OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Norodom Sihamoni

Norodom Sihamoni (Phnom Penh, Cambodja, 14 de maig de 1953-) és l'actual Rei de Cambodja després de l'abdicació del seu pare Norodom Sihanuk (29 d'octubre del 2004).
Va passar part de la seva joventut a Praga. En 1975-77 visqué a Corea del Nord i, en tornar a Cambodja, els khmers rojos el posaren, junt amb tota la seva família, sota arrest domiciliari fins al 1979, en què el règim fou enderrocat.
El 1981 s'instal·là a França, on romangué fins als anys noranta (fou professor de dansa). El 1993 fou nomenat ambaixador de la UNESCO, càrrec que tindria fins al 2004 quan fou nomenat rei.
Després de l'abdicació del seu pare a l'octubre del 2004, un comitè en el qual s'incloïen el primer ministre Hun Sen i el seu germà Norodom Ranariddh (portaveu del govern) el designà successor a la corona.

## Referències

* ↑ Ortiz de Zárate, Roberto. «Norodom Sihamoni». Centre d'Estudis i Documentació Internacionals a Barcelona (CIDOB). [Consulta: 12 juliol 2017].
* ↑ «Norodom Sihamoni, nuevo rey de Camboya en sustitución de su padre». El Mundo, 14-10-2004 [Consulta: 12 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del rei Sihamoni
* Pàgina del govern de Cambodja Arxivat 2006-10-05 a Wayback Machine.
# Artoniomicets

Arthoniomycetes són una classe de fongs ascomicets. Inclou un sol ordre: Arthoniales. La majoria dels tàxons són líquens tropicals o subtropicals.

## Sistemàtica

És una classe monofilètica. Dothideomycetes és un grup germà.

## Característiques

Els tàxons tenen apotecis bitunicats.

## Referències

* ↑ Spatafora JW, Sung GH, Johnson D, et al. «A five-gene phylogeny of Pezizomycotina». Mycologia, 98, 6, 2006, pàg. 1018–28. DOI: 10.3852/mycologia.98.6.1018. PMID: 17486977.
* ↑ Lumbsch HT, Schmitt I, Lindemuth R, et al. «Performance of four ribosomal DNA regions to infer higher-level phylogenetic relationships of inoperculate euascomycetes (Leotiomyceta)». Mol. Phylogenet. Evol., 34, 3, març 2005, pàg. 512–24. DOI: 10.1016/j.ympev.2004.11.007. PMID: 15683926.
# FK Bačka Bačka Palanka

FK Bačka és un club de futbol de Bačka Palanka, Sèrbia.

## Enllaços externs

* http://www.facebook.com/ofkbacka.bp
* http://www.srbijasport.net/tak/783
# Carta de compromís educatiu

La Carta de compromís educatiu és un document educatiu regulat per la Llei d'Educació de 2009, que situa, facilita i afavoreix la cooperació entre les accions educatives de les famílies i la del centre educatiu corresponent. És el document que expressa els objectius necessaris per assolir un entorn de convivència i respecte pel desenvolupament de les activitats educatives i els compromisos que cada família i el centre educatiu s'avenen a adquirir en relació amb els principis que la inspiren -segons queda definida en l'article 20 de la Llei d'educació de Catalunya- en el marc del projecte educatiu del centre. Aquest mateix article indica que, per mitjà de la carta de compromís educatiu, s'ha de potenciar la participació de les famílies en l'educació dels fills. Per altra banda l'article 7 del Decret 102/2010 de 3 d'agost, d'autonomia dels centres educatius assenyala que la carta de compromís educatiu ha d'expressar els compromisos que cada família i el centre s'avenen a adquirir per garantir la cooperació entre les accions educatives de les famílies i la del centre educatiu en un entorn de convivència, respecte i responsabilitat en el desenvolupament de les activitats educatives.

## Continguts

Els continguts comuns de la carta s'han de formular amb la participació de la comunitat escolar, especialment dels professionals de l'educació i de les famílies, i han de ser aprovats pel consell escolar. Cada centre educatiu ha de concretar la seva carta de compromís educatiu d'acord amb els principis, objectius, criteris i valors del projecte educatiu. El centre i la família hauran de formalitzar la carta de compromís amb els continguts comuns en el moment de la matrícula. Aquest document anirà signat pel pare, mare o tutor/a legal de l'alumne/a i per la direcció del centre educatiu públic o la persona titular del centre privat concertat o, en el seu nom, per qui disposin les normes d'organització i funcionament del centre.

## Referències

* 1 2 3 «Carta de compromís educatiu». Generalitat de Catalunya. Departament d'ensenyament. Arxivat de l'original el 2018-01-07. [Consulta: 15 desembre 2016].
* ↑ Gilbert, Trinitat «5 consells per triar escola». Ara.cat, 14-02-2015.
* ↑ «LLEI 12/2009, del 10 de juliol, d'educació.». Parlament de Catalunya, 2009. [Consulta: 14 desembre 2016].
* ↑ Article 7 del Decret 102/2010 de 3 d'agost
* ↑ Aransanz, A «És necessària la carta de compromís?'». Fapel News, núm.11, 2009.
# Dècada del 670

La dècada del 670 comprèn el període que va des de l'1 de gener del 670 fins al 31 de desembre del 679.

## Esdeveniments

* Independència d'Aquitània
* Guerra per la successió de l'emperador al Japó (guerra de Jinshin)
* Els àrabs dominen el Magrib oriental
# Fat Old Sun

«Fat Old Sun» és la quarta tercera cançó de l'àlbum Atom Heart Mother del grup britànic de rock progressiu Pink Floyd. Aquest tema es va tocar en directe en els concerts des del 16 de juny de 1970, és a dir, quatre mesos abans de la sortida oficial del disc, així com posteriorment a la sortida de l'àlbum. En directe interpretaven una versió ampliada de la peça que podia durar fins a 15 minuts.

## Composició

El tema fou escrit i compost per David Gilmour que hi toca tots els instruments excepte els piano.

## Directe

«Fat Old Sun» va ser interpretada en viu per Pink Floyd entre els anys 1970 i 1971. A l'escenari, la cançó es transformava d'una balada popular en una interpretació més lliure i estesa d'una peça de rock progressiu, partint d'una obertura amb un solo de rock blues després de l'última tornada. La versió lliure estesa es donava normalment en forma lliure de tambors, solos d'orgue i progressions d'acords revisades d'acord amb la línia vocal de "Sing to me".
Més recentment, va ser adoptada per David Gilmour i interpretada acusticament en els anys 2001 i 2002 en els espectacles de David Gilmour in Concert, meny el solo de guitarra elèctrica. Quan el mànager dels Pinkf Floyd, Steve O'Rourke, va morir el 2003, Richard Wright i Nick Mason van tocar «Fat Old Sun» i «The Great Gig in the Sky» en el funeral d'O'Rourke. Al principi de la gira de Gilmour per a promocionar el disc de 2006 On an Island, la cançó va tornar al repertori. Aquesta encarnació es componia de les lletres seguides per la repetició per part dels cantants corals de la tornada "sing to me", a continuació una versió blues del solo de guitarra més proper a la longitud de la versió de l'àlbum (la interpretació l'any 2006 durava al voltant set minuts). Una actuació al Royal Albert Hall està enregistrat en un DVD de Gilmour, Remember That Night. També apareix en l'àlbum en viu de Gilmour Live in Gdańsk.

## Crèdits

* David Gilmour – Lletra i música, veu, guitarra, baix i bateria.
* Richard Wright - piano

## Referències

* 1 2 Strong, Martin C. Canongate Books. The Great Rock Discography (en anglès). 7a, 2004, p. 1177. ISBN 1-84195-551-5.
* 1 2 Mabbett, Andy. The Complete Guide to the Music of Pink Floyd (en anglès). Londres: Omnibus Press, 1995. ISBN 0-7119-4301-X.
* ↑ Manning, Toby. «Which One's Pink?». A: The Rough Guide to Pink Floyd. 1st. Londres: Rough Guides, 2006, p. 147. ISBN 1-84353-575-0.
* ↑ Fitch, Vernon. The Pink Floyd Encyclopedia (3rd edition), 2005. Collector's Guide Publishing, Inc., p. 101. ISBN 1-894959-24-8.

## Enllaços externs

* «Pink Floyd Lyrics». Metrolyrics. Arxivat de l'original el 4 de juny 2017. [Consulta: 16 juny 2017].
# Hripsime Jurshudian

Hripsime Jurshudian (en armeni: Հռիփսիմե Խուրշուդյան; nascuda el 27 de juliol de 1987 a Kazakh, Armènia) és una halteròfila armènia.
Ella va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012, instància en la qual va aconseguir la medalla de bronze en la categoria + 75kg després de quedar darrere de Tatiana Kashirina i de Zhou Lulu. En la competència, va aixecar 128 quilos en arrencada i 166 en dos temps, amb el que va concretar una sumatòria total de 294 quilos que la va deixar a 39 de la guanyadora.

## Referències

* ↑ «Hripsime Khurshudyan profile at the Official site of the London 2012 Olympic Games» (en anglès). london2012.com. Arxivat de l'original el 2012-12-08. [Consulta: 17 novembre 2012].
* ↑ «Women's +75kg» (en anglès). london2012.com. Arxivat de l'original el 2012-12-09. [Consulta: 17 novembre 2012].

## Enllaços externs

* Perfil asports-reference.com Arxivat 2012-08-29 a Wayback Machine.
# Norodom Sihanuk

Norodom Sihanuk (khmer: នរោត្ដម សីហនុ) (Phnom Penh, 31 d'octubre de 1922 - Pequín, 15 d'octubre de 2012) fou Rei de Cambodja en dos períodes, del 1941 al 1955 i del 1993 al 2004. Sota diversos càrrecs o títols formals, segons el moment, fou el veritable governant efectiu de Cambodja des del 1953 al 1970. Després de la seva segona abdicació i fins que va morir, li van adjudicar el títol de «Rei-Pare de Cambodja» (en llengua khmer: Preahmâhaviraksat) i va retenir moltes de les seves antigues responsabilitats com a monarca constitucional.
Sihanuk va ostentar tants títols diferents amb funcions de cap d'estat o de cap de govern, que el Llibre Guinness de Rècords l'identifica com el polític que ha tingut més càrrecs de tota la història. Entre aquests títols hi figuren: dos mandats com a Rei de Cambodja, dos com a Príncep Sobirà, un com a President, dos com a Primer ministre, així com el lideratge de diversos governs a l'exili. Fins i tot, va ser el cap d'estat titella sota el règim dels khmers rojos (1975–1976).
Val a dir, però, que molts d'aquests títols foren tan sols honorífics. No obstant això, Sihanuk va ostentar el poder de manera efectiva des del 9 de novembre de 1953, quan Cambodja va assolir la independència de França, fins al 18 de març de 1970, quan fou deposat pel general Lon Nol i l'Assemblea Nacional.

## Notes

* ↑ Tot i que el nom és citat en moltes publicacions com a Norodom Sihanouk hi ha publicacions que opten per la transcripció catalana de «Norodom Sihanuk» Norodom Sihanuk a esadir.cat
* ↑ Redacció «Profile: Norodom Sihanouk» (en anglès). BBC News, 14-10-2004.
* ↑ «Most state roles held by a modern royal» (en anglès britànic). The Guiness World Records, 2022. [Consulta: 12 juny 2022].
* ↑ Osborne, Milton E. Sihanouk : prince of light, prince of darkness. Honolulu: University of Hawaii Press, 1994. ISBN 0-8248-1638-2.
# Astyanax pampa

Astyanax pampa és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Argentina.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Casciotta, J. R., Almirón A. E. & Azpelicueta M. 2005. Astyanax pampa (Characiformes, Characidae), a new species from the southernmost boundary of the Brazilian subregion, Argentina. Revue Suisse de Zoologie 112 (2): 401-408.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Federació Internacional de Diabetis

La Federació Internacional de Diabetis (FID, en anglès: International Diabetes Federation o IDF) és una organització paraigua de més de 230 associacions nacionals de diabetis en més de 160 països i territoris. La Federació lidera la comunitat mundial de diabetis des de 1950. Té la seu a Brussel·les, Bèlgica. Representa els interessos del nombre creixent de persones amb diabetis i persones en risc. La missió de l'FID és promoure la prevenció i la cura de la diabetis a tot el món.
Segons les últimes xifres de l'FID, actualment hi ha 463 milions de persones que tenen diabetis i s'espera que el total augmenti fins als 700 milions el 2045. Més del 75% de les persones amb diabetis viuen en països d'ingressos baixos i mitjans i la meitat dels adults que tenen diabetis no estan diagnosticats.

## Referències

* 1 2 «International Diabetes Federation Fights Rise of Diabetes» (en anglès americà). BORGEN, 22-10-2020. [Consulta: 6 abril 2021].
* ↑ «International Diabetes Federation – The Global Voice for Diabetes» (en anglès). , 08-11-2011.
* ↑ «IDF diabetes atlas - 9th edition 2019». diabetesatlas.org. [Consulta: 16 novembre 2019].
# Castell de la Rua

El Castell de la Rua fou un castell medieval situat en el poble de la Rua, del terme municipal d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà.
Estava situat al capdamunt de la Roca de la Rua, una cinglera damunt de la qual s'allargassa, sobretot a la part més baixa, el poble de la Rua.
Correspon a un castell d'utilització bàsicament militar, defensiva, d'època medieval. Enrunat de molt temps enrere, tot el que queda actualment del castell és un munt de ruïnes entre les quals es pot reconèixer al basament circular de la torre del castell.
L'existència davant mateix i a llevant de la Rua de l'antic castell i poble de Pera-rua ha fet dubtar de l'existència d'un o dos castells en la zona, però apareixen tots dos documentats: l'any 961 el Castro Petra Rugam (castell de Pera-rua) i abans del 993 el Castrum Rua. Les recerques fetes en el terreny han permès que s'hagi pogut constatar l'existència d'un primitiu castell en cadascun dels dos emplaçaments esmentats.
Tot i la migradesa de les seves restes, és un espai històric protegit, declarat BCIN (Bé cultural d'interès nacional).

## Etimologia

Aquest castell duu el nom de la població on es troba, i del qual podria ser l'origen.

## Referències

* ↑ Bolòs i Hurtado, 2008.
* ↑ Carta arqueològica d'Abella de la Conca. Direcció General del Patrimoni Cultural. Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació de la Generalitat de Catalunya
* ↑ Decret 22.4.1949 del Ministerio de Cultura (BOE 5.5.1949).

## Bibliografia

* BENITO I MONCLÚS, Pere [et al.]. "Castell de la Rua". A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* BOLÒS, Jordi i HURTADO, Víctor. Atles del Comtat d'Urgell (v788-993). Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2008. (Col·lecció "Atles dels comtats de la Catalunya carolíngia"). ISBN 84-232-0700-5.

## Enllaços externs

* El Castell de la Rua en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Can Felip del carrer Dr. Calix Noguer

Can Felip és una casa de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un immoble de planta rectangular que consta de planta baixa i dos pisos superiors, cobert amb una teulada a dues aigües de vessants a façana amb un ràfec format per tres fileres de rajola. La composició del ràfec és la següent: primer una filera de rajola acabada en punta de diamant, llavors una filera de rajola plana culminat tot el conjunt amb una altra filera de rajola ondulada imitant la teula. Pel que fa al seu emplaçament, aquest està ubicat en el carrer Dr. Calixt Noguer, però al mateix temps fa cantonada amb el carrer Major.
La planta baixa contempla tres obertures de similar tipologia, és a dir: rectangulars, amb llinda monolítica conformant un arc pla i muntants de pedra ben escairats. D'aquestes tres, cal destacar especialment el gran portal d'accés, en la llinda del qual es llegeix la data de: “17 + 96”.
Paral·lelament, en aquest mateix sector trobem una altra obertura rectangular. Antigament aquesta era de majors dimensions i consistia en una obertura d'arc de mig punt rebaixat i emmarcat per rajol i que actuava com a quadres i estable. Però en l'actualitat aquesta ha estat molt reformada en dos sentits: per una banda, s'ha simplificat i reduït extraordinàriament. Mentre que per l'altra, també ha variat el seu ús, ja que ara actua com a habitatge unifamiliar, perdent per tant el seu ús primigeni.
El primer pis o planta noble, consta de quatre obertures, a destacar especialment dues, com són la central i la més propera a la cantonada. Ambdues contenen els mateixos trets, és a dir: són rectangulars, amb llinda monolítica i muntants de pedra. Difereixen en el fet que la central és de major mida i a més a més ha estat reconvertida en balconada i equipada amb la seva barana de ferro forjat.
Pel que fa al segon i últim pis, aquest executa les tasques de golfes i es projecta en la façana en tres obertures bastant irrellevants que no han rebut cap tractament singular.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Felip». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Donato Guerra (municipi)

Donato Guerra és un municipi de l'estat de Mèxic. Villa Donato Guerra és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-occidental de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb els municipis de Villa Victoria i Villa de Allende, al sud amb Ixtapan del Oro, a l'oest amb Michoacán i a l'est amb Zacazonapan.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Donato Guerra Arxivat 2018-05-27 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Evanci

Evanci (llatí: Evanthius) va ser un retòric i gramàtic romà mort aproximadament l'any 359. Es menciona entre els comentaristes de Terenci i és molt elogiat a la Crònica de Jeroni d'Estridó. Se li atribueix l'obra titulada Brevis dissertatio de Tragoedia et Comoedia. De vegades se'l confon amb Eugrafi, un autor molt posterior, comentarista també de Terenci.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870, pàg. 60 (v. 2).
# Hristina Vasić

Hristina Vasic (Belgrad, 1984) és traductora i directora de teatre. Actualment resideix entre Niça, Belgrad, Sevilla, A Coruña i Barcelona, i cursa un màster internacional en estudis d'arts escèniques.
Va passar un any treballant com a professora de català i castellà a la Universitat de Belgrad, on va desenvolupar la primera part de la seva recerca doctoral sobre el teatre com a eina didàctica en l'ensenyament universitari de llengua i literatura. Llicenciada en Filologia hispànica per la Universitat de Belgrad (2008), va passar un any a Barcelona on va acabar un màster interuniversitari en Filologia catalana, a la Universitat de Barcelona i a la Universitat Autònoma de Barcelona (2009), i va escriure una tesina sobre l'obra teatral del dramaturg català Pau Miró. Tradueix del català i el castellà. Ha traduït autors catalans com ara Josep Carner, Joan Vinyoli, Maria Barbal, Dolors Miquel, Jordi Galceran, Empar Moliner, Pau Miró i Jaume C. Pons Alorda. Col·labora com a traductora del català al serbi i del serbi al català per a les revistes literàries Treci Trg i Pèl Capell. En col·laboració amb el poeta mallorquí Àngel Igelmo Segura va traduir al català alguns autors i autores de la poesia sèrbia contemporània.

## Referències

* ↑ «Hristina Vasic». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Treballs per o sobre Hristina Vasić en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Nothobranchius korthausae

Nothobranchius korthausae és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.
Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.
Es troba a Àfrica: Tanzània.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Nothobranchius korthausae» (en anglès). Fishbase.
# Carta des de Masanjia

Carta des de Masanjia (títol original en anglès: Letter from Masanjia) és una pel·lícula documental canadenca, dirigida per Leon Lee i estrenada el 2018. L'obra explica el cas de Sun Yi, un pres polític xinès que va ser responsable d'exposar importants abusos de drets humans al camp de treball de Masanjia quan es va interceptar la seva carta va ser trobada per Julie Keith, una veïna d'Oregon, en una caixa de decoracions de Halloween. La pel·lícula s'ha doblat al català.
La pel·lícula es va estrenar el 27 d'abril de 2018 al Festival Internacional de Documentals Canadencs Hot Docs.
La pel·lícula va rebre la nominació al millor documental de llargmetratge als Premis a Projeccions Canadenques de 2019.

## Referències

* ↑ Jaworowski, Ken. «Review: A Prisoner's Smuggled Plea Sets 'Letter From Masanjia' in Motion» (en anglès). TheNewYorkTimes.com, 13-09-2018. [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ «DocsBarcelona s'inaugura a TV3 amb "Carta des de Masanjia"». CCMA.cat, 12-05-2020. [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ Crust, Kevin. «Review: 'Letter from Masanjia' shares heartbreaking story of human rights abuses in China» (en anglès). LATimes.com, 13-09-2018. [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ «Tràiler Carta de Masanjia». CCMA.cat, 13-05-2020. [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ Lederman, Marsha. «Documentary reveals the man behind the SOS letter from China’s notorious Masanjia labour camp» (en anglès). TheGlobeandMail.com, 26-04-2018. [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ Walsh, Barry. «"Anthropocene", "Amazing Race Canada" among Canadian Screen Award nominees» (en anglès). RealScreen.com, 08-02-2019. [Consulta: 16 maig 2020].
# Cambra alta

La cambra alta és una de les dues cambres d'un cos legislatiu bicameral; l'altra és la cambra baixa. La cambra alta pot representar els ciutadans de la següent manera:
* per lliure elecció per mitjà del sufragi universal, per representar els estats, províncies o territoris constituents; és una cambra de "segona lectura" en el procés d'aprovació de les lleis, tan bon punt siguin aprovades per la cambra baixa (com és el cas de la majoria de les democràcies presidencialistes);
* per lliure elecció i per representació territorial; és a dir, una secció és elegida directament pels ciutadans i l'altra per les assemblees legislatives de les províncies, comunitats o territoris (com és el cas d'algunes democràcies parlamentàries com ara Espanya);
* per virtut d'un títol nobiliari, una condició personal intransferible o per designació (com és el cas de la majoria de les monarquies constitucionals, com ara el Regne Unit, o bé d'algunes repúbliques, com ara el petit grup dels anomenats Senadors a vita d'Itàlia).
Les funcions de les cambres altes també varien d'acord amb la forma de govern dels estats:
Els títols més comuns per referir-se a les cambres altes són:
* Senat (el més comú)
* Consell Legislatiu (a la majoria dels estats constituents d'Austràlia)
* Consell d'Estats o Consell de la Federació (en les federacions: Alemanya, Suïssa, Àustria i l'Índia)
* Cambra dels Lords (al Regne Unit)
* Cambra dels Pars (antic, a França, durant la restauració de la dinastia dels Borbó)
* Cambra dels Consellers (al Japó)
* Consell Nacional (a Eslovènia)