OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean Louis August Loiseleur-Deslongchamps

Jean-Louis-Auguste Loiseleur-Deslongchamps (1774 - 1849) va ser un metge i botànic francès.
Va ser elegit membre de l'Académie Nationale de Médecine el 1823 i Chevalier de la Legió d'Honor el 1834.
El gèneres botànics Loiseleuria (Desv., 1813) i Longchampia el commemoren(Willd., 1811). Auguste-Louis-Armand Loiseleur-Deslongchamps era fill seu.

## Obres seleccionades

* "Flora Gallica, seu Enumeratio plantarum in Gallia sponte nascentium", 1806 (second edition 1828).
* Nouveau voyage dans l'empire de Flore, ou Principes élémentaires de botanique, Paris : Méquignon, 1817.
* Flore générale de France, ou Iconographie, description et histoire de toutes les plantes phanérogames, cryptogames et agames qui croissent dans ce royaume, disposées suivant les familles naturelles, 1828–29 (with Christiaan Hendrik Persoon, Benjamin Gaillon, Jean Baptiste Boisduval and Louis Alphonse de Brébisson).
* Considérations sur les céréales, et principalement sur les froments, Paris : Libraire de Madame V. Bouchard-Huzard, 1842-1843.

## Referències

* ↑ BHL Taxonomic literature : a selective guide to botanical publications
* ↑ OCLC WorldCat Identities Most widely held works by Loiseleur-Deslongchamps
* ↑ OCLC WorldCat Search publications
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Saint-Mard

«Saint-Mard» té aquests significats:
* Saint-Mard (Aisne), municipi al departament de l'Aisne (regió dels Alts de França)
* Saint-Mard (Charente Marítim), municipi al departament de la Charanta Marítima (regió de Nova Aquitània, França)
* Saint-Mard (Meurthe i Mosel·la), municipi al departament de Meurthe i Mosel·la (regió del Gran Est, França)
* Saint-Mard (Sena i Marne), municipi al departament de Sena i Marne (regió d'Illa de França)
* Saint-Mard (Somme), municipi al departament del Somme (Alts de França)
* Saint-Mard-sur-Auve, comú al departament del Marne (Gran Est)
* Saint-Mard-sur-le-Mont, comú al departament del Marne (Gran Est)
* Saint-Mard-de-Réno, comú al departament de l'Orne (regió de Normandia, França)
* Saint-Mard-lès-Rouffy, comú situat al departament del Marne (Gran Est)
* Saint-Mard-de-Vaux, comú al departament de Saona i Loira (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Marizy-Saint-Mard, comú al departament de l'Aisne (Alts de França)
* Pont-Saint-Mard, comú al departament de l'Aisne (Alts de França)
# Barbus lornae

Barbus lornae és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Chambezi (Àfrica).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Seegers, L., 1996. The fishes of the Lake Rukwa drainage. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 278:1-407.

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Acta Senatus

Les Acta Senatus o Commentarii Senatus, són actes dels debats i decisions del Senat de Roma. Contenien un relat detallat dels diferents assumptes portats al senat, les opinions dels principals oradors i les decisions que la cambra havia pres.
Fins al primer consolat de Juli Cèsar l'any 59 aC, les actes dels procediments del Senat s'escrivien i a vegades es publicaven, però no oficialment. Cèsar, amb el propòsit de llevar el vel de misteri que donava una importància irreal a les deliberacions del Senat, ordenà en primer lloc que fossin recopilades i incloses obligatòriament a les Acta Diurna. La seva compilació la va continuar August, però la seva publicació va ser prohibida. S'elegia un senador jove (ab actis senatus) per prendre aquestes acta, que es conservaven a l'Erari, als arxius imperials i les biblioteques públiques, segons diu Tàcit. Per examinar-les, era necessari un permís específic del prefecte de la Ciutat.

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* ↑ «Acta | ancient Roman publication» (en anglès). Encyclopedia Britannica.
* ↑ Suetoni, Les vides dels dotze cèsars, «August», 36.
* ↑ Tàcit, Annals, V, 4.
* ↑ Smith, William (ed.). «Acta». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 27 gener 2023].
# Resolució 1646 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1646 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 20 de desembre de 2005. Després de recordar la Resolució 1645 (2005), adoptada immediatament abans d'aquesta resolució, el Consell es va adreçar als membres de la Comissió de les Nacions Unides per a la Consolidació de la Pau.
El Consell de Seguretat va decidir que els cinc membres permanents del Consell de Seguretat -Xina, França, Rússia, Regne Unit i Estats Units- i dos membres no permanents participessin en el Comitè d'Organització del Consell de Seguretat Comissió de Consolidació de la Pau. A més, la resolució va afirmar que l'informe anual de la Comissió de Consolidació de la Pau també es presentés al Consell per debatre'l.
La resolució 1646 va ser aprovada per 13 vots a favor i cap en contra i dues abstencions de l'Argentina i Brasil, ambdues preocupades pel fet de ser membre de la Comissió de Consolidació de la Pau i la participació de la Consell de Seguretat.

## Referències

* 1 2 «Security Council, acting concurrently wit General Assembly, establishes Peacebuilding Commission to advise on post-conflict situations». United Nations, 20-12-2005.
* ↑ Thallinger, Gerhard «The UN Peacebuilding Commission and Transitional Justice». German Law Journal, 8, 7, 2007, pàg. 681–710. Arxivat de l'original el 2012-03-16 [Consulta: 17 gener 2018].
* ↑ Leopold, Evelyn «UN creates new body to help states out of war». The Star (Malaysia), 21-12-2005.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1601 a la 1700 (2005 - 2006)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Chanéaz

Chanéaz és un municipi de Suïssa del cantó de Vaud, està situat al districte del Jura-Nord vaudois.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Tour dels Fiords 2014

El Tour dels Fiords 2014, 7a edició del Tour dels Fiords, es disputà entre el 28 de maig i l'1 de juny de 2014 sobre un recorregut de 877,5 km repartits entre cinc etapes, amb inici a Bergen i final a Stavanger. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2014, amb una categoria 2.1.
El vencedor final fou el noruec Alexander Kristoff (Team Katusha) gràcies a les bonificacions obtingudes en les seves tres victòries d'etapa. Kristoff també guanyà la classificació per punts. Rere seu finalitzaren Magnus Cort (Cult Energy), vencedor d'una etapa i de la classificació dels joves i Jérôme Baugnies (Wanty-Groupe Gobert). El Cannondale fou el vencedor en la classificació per equips.

## Equips

L'organització convidà a prendre part en la cursa a tres equips World Tour, cinc equips continentals professionals i onze equips continentals:

### equips World Tour

    Cannondale, Team Katusha, Team Tinkoff-Saxo

### equips continentals professionals

    Caja Rural-Seguros RGA, MTN Qhubeka, Topsport Vlaanderen-Baloise, Unitedhealthcare, Wanty-Groupe Gobert

### equips continentals

    FixIT.no, Joker, Øster Hus-Ridley, Ringeriks-Kraft, Sparebanken Sør, ActiveJet Team, Cult Energy Vital Water, FireFighters Upsala, Madison Genesis, Rabobank DT, TreFor-Blue Water

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1a | 28 de maig | Bergen - Ulvik | 161,0 | Jérôme Baugnies (BEL) | Jérôme Baugnies (BEL) |
| 1a | 29 de maig | Eidfjord - Haugesund | 203,2 | Alexander Kristoff (NOR) | Alexander Kristoff (NOR) |
| 3a | 30 de maig | Hjelmeland - Forsand | 163,0 | Magnus Cort (DEN) | Magnus Cort (DEN) |
| 4a | 31 de maig | Forus - Stavanger | 179,0 | Alexander Kristoff (NOR) | Magnus Cort (DEN) |
| 5a | 1 de juny | Risavika - Stavanger | 171,3 | Alexander Kristoff (NOR) | Alexander Kristoff (NOR) |

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Alexander Kristoff (NOR) | Team Katusha | 21h 29' 27" |
| 2 | Magnus Cort (DEN) | Team Cult Energy | + 01" |
| 3 | Jérôme Baugnies (BEL) | Wanty-Groupe Gobert | + 09" |
| 4 | Michael-Walgren Andersen (DEN) | Team Tinkoff-Saxo | + 17" |
| 5 | Sondre Holst Enger (NOR) | Team Sparebanken Sør | + 21" |
| 6 | Marco Marcato (ITA) | Cannondale | + 23" |
| 7 | Marc de Maar (NED) | UnitedHealthcare Pro Cycling Team | + 23" |
| 8 | Sam Oomen (NED) | Rabobank Development Team | + 24" |
| 9 | Alessandro de Marchi (ITA) | Cannondale | + 30" |
| 10 | Sven Erik Bystrøm (NOR) | Team Øster Hus-Ridley | + 30" |

## Referències

* ↑ «Startliste». Tour des Fjords. Arxivat de l'original el 2015-05-26. [Consulta: 1r juny 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial (noruec)
# Jean-Jacques-Régis de Cambacérès

Jean-Jacques Régis de Cambàceres (Montpeller, 1753 - París, 1824) fou un polític francès. De família de magistrats, fou diputat de l'Erau a la Convenció Nacional (1792), i membre del Comitè de Salvació Pública i del Consell dels Cinc-cents. Fou membre del consell de legislació (primer projecte de codi civil, 1793) i ministre de justícia (1799) del Directori. Napoleó Bonaparte el nomenà segon cònsol amb Paul de Barras (1799), arxicanceller de l'imperi (1804) i duc de Parma. Presidí el Senat i el consell d'estat en absència de Napoleó, del qual fou el principal conseller jurídic: tingué un paper principal en la redacció del codi civil (1801-04) i dels subsegüents codis, en els quals va despenalitzar l'homosexualitat (perquè, segons es creu, era homosexual). Desaconsellà les invasions d'Espanya i de l'Imperi Rus. A l'adveniment de la Restauració s'exilià a Brussel·les. El 1818 Lluís XVIII li permeté de tornar a França.

## Referències

* ↑ «Jean-Jacques-Régis de Cambacérès, duke de Parme | French statesman» (en anglès). [Consulta: 14 novembre 2020].
# Saint-Marcellin (Isèra)

Saint-Marcellin és un municipi francès, situat al departament de la Isèra i la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
# Asclepiòdot Tàctic

Asclepiòdot (en grec antic: Άσκληπιόδοτος, llatí: Asclepiodotus) fou un escriptor de l'antiga Grècia autor d'una obra sobre estratègia militar, que s'ha conservat fins als nostres dies.
Els manuscrits d'Asclepiòdot l'anomenen «filòsof», i hom l'identifica amb un deixeble de Posidoni (autor també d'un tractat militar) que, segons Sèneca (Qüestions Naturals: II 26.5, 30.1; V 15.1; VI 17.3, 22.2), va escriure una obra intitulada Quaestionum Naturalium causae.
L'obra, anomenada Tàctica, és un tractat en dotze capítols sobre teoria i tàctica militar, transmès per gran un manuscrit i altres manuscrits menors, i conté diagrames i figures copiades dels originals d'Asclepiòdot. Es tracta d'una obra que no sembla tenir objectiu pràctic, seguint la moda hel·lenística i romana de les obres d'aquesta temàtica. No obstant això, és de gran importància pel coneixement del vocabulari de la falange i altra terminologia militar d'època hel·lenística. El tractat se centra en la falange, les seves divisions i la seva posició. Entre els temes tractats hi ha els carros de guerra i els elefants, ja obsolets el segle i aC, cosa que fa pensar que es basa en un text més antic, si no és que pretén descriure els antics exèrcits hel·lenístics.

## Referències

* 1 2 Burckhardt, L. «Asclepiodotus, [2] Military theoretician (1st cent. BC)». A: Brill's New Pauly. Brill, 2008.
* ↑ «Asclepiodotus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Londres: John Murray, 1870.

## Edicions

* Aeneas Tactitus, Asclepiodotus, and Onosander (en anglès). Traducció: Illinous Greek Club. Loeb Classical Library, 1923. ISBN 0-674-99172-9.
** Trancscripció del text grec i la traducció al web Lacus Curtius
# Agnés Pedrós Alpicat

Agnés Pedrós Alpicat (Montcada, 1388 – Cartoixa de Porta Coeli, 1428) coneguda després de la seua mort com a venerable Agnés de Montcada (o també Agnès i Inés) va ser una anacoreta valenciana.
Explica la tradició que, moguda per una gran vocació religiosa, va intentar entrar en la Cartoixa de Porta Coeli fent-se passar per un home. L'engany va ser ràpidament descobert i la jove va ser immediatament expulsada de la cartoixa. Per eixa raó, va cercar un refugi proper al lloc on poder tindre una vida de retir i oració. Després de descartar altres coves, finalment es va establir en una de coneguda hui com la cantera de la Venerable Agnés. És una cavitat de dos metres per cinquanta centímetres que donava entrada a un espai de no més de cinc metres quadrats; allí va viure allunyada del món durant vint anys, fins a la seua mort en 1428. L'indret és conegut i visitat per seguidors de l'anacoreta i s'hi poden veure diverses inscripcions, un altar i taulells commemoratius.

## Referències

* ↑ http://www.moncada.es/contents/servicios-municipales/arqueologia/SintesisHistorica/ Arxivat 2016-03-13 a Wayback Machine. Consultado el 20 de enero de 2016
* ↑ http://espeleocalderona.blogspot.com.es/2014/03/cova-de-la-venerable-ines-de-moncada.html Consultado el 20 de enero de 2016
* ↑ http://www.levante-emv.com/valencia/2012/09/28/emparedadas-valencia/939564.html consulta del 9 de enero de 2016
* ↑ http://www.upv.es/~csahuqui/sinesmon.html

## Bibliografia

* 125 valencians en la història. Fernanda Zabala Rodríguez-Fornos. Carens editors.
* Escriptores cartujanos españoles. Ildefons M. Gómez. Abadia de Montserrat 1970. ISBN 9788472021068
* València pintoresca i tradicional: personatges, fets, i dites populars. Volum 1. José Soler Carnicer. Carena Editors.1997. ISBN 84-87398-15-4
* Escrits biogràfics sobre Inés de Montcada ...Honorato J. Molins March. Diputació Provincial, 1978 - 126 pàgines
# Resolució 1648 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1648 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 21 de desembre de 2005. Després de considerar un informe del Secretari General Kofi Annan sobre la Força de les Nacions Unides d'Observació de la Separació (UNDOF) i reafirmant la Resolució 1308 (2000), el Consell va prorrogar el seu mandat durant sis mesos més fins al 30 de juny de 2006.
La resolució va demanar a les parts implicades que implementessin immediatament la Resolució 338 (1973) i demanaven al Secretari General que presentés un informe sobre la situació al final d'aquest període.
L'informe del Secretari General, de conformitat amb la resolució anterior sobre la UNDOF, va dir que la situació entre Israel i Síria havia romàs tranquil·la i sense incidents greus, tot i que la situació a l'Orient Mitjà es mantindria com a perillosa fins que es pogués arribar a un acord global.
El Consell també va acollir amb beneplàcit els esforços de la UNDOF per aplicar la tolerància zero en la política d'explotació sexual.

## Referències

* ↑ «Security Council unanimously adopts text renewing mandate of United Nations Disengagement Observer Force». United Nations, 21-12-2005.
* ↑ Annan, Kofi. «Report of the Secretary-General on the United Nations Disengagement Observer Force». United Nations, 07-12-2005.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1601 a la 1700 (2005 - 2006)
* Alts del Golan

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Tommaso Napoli

Tomaso Maria Napoli va ser un frare dominicà nascut a Sicília a començaments del segle xviii que va publicar un tractat d'arquitectura sobre perspectiva. Va visitar dues vegades Viena, retornant a Sicília amb gravats d'edificis barrocs que es trobaven de moda. Va importar aquest estil a l'illa, (per exemple el Palau Schonbrunn), adaptat al clima i les tradicions sicilianes. Les seves obres van constituir els primers exemples de barroc sicilià.
No es coneix molt de la seva vida, exceptuant que va ser autor de dues vil·les a Bagheria que el van convertir en un arquitecte distingit. Es tracta de la Vil·la Valguarnera, construïda entre 1713 i 1737 i la Vil·la Palagonia, començada el 1705.
Valguarnera, la més simple d'ambdues, va ser construïda prop d'un pati, amb construccions de masia adossades a la manera de les vil·les d'Andrea Palladio dos segles abans. Les tres principals façanes visibles de la vil·la tenen una badia còncava en el seu centre, on s'ha col·locat una escalinata externa que porta a la planta noble. La línia de balustres del sostre està decorada amb escultures. La característica distintiva de la vil·la és, tanmateix, la seva gran terrassa enjardinada, també dissenyada per Napoli, amb vistes a la badia de Solunto, que és considerada entre els millors paisatges a Sicília.
La Vil·la Palagonia, més gran i complexa, va ser encarregada per l'extravagant "Príncep de Palagonia", Ferdinando Francesco Gravina. Té façanes corbes en dos costats. La planta noble es destaca per grans finestres d'arc. La façana posterior és una gran corba, flanquejada per dues ales rectes. La característica principal de la construcció és l'escalinata exterior. De disseny més complex que a Valguarnera, és una escalinata doble que está formada per trams rectes que canvien repetidament de direcció contra els revolts i rectes dels murs exteriors de l'edifici. L'interior de l'edificació va ser decorat amb parets de marbre i cels rasos. Les terrasses exteriors estan decorades amb escultures extravagants i fantàstiques, que fins al dia d'avui són atracció turística de la regió a causa d'elles, la construcció és coneguda també amb el nom de "Villa dei Mostri" (Vil·la dels monstres).
Altres vil·les a la regió de Bagheria poden ser atribuïdes a Napoli, encara que no hi ha proves contundents en aquest sentit. Inclouen la Vil·la Cattolica i la Vil·la Larderia, ambdues amb característiques d'estil semblants a les anteriors.
# Barranc de Llagunes

El Barranc de Llagunes, és un barranc de l'antic terme de Gurp de la Conca, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà.
Es forma a l'est dels Rocs de la Serra, a l'extrem sud-oest de la Serra de Castellet. Des d'aquell lloc davalla cap al sud-est, per una vall bastant profunda i de difícil accés, envoltada de cingleres, sobretot al darrer tram. A llevant del Serrat de l'Esmoladora s'uneix al barranc de Comes, per formar, entre tots dos, el torrent de l'Aigüera.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Al-Hayma

Al-Hayma és una comarca del Iemen al sud-oest de Sanaà a la ruta entre aquesta ciutat i el port d'al-Hudayda. Té al nord el uadi Surdul i al sud el uadi Saham. Limita a l'est amb les terres dels Banu Matar (al sud de la regió d'Hadur Nabi Shuayb). La comarca cultivava cafè a finals del segle xix.
La regió està dividida en dues parts diferenciades: al-Hayma al-Khadiriya (Hayma exterior) a l'oest, i al-Hayma al-Dakhiliya (Hayma interior) a l'est. És al costat de la regió d'Haraz. La ciutat principal d'Hayma exterior és Mafhak, amb una fortalesa notable a 150 metres d'altura en un cim rocós. La de l'Hayma Interior és al-Urr a la vista del Hadur Nabi Shuayb. La muntanya més alta és el Karn al-Wai de 2.900 metres.
Correspon probablement a la regió anomenada per al-Hamdani com país dels akhrudj, branca dels hamdan. Modernament és considerada la principal regió del zaidisme, encara que des del segle xix hi han penetrat ismaïlites de Nadjran.

## Bibliografia

* A Deflers, Voyage ai Yemen, París 1889.
# Resolució 1640 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1640 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 23 de novembre de 2005. Després de reafirmar totes les resolucions sobre la situació entre Eritrea i Etiòpia, especialment la Resolució 1622 (2005), el Consell va exigir que Eritrea aixequés les restriccions al moviment de la Missió de les Nacions Unides a Etiòpia i a Eritrea (UNMEE).
La resolució es va aprovar després que el Consell de Seguretat amenacés amb sancions a ambdós països si esclatava la guerra. Les tropes etíops van violar breument la zona desmilitaritzada i Eritrea va despatxar la resolució com un reflex dels "estretes interessos de les grans potències del món".

## Resolució
### Observacions

En el preàmbul de la resolució, el Consell va expressar la seva preocupació per la decisió del govern d'Eritrea de restringir el moviment de la MINUEE a Eritrea a partir del 5 d'octubre de 2005 i posar limitacions addicionals sobre la seva llibertat de moviment amb implicacions per a la capacitat de la UNMEE de dur a terme el seu mandat. Era alarmat amb aquestes mesures i el seu impacte en el manteniment de la pau i la seguretat entre Eritrea i Etiòpia.
El Consell de Seguretat va reafirmar el paper de la Zona de Seguretat Temporal (ZST) tal com es preveia en l'acord d'Alger i va subratllar que no es podia aconseguir la pau sense la demarcació de la seva frontera comuna. També hi havia preocupació pel fracàs del govern d'Etiòpia per acceptar la decisió vinculant de la comissió de límits i l'alta concentració de tropes a banda i banda de la ZST.

### Actes

El Consell va condemnar les restriccions imposades per Eritrea en la seva missió de la MINUEE, i va exigir la seva reversió total. Va demanar a Etiòpia i Eritrea que exercissin la moderació i s'abstinguessin d'amenaces i l'ús de la força, i que retornessin llurs desplegament de forces als nivells del 16 de desembre de 2004. Es va demanar al secretari general de les Nacions Unides Kofi Annan que informés en un termini de 40 dies sobre el compliment de les demandes del Consell de Seguretat.
La resolució va concloure demanant a Etiòpia que acceptés la decisió de la Comissió de Fronteres d'Etiòpia i Eritrea, i va acollir amb beneplàcit els esforços dels països que aporten contingents de la UNMEE.

## Referències

* ↑ «Security Council demands Eritrea end restrictions on mission». United Nations, 23-11-2005.
* ↑ «Ethiopia 'breached UN peace zone'». BBC News, 24-11-2005.
* ↑ Center on International Cooperation. Annual review of global peace operations. Lynne Rienner Publishers, 2007, p. 116–117. ISBN 978-1-58826-509-8.
* ↑ Nathan Lyman, Princeton; Dorff, Patricia. Beyond humanitarianism: what you need to know about Africa and why it matters. Council on Foreign Relations, 2007, p. 122.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1601 a la 1700 (2005 - 2006)
* Badme
* Guerra entre Eritrea i Etiòpia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Torreta de Montsià

La Torreta del Montsià una muntanya de 763 metres, punt més elevat del massís del Montsià.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.
Administrativament la Torreta es troba entre els municipis d'Alcanar i Ulldecona, a la comarca del Montsià.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 250163001) i unes antenes abandonades.
Les seves aigües són recollides pels barrancs del Codonyol i del Llop pel vessant marítim i de Marcel·lina pel vessant interior.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].