al voltant de l'emissor i el receptor, i sol expressar-se en forma dialogada, és a dir, amb una successió de preguntes i respostes, o bé de reflexions que es fan mútuament els dos intervinents.

## Diversitat de formes

Hi ha textos conversacionals orals (diàleg, entrevista, conversa telefònica, etc.) i textos conversacionals escrits (xat, carta, diàleg teatral, etc.).

### L'entrevista

L'entrevista és un gènere periodístic que consta d'unes preguntes fetes per un entrevistador (periodista) a una persona amb rellevància social (científic, esportista, polític, artista, etc., o per haver protagonitzat una notícia). Les entrevistes es poden classificar en dos grans tipus: informatives, que donen a conèixer l'opinió sobre un tema, i psicològiques, que permeten mostrar la personalitat i la vida de la persona entrevistada.

## Bibliografia

* Llibre de 3r E.S.O. Nou Corriol
# Text pla

Un fitxer de text pla (en anglès plain text ) és el que està compost únicament per text sense format, només caràcters. Aquests caràcters es poden codificar de diferents maneres depenent de la llengua usada. Alguns dels sistemes de codificació més usats són: ASCII, ISO-8859-1 o Llatí-1, Unicode, etc.
Se'ls coneix també com a fitxers de text simple, per mancar d'informació destinada a generar formats (negretes, subratllats, cursives, mida, etc.) i tipus de lletra (per exemple, Arial, Times, Courier, etc.). El terme text pla prové d'una traducció literal del terme anglès plain text.
Les aplicacions destinades a l'escriptura i modificació d'arxius de text s'anomenen editors de text.

## Convencions de noms d'arxius de text a DOS i successors

El costum ha fet que es nomenin amb l'extensió d'arxiu.txt encara que en poden tenir qualsevol altra, a caprici de l'usuari (són vàlides i habituals: .inf, .80, .dat, .tmp, .prv, .hlp, .htm, etc.). Els arxius .bat (o de procés per lots), els .htm o . html i molts d'altres són també arxius de text que tenen funcions especials.
Si en el moment de guardar un arxiu de text l'aplicació amb què estem treballant no dona per defecte l'extensió .txt, a l'hora de triar-ne una cal tenir en compte que aquesta no ha de contenir caràcters reservats, com per exemple (*/:.;), és a dir, serà vàlida l'extensió .pif però no ./*.
També és recomanable no fer servir per a un arxiu de text pla extensions que, estant molt difoses i sent molt conegudes, poden confondre tant a l'usuari com al mateix sistema operatiu, com per exemple .xls, .doc, .ppt, .wav, .gif o .jpg, tot i que no hi ha cap impediment si es volen utilitzar.

## Enllaços externs

* Descripció del format a FILExt