OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Capitalisme morat

El capitalisme morat, capitalisme violeta o capitalisme feminista és un terme utilitzat per designar, des d'una perspectiva crítica, la incorporació d'alguns postulats del moviment feminista al capitalisme i a l'economia de mercat.
Les crítiques es basen, d'una banda, en què la integració de les dones al mercat laboral no ha suposat un canvi de paradigma del model socioeconòmic cap a un més horitzontal i igualitari, en el qual persisteixen diferències salarials i el treball de cures no s'ha repartit i segueix sent assumit majoritàriament per dones.
D'altra banda, també es qüestiona com s'instrumentalitza el feminisme per vendre productes (com roba o música), perdent el seu sentit polític per convertir-se únicament en una moda que no qüestiona com han estat produïts aquests productes i que exclou a la majoria de la població del planeta.

## Referències

* 1 2 Sansón, Daniela «La ciencia económica se olvidó de las mujeres». PeriFéricas: Escuela de feminismos alternativos.
* ↑ Bardaji Goikoetxea, Itziar «De feminismos y gaztetxes». Pikara Magazine, 06-03-2019.
* ↑ Ehrlich, Howard J. Reinventing Anarchy, Again (en anglès). AK Press, 1996.
* ↑ Loe, Meika «Feminism for Sale: Case Study of a Pro-Sex Feminist Business». Gender and Society, 1999.
* ↑ Vivancos Núñez, Beatriz. Marchas nocturnas 24N. Burgos (2017 - 2018).
* ↑ «¿Se come el capitalismo a las revoluciones?», 17-11-2020.
* ↑ «A falácia do capitalismo feminista: paridade entre gêneros levará mais 257 anos para ser atingida». , 17-12-2019.
* ↑ En la espiral de la energía. Colapso del capitalismo global y civilizatorio. ISBN 978-84-947850-7-8.
* ↑ «Ernesto Castro: «El trap es un fenómeno de gente que quiere volver a sentirse joven»». Yorokobu, 01-10-2019.

## Vegeu també

* Purplewashing
* Feminacionalisme
* Alliberament de la dona
* Igualtat de gènere
# Carine Ngarlemdana

Carine Ngarlemdana (N'Djamena, 13 de novembre de 1994) és una judoka txadiana. Va competir als Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 en l'esdeveniment femení de 70 kg. Va ser la portadora de la bandera del Txad en la cerimonia d'apertura dels Jocs Olímpics.

## Joventut

Carine Ngarlemdana va néixer a N'Djamena (Txad), el 13 de novembre de 1994. Era la menor de quatre nens i va assistir a l'Heredity High School de la ciutat. El seu pare era professor d'educació física i va començar a entrenar a Ngarlemdana a mesura que aprenia judo des dels cinc anys.

## Carrera esportiva

Als 12 anys dèdat va guanyar una medalla de bronze en una competició nacional celebrada a N'Djamena.
Va començar a preparar-se per als Jocs Olímpics d'Estiu 2012 a Londres (Regne Unit), viatjant al Centre Internacional de Judo Africà d'Alger (Algèria), per formar-se a partir del març del 2011 durant els següents 20 mesos amb una beca. Va ser una de les tres membres escollides per a formar l'equip txadià, juntament amb Hinikissia Albertine Ndikert i Haroun Abderrahim. Tot i això, finalment Abderrahim no va formar part de l'equip, cosa que va significar que Ngarlemdana va formar la meitat de l'equip representant al Txad, que va ser un dels dos únics equips formats únicament per dones als Jocs Olímpics d'estiu 2012. Ngarlemdana va ser seleccionada com a portador de la bandera a la Desfilada de les Nacions en la cerimònia d'obertura.
Va competir en el torneig femení de 70 kg als Jocs, enfrontant-se a la judoka britànica Sally Conway a la primera ronda. Ngarlemdana va perdre l'atac per 1 ippon després de ser tocada amb un wazaari per Conway.
Ngarlemna va ser la guanyadora d'un torneig internacional de nivell del club celebrat a Cergy, París (França) el 2016. Això va ser després d'haver-se traslladat a París durant sis mesos.

## Referències

* 1 2 3 Takadji, Edward «"Une femme": Carine Ngarlemdana, première tchadienne, ceinture noire de judoka» (en francès). Journal du Tchad, 02-03-2011. Arxivat de l'original el 2016-11-05 [Consulta: 7 juliol 2020].
* 1 2 3 «Tchad: La judoka Carine Ngarlemdana est porte drapeau aux JO 2012» (en francès). Journal du Tchad, 27-07-2012. Arxivat de l'original el 2012-09-20 [Consulta: 7 juliol 2020].
* ↑ Jacquelin, Magnay «London 2012 Olympics diary: three countries have failed to send any female athletes» (en anglès). The Daily Telegraph, 11-08-2012.
* ↑ Mairs, Gavin «London 2012 Olympics: Winston Gordon and Sally Conway's hopes of ending British judo gloom dashed» (en anglès). The Daily Telegraph, 01-08-2012.
* ↑ Rondouba, Brillant «La Tchadienne Carine NGARLEMDANA remporte la médaille d'or au Tournoi International de Cergy France» (en francès). TChadInfos, 17-01-2016.
# Carrer de la Bassella (Sant Feliu de Codines)

Carrer de la Bassella és una via pública de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El primer tram del carrer, que va des del carrer de Vic fins a la confluència amb el carrer de l'Estatut, és estret i tortuós i està tot empedrat. Les cases que s'alien a costat i costat són en la seva majoria les originàries i això fa que el conjunt es pugui considerar interessant des del punt de vista arquitectònic.

## Història

El mot Bassella etimològicament vol dir canal. Deriva de Bassea, i, per corrupció, Basseya i Basella. Segons Dufresne Bassella equival a "parva basis", prenent-lo de Paladio i del seu llibre "De Re Rustica" capítol XVIII: "de cella vinaria". Així, doncs, Bassella significaria "canal del celler del vi".

## Referències

* 1 2 «Carrer de la Bassella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 juliol 2018].
# Carthamus fruticosus

Carthamus fruticosus és una espècie de la família de les asteràcies, endèmica del Marroc. Fou descrita per Linné en 1753 (Species Plantarum, vol.2, p. 830) i la seva descripció ampliada aGenera Plantarum de 1754. Traduït el nom Carthamus, llatinitzat de l'àrab «kârtum», arrel semítica que significa «tint», en referència a les seves qualitats.

## Morfologia

Arbust molt punxant i espinós, més o menys perennifoli, hermafrodita, d'1,5 - 2 metres d'alçada. El port és erecte, amb el tronc ben definit o amb freqüència, ben ramificat des de la base prenent formes quasi hemisfèriques. Les branques són rectes i fortament estriades, amb l'escorça verdosa-grisenca. Les fulles són alternes, de dos formes molt diferents: unes són sempre solitàries, llargues linears, rígides i espinescens, enteres o amb dos petits lòbuls espiniformes en la base. Són verdes i en assecar-se es tornen blanquinoses i persisteixen sobre la planta diversos anys. L'altre tipus de fulla neixen solitàries i d'elles en creixeran nous branquillons, aquestes fulles són més aviat oblongues, no espinescents ni rígides, són caduques i es desprenen de la planta en assecar-se cauen. La inflorescència es presenta en un capítols solitari axil·lar i terminal. Estretament ovalat, rodejat a la base per bràctees molt semblants a les primeres fulles espinescents, les altres bràctees no són espinescents com a les dues espècies del mateix gènere: Phonus arborescens (L.) i Phonus riphaeus (Font-Quer & Pau). Les flors són de color groc, tubulars, regulars, sense lígules i sobresurten molt per sobre de les bràctees. El fruit és un petit aqueni oval-subtetragonal amb un vil·là amb un plomall violaci perenne.

## Referències

* ↑ «Carduncellus fruticosus a EOL» (en anglès). [Consulta: 30 gener 2015].
* ↑ «Carduncellus fruticosus a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 30 gener 2015].
* ↑ http://biodiversitylibrary.org/page/358851
* ↑ http://biodiversitylibrary.org/page/651369

## Bibliografia

* CHARCO, J. Guía de los árboles y arbustos del Nort de África, Claves de determinación, descripciones, ilustraciones y mapas de distribución. Ediciones Mundo Árabe e Islam - Medio Ambiente. 2001 Pàg 590.
# Casa al carrer Major, 23 (Cambrils)

La Casa al carrer Major, 23 és una obra de Cambrils (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa amb la façana recoberta amb una mena d'arrebossat grogós. En un costat, la porta allindada adovellada, de pedra, amb la llegenda "IH S/ 1597" a la clau. Damunt la porta hi ha l'únic balcó de la casa. Obra de paredat en verd amb reforços de pedra i maó.

## Història

Casa bastida originalment l'any 1597. Al seu costat, una casa amb una porta de tipus renaixentista, d'arc rodó adovellat, amb la data llunyana de 1706.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Major, 23». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 gener 2019].

## Enllaços externs

* «Casa al carrer Major, 23». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cantó de Vern

El cantó de Vern és un cantó francès del departament de la Dordonya, situat al districte de Perigús. Té 16 municipis i el cap és Vern.

## Municipis

* Borron
* Bruelh
* Sendrius
* Chalanhac
* Creissençac e Pissòt
* Gleisa Nueva de Vern
* Folés
* Grunh e Bòrdas
* La Cròpta
* Sench Amand de Vern
* Sent Maime de Perairòus
* Sent Micheu de Viladés
* Sent Pau de Serra
* Salon
* Vern
* Veirinas de Vern

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1992 | André Moulinier | UDF |
| 1992- | Jean-Pierre Saint-Amand | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 5.202 | 5.106 | 4.933 | 5.025 | 5.249 | 5.648 | 5.957 |
# Cascant

Cascant (aragonès) Cascante del Río (castellà) és un municipi d'Aragó que es va poblar el 1198 i va pertànyer a les senyories de Ruíz de Castelblanque i Fernández d'Herèdia. Actualment pertany a la província de Terol i en concret a la comarca de la Comunitat de Terol, està situada al Sistema Ibèric al costat del riu Camaerna, afluent del Guadalaviar, que a partir de Terol s'anomena Túria. S'hi pot arribar a través de la carretera nacional que uneix Terol i Conca, desviant-se a Villel o també per Villaspesa i Cubla.
Hi ha restes d'un poblat ibèric a la zona de Cabezo de la Ermita i un assentament romà també a Cabezo de la Ermita.

## Festes

La patrona del municipi és Santa Quiteria el 22 de maig; el patró Sant Nicolau de Bari el 6 de desembre y la Festa Major és a l'agost en honor de la Santíssima Trinitat. L'església de San Nicolás és gòticorenaixentista del segle xvi, amb un voladís de rajol i amb una torre d'estil mudèjar. La documentació de l'església es troba a l'Arxiu Històric Nacional de Madrid, en la secció clero.
El clima és agradable a l'estiu, però fred a l'hivern, amb una humitat escassa. La temperatura mitjana és d'11 °C.

## Enllaços externs

* Web amb informació de serveis i imatges Arxivat 2006-10-14 a Wayback Machine.
* Fitxa de la población Arxivat 2011-12-10 a Wayback Machine.
* Pàgina personal dedicada a la vila Arxivat 2008-02-21 a Wayback Machine.
* Passeig virtual per la vila Arxivat 2009-01-08 a Wayback Machine.
* Fòrum de Cascante del Río
# Casal del Villar

El Casal del Villar és una casa del municipi de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental) declarada bé cultural d'interès nacional. En resta una torre rodona medieval.

## Descripció

És un edifici civil d'estructura complexa, constituït per diversos cossos, enfront d'un gran pati tancat. El cos principal és de planta baixa i dues plantes, coberta a quatre vessants. A la façana principal hi ha una finestra conopial i una altra d'arc pla amb guardapols de forma conopial. La porta principal té un arc de mig punt adovellat i està situada en el cos adjunt. El casal va ser ampliat el 1648 i en època modernista. Es conserva encara una antiga torre rodona medieval del segle xii. Actualment, el Villar serveix de límit amb Bigues i Riells.

## Història

És una casa forta documentada el 1007. Es tenen notícies històriques de l'existència del Villar des del 18 de febrer de l'any 1007. Era de propietat de la família dels Villar. L'any 1617 Pere Montagut i de Vallgornera es va casar amb Margarita Villar i Barnils (1598-1658), filla de Llorenç Villar (1564-1608) i Campdepadrós i Jerònima Barnils i Xicola, el darrer membre de la família. Aleshores va començar la genealogia Montagut-Villar, propietària del Mas. Aquesta genealogia durà fins al 1921 amb la mort de Ramon de Montagut i Villar i Guitart. La seva filla Gertrúdis de Montagut i Villar i Umbert es casa amb Joan Nualart i Palet de La Garriga. La capella de Santa Maria del Villar, davant el Mas i a l'altra banda de la riera, per tant en terme de Bigues, existia ja al segle xii i fou restaurada per Vicenç de Montagut i Villar i Riera (1759-1828) el 1799. S'hi venera la Mare de Déu de la llet.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casal del Villar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# Casac

Casac (francès Cazac) és un municipi occità de Comenge, a Gascunya, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Cao Jie (eunuc)

Cao Jie (mort el 181 EC, xinès tradicional: 曹節, xinès simplificat: 曹节, pinyin: Caó Jié) va ser un eunuc xinès durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental que va servir l'Emperador Ling de Han. Es va veure involucrat en una lluita pel poder contra una facció rival, dirigida per Dou Wu i Chen Fan, durant el regnat de l'Emperador Huan (r. 146–168) i els inicis del regnat de l'emperador Ling. Ell acabaria sent el responsable de les morts de Dou i Chen.
Al començament de la novel·la històrica del segle XIV el Romanç dels Tres Regnes Cao Jie és llistat com un dels Deu membres regulars del seguici (també coneguts com els Deu Eunucs o Deu Assistents, un grup d'eunucs cortesans que tenien una gran influència en la cort imperial Han), tot i que històricament no va ser membre d'eixe grup.
El seu gendre Feng Fang es va convertir més tard en un dels 8 coronels de l'Exèrcit del jardí occidental.

## Referències

* ↑ Luo, Guanzhong, approximatelyapproximately 1400. Three kingdoms : China's epic drama. 1st ed. Nova York: Pantheon Books, 1976. ISBN 0-394-40722-9.
* ↑ Beck, B.J. Mansvelt. «The fall of Han». A: The Cambridge History of China. 1: The Ch'in and Han Empires, 221 B.C.–A.D. 220. Cambridge University Press, 2008, p. 317–376.

## Bibliografia complementària

* Fan, Ye. Llibre del Han Tardà (Houhanshu), volume 78.
* Sima, Guang. Zizhi Tongjian.
# Cap colossal d'Amenhotep III

El Cap colossal d'Amenhotep III formava part d'una escultura de granit de la dinastia XVIII de l'antic Egipte representant el faraó Amenhotep III. Data a la ratlla de 1370 aC. i es va trobar al recinte del temple de Mut a Karnak, a l'Alt Egipte. Es coneixen dues parts de l'estàtua colossal trencada: el cap i un braç. Ambdues parts es troben al Museu Britànic.

## Troballa i història

L'obra procedeix del Temple dedicat a Mut, o "Deessa Mare", origen de tot el creat, deessa del cel en la mitologia egípcia, situat en l'actual localitat de Karnak, que ocupa part de l'antiga ciutat de Tebes i que representava Nebmaatra Amenhotep, Amenhotep III, o Amenofis III, que va ser un important faraó de la dinastia XVIII d'Egipte, que va governar del 1390 - 1353 aC., també conegut com a Imenhotep III, Amenophis III, Memnon, i d'altres noms hel·lenitzats.
L'escultura s'exhibeix de forma permanent al Museu Britànic després d'ésser adquirida en una subhasta l'any 1823. El seu anterior propietari va ser Henry Salt, artista, viatger, diplomàtic, retratista, i naturalista anglès.

## Característiques

* Estil: art de l'Antic Egipte.
* Material: granit.
* Altura: 290 centímetres.
* Pes: cap a 3600 quilos
* L'escultura està coronada per la corona doble del Baix i l'Alt Egipte.

## Referències

* 1 2 3 4 «Collection online» (en anglès). The British Museum. Arxivat de l'original el 2016-09-21. [Consulta: 29 gener 2017].
# Carrer de la Font (Borredà)

Carrer de la Font és un vial al nucli de Borredà (Berguedà) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Carrer amb força desnivell, situat al darrere de l'església, per sota del camí de Frontanyà. És de perfil serpentejant i no gaire ample. Les cases són senzilles, de planta baixa i dos pisos majoritàriament, amb el parament de pedra irregular disposada en filades. Algunes de les cases estan malmeses, abandonades, però tampoc es pot generalitzar. Destaquen els habitatges número 32 i 34 on hi figura gravada a ambdues façanes la data de 1788, així com el treball del ferro forjat sense soldadures, unit amb abraçadores de les 16 i 28. Aquests dos últims habitatges estan datats vers 1761.
El moment més fort del desenvolupament gremial és al darrer quart del s. XVII i primera meitat del següent. És aleshores quan es configura el carrer de Frontanyà, entorn l'antic camí de Sant Jaume. A partir de la segona meitat del s. XVIII la ciutat arriba al clímax demogràfic i econòmic; el tipus d'habitatge d'aquest moment és més senzill que el d'èpoques anteriors, més popular i l'ocupen sobretot artesans amb una importància secundària a la vida de la vila que de vegades també treballen la terra. D'aquest moment es daten els carrers Font i Berga. Actualment molts dels habitatges s'han convertit en segones residències.

## Notes

* 1 2 «Carrer de la Font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Carrer de la Diputació (Sant Sadurní d'Anoia)

El Carrer de la Diputació és una obra amb elements modernistes i eclèctics de Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer amb edificacions a banda i banda, generalment de planta baixa i un o dos pisos. El conjunt resulta bastant unitari, tot i respondre a dues etapes principals de construcció que es reflecteixen en una gradació estilística que va de l'Eclecticisme i el Modernisme al Noucentisme.

## Història

El carrer de la Diputació constitueix un dels eixos d'articulació de l'eixample vuitcentista de Sant Sadurní d'Anoia. El desenvolupament de l'eixample en aquest sector té el seu origen en la inauguració de la línia del ferrocarril el 1865, i en la construcció posterior de la carretera d'Ordal a Sant Quintí, l'any 1883 (actualment carretera de Sant Boi a La Llacuna). El tram superior del carrer fou construït entre 1880 i 1885, i l'inferior entre 1929 i 1936.

## Referències

* 1 2 «Carrer de la Diputació». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].
# Cas Baker contra Nelson

El cas Richard John Baker contra Gerald R. Nelson, 291 Minn. 310, 191 N.W.2d 185 (1971), és un cas en el qual el Tribunal Suprem de Minnesota va decidir que la interpretació d'un estatut de matrimoni per a limitar les llicències només a parelles de sexe oposat no infringeix la Constitució dels Estats Units. Baker va apel·lar la decisió i el 10 d'octubre de 1972 el Tribunal Suprem dels Estats Units va desestimar l'apel·lació "per falta d'una qüestió federal important". Atès que el cas va arribar al Tribunal Suprem dels Estats Units a través d'una revisió obligatòria de l'apel·lació (no certiorari), la desestimació va constituir una decisió sobre el fons del cas i va establir un precedent en el cas Baker contra Nelson, encara que l'abast de l'efecte del precedent havia estat objecte de debat.
Al maig de 2013, Minnesota va legalitzar el matrimoni entre persones del mateix sexe i va entrar en vigor l'1 d'agost de 2013. Posteriorment, el 26 de juny de 2015, la Cort Suprema dels Estats Units va anul·lar explícitament la sentència Baker en el cas Obergefell contra Hodges, la qual cosa el matrimoni entre persones del mateix sexe es va legalitzar en tot el país.

## Referències

* ↑ 409 U.S. 810 (1972): Hennepin County had argued that the marriage license issued previously in Blue Earth County suggested that the "Questions Raised by This Appeal Are Moot."
* ↑ Project, «Developments in the Law: The Constitution and the Family». Harvard Law Review, 93, 6, 1980, pàg. 1156–1383, 1274. JSTOR: 1340703.
* ↑ Coyle, Marcia «The first case, 40 years on». The National Law Journal, 23-08-2010.
* ↑ Davey, Monica «Minnesota: Governor Signs Same-Sex Marriage Into Law». New York Times, 14-05-2013 [Consulta: 30 juny 2015].
* ↑ Obergefell v. Hodges Arxivat 2019-10-02 a Wayback Machine., No. 14-556, 576 U.S. ___ (2015).

## Enllaços externs

* Text de Baker v. Nelson de la Cort Suprema de Minnesota (1971)
* Text de Baker contra Nelson de la Cort Suprema dels Estats Units (1972)
* La declaració de jurisdicció de Baker i McConnell presentada davant la Cort Suprema dels EUA
# Fernsehturm de Berlín

El Fernsehturm (en alemany, torre de televisió) és una torre de televisió ubicada al centre de Berlín, capital d'Alemanya. És un punt de referència molt conegut, proper a l'Alexanderplatz. La torre va ser construïda el 1969 per l'extinta República Democràtica Alemanya i la seva imatge va ser usada des de llavors pel govern de la RDA com un símbol del Berlín Oriental. Des d'ella es poden veure fàcilment tots els districtes del centre de Berlín i continua sent un símbol de la ciutat.
L'altura original del Fernsehturm era de 365 m, però va passar a ser de 368 després de la instal·lació d'una nova antena en els anys 1990. És actualment el segon edifici més alt d'Europa, només superat per la Torre Ostankino de Moscou, i la dissetena torre més alta del món. A la cúspide de la torre hi ha una gran esfera en la qual s'hi ubiquen un mirador i un restaurant; el mirador està a una altura aproximada de 204 m. El restaurant, que gira 360 graus cada mitja hora, s'ubica uns metres per sobre del mirador. Dins del cos principal de la torre hi ha dos ascensors que porten als visitants a l'esfera en 40 segons.