OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Capgrossos del Xerrac

Els Capgrossos del Xerrac són unes figures vinculades al barri del Guinardó, actualment custodiades i portades pel taller d'expressió i arts plàstiques Xerrac. És una comparsa formada per tretze capgrossos d'origen i figuració ben diferent.
El gruix de capgrossos de la colla foren construïts a la segona meitat de la dècada dels vuitanta en ocasions diferents, per aportar més moviment a les festes i donar l'oportunitat de participar-hi als més petits del barri. En uns quants anys, van veure la llum en Piula, en Fumets, la Bruixa, la Tardor, en Jaumet, en Roca i la Custòdia. Aquestes dues últimes peces eren inicialment del Districte d'Horta Guinardó i van ser fetes per Xavier Jansana. Representen dos líders veïnals: la Custòdia Moreno del Carmel i l'Antoni Roca del Guinardó.
El 1992, amb motiu dels Jocs Olímpics de Barcelona, va ser un any molt productiu per a la imatgeria festiva del Guinardó. Fou llavors que s'estrenaren el Dimoni, el Lloro, el Sol, la Lluna i l'Astròleg, fets expressament per participar en la inauguració dels Jocs Paralímpics.
Per la manera com s'impliquen en les festes del barri, els capgrossos del Xerrac són uns personatges molt entranyables, que en totes les eixides es barregen i juguen amb els nens i nenes del públic. Per la mida i el pes de les figures, poden ser portats tant per grans com per petits.

## Referències

* 1 2 3 4 «Capgrossos del Xerrac». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Reserva natural estricta de Bòrdjomi

La Reserva natural estricta de Bòrdjomi (georgià: ბორჯომის ნაკრძალი) és una àrea protegida del municipi de Bòrdjomi, regió de Samtskhé-Djavakheti, a Geòrgia.
L'arbre més alt de la regió: l'avet del Caucas (Abies nordmanniana) creix a la zona protegida i pot superar els 50 m d'alçada. Pot ser encara més alt en altres llocs amb més humitat al Caucas occidental i Abkhàzia. El roure de fulla gran (Quercus petraea), el carpinus oriental (Carpinus orientalis) i el pi roig (Pinus sylvestris) creixen predominantment als vessants secs del sud. La zona forestal més alta ocupada principalment per bedolls pubescents llenyosos (Betula pubescens) i la moixera de guilla (Sorbus aucuparia). El sòl del bosc és força clar.
L'hàbitat de la rara salamandra caucàsica (Mertensiella caucasica) està protegit a la reserva natural estricta de Bòrdjomi.

## Referències

* ↑ Bòrdjomi a Geòrgia Arxivat 2018-11-06 a Wayback Machine. Protected Planet
* ↑ Agència de protecció d'àrees del Parc Nacional Bòrdjomi-Kharàgauli
* ↑ David Tarkhnishvili, Uğur Kaya Estat i conservació de la salamandra caucàsica (Mertensiella caucasica)
# Gilmar Jorge Alberto Dos Santos

Gilmar Jorge Alberto Dos Santos (Sao Paulo, 23 d'abril de 1971) és un exfutbolista brasiler, que ocupava la posició de defensa.
Al seu país va militar a l'Itaquaquecetuba, a la Portuguesa, el Sao Paulo i al Cruzeiro. Al desembre de 1996 fitxà pel Reial Saragossa de la lliga espanyola, tot convertint-se en un dels jugadors més importants a la segona volta. A la campanya següent també va disposar de minuts però a partir de la temporada 97/98 va quedar fora de les convocatòries, tant a l'equip aragonès com al seu següent equip, el Rayo Vallecano.

## Referències

* ↑ «Que fim levou? Gilmar dos Santos» (en portuguès). Terceiro Tempo. [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ «Lembra Dele? Gilmar vira pastor e empresário do segmento gospel» (en portuguès). GloboEsporte, 11-02-2009. [Consulta: 26 agost 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Gilmar
# Hermòcrates (filòsof)

Hermòcrates (en llatí Hermocrates, en grec antic Ἑρμοκράτης) fou un filòsof grec, deixeble de Sòcrates. És esmentat per Xenofont com un dels que, amb el seu caràcter i conducta, va ajudar a refutar el càrrec de corrompre als que es relacionaven amb Sòcrates.

## Referències

* ↑ Xenofont. Records de Sòcrates, I, 2,48
# Conjunts disjunts

A matemàtiques, es diu que dos conjunts són disjunts si no tenen elements en comú. Per exemple, {1, 2, 3} i {4, 5, 6} són conjunts disjunts.

## Definició formal

Formalment, dos conjunts A i B són disjunts si la seva intersecció és el conjunt buit, és a dir, si A ∩ B = ∅. Aquesta definició s'estén a qualsevol col·lecció de conjunts. Els conjunts d'una tal col·lecció són disjunts dos a dos o mútuament disjunts si qualsevol parell de conjunts diferents d'ella són disjunts.
Formalment, sigui A$_i$ un conjunt per a cada índex i de I (on I és qualsevol conjunt). La família de conjunts {A$_i$ | i ∈ I} està formada per conjunts disjunts dos a dos si $A_{i}\cap A_{j}=\varnothing$ per a cada i, j de I, amb i≠j. Per exemple, la col·lecció de conjunts { {1},{2},{3},...} és disjunta per parells.
Si {A$_i$} és una col·lecció de conjunts disjunts dos a dos, la seva intersecció és òbviament buida:
    $\bigcap _{i\in I}A_{i}=\varnothing$
En canvi, la implicació inversa no és certa: la intersecció de la col·lecció { {1, 2}, {2, 3}, {3, 1} } és buida, els seus conjunts no són disjunts dos a dos, de fet no té cap parella de dos conjunts disjunts.
Una partició d'un conjunt X és una col·lecció de subconjunts no buits {A$_i$ | i ∈ I} de X, disjunts dos a dos i tals que $\bigcup _{i\in I}A_{i}=X$.
# La Fradera

La Fradera és una masia transformada en monestir de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de dues plantes i vessant a façana. Les finestres de la planta superior són senzilles, amb brancals, ampits i llinda monolítica. Les obertures de la primera planta no es poden veure, ja que hi ha un porxo adosat a la façana que priva la visibilitat. Abans de la reforma s'apreciava la porta principal, amb arc de mig punt i adovellada. El pendent natural del terreny ha permès que la banda dreta de la casa tingui tres plantes. És en aquesta part on es pot veure el gran rellotge de sol. A l'altre banda, hi ha una ampliació de l'edifici, un cos annexat, totalment nou de dues plantes i porxo a la part superior. Hi ha també una balla de fusta que tanca el recinte i en preserva la intimitat.

## Referències

* ↑ «La Fradera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 març 2019].
# Diumenge de Trinitat

El Diumenge de Trinitat és el primer després de Pentecosta, en què l'església cristiana celebra el dogma de la Santíssima Trinitat. Aquest diumenge representa el començament de la part de l'Any litúrgic que arriba fins a l'Advent i pot tenir un màxim de vint-i-set diumenges. Fou introduït l'any 1324 pel Papa Joan XXII i els textos de la missa s'atribueixen a Alcuí de York (segle ix) i a Esteve de Lieja (segle X).

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana, vol. 14. Barcelona, 1980
# Campionat del Món de natació de 1973

El Campionat del Món de natació de 1973 fou una competició esportiva que es realitzà entre els dies 31 d'agost i 9 de setembre de 1973 a la ciutat de Belgrad (República Federal Socialista de Iugoslàvia) sota l'organització de la Federació Internacional de Natació (FINA). Aquesta fou la primera competició organitzada a nivell mundial per part de la FINA.
Es realitzaren competicions de natació, natació sincronitzada, salts i waterpolo.

## Proves

* Natació al Campionat del Món de natació de 1973
* Natació sincronitzada al Campionat del Món de natació de 1973
* Salts al Campionat del Món de natació de 1973
* Waterpolo al Campionat del Món de natació de 1973

## Medaller

Seu
| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Estats Units | 15 | 16 | 7 | 38 |
| 2 | RDA | 13 | 6 | 9 | 26 |
| 3 | Itàlia | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 4 | Hungary | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 4 | Suècia | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 6 | Canadà | 1 | 3 | 2 | 6 |
| 7 | Austràlia | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 8 | Regne Unit | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 9 | Unió Soviètica | 0 | 4 | 1 | 5 |
| 10 | Països Baixos | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 11 | França | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11 | Txèquia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 13 | Japó | 0 | 0 | 6 | 6 |
| 14 | RFA | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 15 | Iugoslàvia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 37 | 37 | 37 | 111 |

## Referències

* (anglès) FINA Official Championship Results History – Water polo (men)
* (anglès) FINA Official Championship Results History – Synchronized swimming
* (anglès) FINA Official Championship Results History – Swimming
# Gerard Matas Vanrell

Gerard Matas Vanrell (Palma, 1945 - Santa Margalida, 15 de maig de 2016) fou un artista plàstic i un dels membres destacats del moviment Nova Plàstica Mallorquina.
Matas es formà a l’Escola d’Arts i Oficis de Palma entre el 1961 i el 1965. El 1973 fou finalista del premi de pintura Ciutat de Palma i juntament amb Ferran Cano i Àngel Juncosa varen inaugurar la galeria 4 Gats. Al llarg dels anys combinà la pràctica de la pintura i l'escultura, però fou a partir dels anys setanta quan es dedicà preferentment a l'escultura. Des del 1968 realitzà exposicions individuals a Barcelona, Madrid, Bilbao, Tarragona, Girona, Múrcia, Alacant i Puerto Rico. A Palma exposà a l'hotel Melià–galeria Grife & Escoda, Sala Pelaires, galeria 4 Gats, galeria Lluc Fluxà, la Llonja, galeria Fran Reus i a moltes més. Participà en les mostres col·lectives Miró-80 i Ensenya-1 (Palma, 1973), Escultures actuals a Mallorca (València, 1976), El realismo fantástico (Viena, 1975), Mostra d’art actual a Balears (Palma, 1981), Homenatge a Miró (Son Servera, 1982), En tres dimensions (Manacor, 1993), Aproximació a l’avantguarda a Mallorca 1959–1982 (Palma, 1996), Sediments (Madrid, 2013), i també ha participat en fires d’art com ARCO a Madrid. Hi ha obra seva a la Fundació Bartomeu March, al fons d’art contemporani del Govern de les Illes Balears, a la col·lecció d’escultures de les Tanques d’en Serra (Sóller), al Museu d’Art Contemporani de Can Planes (sa Pobla) i a col·leccions privades.
La seva pintura es caracteritza per la investigació constant de formes d’expressió i elements nous de llenguatge. Barrejava sovint recursos estilístics diversos amb la vista posada en l’aprenentatge i el gust que sentia per l'experimentació. No cercà línies de treball coherents ni pretengué crear una obra immersa en una concepció de formes coherents o duradores. En cada ocasió es concentrà en l’obra singular que ocupava la seva atenció i el seu interès. En l'escultura construïa una sèrie d’artefactes de fusta i corda d’aparença primitiva, curulls de referències simbòliques. Els donava formes estilitzades a la manera del pintor i escultor suís Alberto Giacometti (1901–1966), o de gran senzillesa a la manera de vells tòtems primitius. En tot cas, les seves obres traspuen ressonàncies mediterrànies pròpies de les illes, que enriqueix amb tocs humorístics i crítics. L’obra pictòrica que realitzà els anys noranta, d’execució detallista, evoca paisatges urbans realistes, que acompanya d’elements burletes, de vegades distorsionats o surrealistes.

## Referències

* ↑ Ara Balears «Ha mort l'artista palmesà Gerard Matas». Ara Balears, 16-05-2016.
* 1 2 Miquel. «Miquelcinema: Gerard Matas Vanrell (Palma, 1945 - 15 de maig de 2016)», 12-05-2014. [Consulta: 22 desembre 2021].
# Horror vacui

L'expressió llatina horror vacui (literalment «por del buit») s'utilitza en la història de l'art, especialment en la crítica de la pintura, per descriure l'ompliment de tot espai buit en una obra d'art amb algun tipus de disseny o imatge. És una de les característiques generals de l'enrajolat matemàtic o dels densos camps d'ompliment als dissenys entrellaçats celtes.
Alguns exemples d'horror vacui poden trobar-se en objectes bàrbars com ara el vaixell viking de Sutton Hoo, la creu de Ruthwell o a la cripta de San Isidoro de Lleó. També és característic de l'estètica del barroc i especialment del rococó, així com de la decoració islàmica i el luxe ostentós de l'art romà d'Orient.
El terme s'associa especialment al crític i investigador italià Mario Praz, qui ho va usar per descriure l'atmosfera aclaparadora i desordenada del disseny d'interiors a l'època victoriana.

## A la ciència

En física, l'anàlisi de l'opinió «La Natura avorreix el buit», sostinguda pels aristotèlics, va ser una de les discussions clau de la revolució científica del segle xvii, essent Blaise Pascal el seu principal oponent. La seva resposta solia ser: «I l'avorreix més a París que a Chamonix?», al·ludint al diferent espai deixat pel mateix baròmetre de mercuri en assajar-se en aquestes dues ciutats, a causa de la diferent altitud entre les dues ciutats, que implicava una diferent pressió atmosfèrica entre elles.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.289. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ «En los límites de la realidad: el vacío». Mundo Científico - La Recherche, 01-06-1999, pp- 41-45.
# Conjunts residencials modernistes de Berlín

Els conjunts residencials de l'estil modern de Berlín o conjunts residencials racionalistes de Berlín (en alemany, Siedlungen der Berliner Moderne), són sis conjunts d'edificacions d'habitatge de protecció oficial (Siedlungen) que testimonien les polítiques innovadores de 1910 a 1933, especialment durant la República de Weimar, quan la ciutat de Berlín era particularment progressista social, política i culturalment. Estan inscrites a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2008.
Cal tenir en compte que aquí s'usa la paraula "modernista" en referència no al modernisme, sinó al racionalisme arquitectònic representat per entitats com ara la Bauhaus.

## Els conjunts

La UNESCO va escollir els sis conjunts d'aquesta sèrie d'edificacions que millor representen la visió del "Berliner Moderne" o estil modern de Berlín. Són els següents:
| Conjunt | Ubicació (districte o localitat) | Dates | Dissenyador(s) | Arquitecte(s) |
| Gartenstadt Falkenberg (Ciutat-Jardí de Falkenberg) Tuschkastensiedlung ("Cases caixa de pintures") | localitat de Bohnsdorf, districte de Treptow-Köpenich | 1913–1916 | Bruno Taut | Bruno Taut Heinrich Tessenow. Urbanisme exterior: Ludwig Lesser |
| Siedlung Schillerpark | localitat de Wedding districte de Mitte | 1924–1930 | Bruno Taut | Bruno Taut Franz Hoffmann Reconstrucció parcial (1951): Max Taut Expansió (1954-1959): Hans Hoffmann |
| Großsiedlung Britz Hufeisensiedlung ("Pisos de la ferradura") | localitat de Britz districte de Neukölln | 1925–1930 | Bruno Taut | Bruno Taut Martin Wagner. Urbanisme exterior: Leberecht Migge |
| Wohnstadt Carl Legien | localitat de Prenzlauer Berg districte de Pankow | 1928–1930 | Bruno Taut | Bruno Taut Franz Hillinger |
| Weiße Stadt (Ciutat blanca) | localitat de Reinickendorf districte de Reinickendorf | 1929–1931 | Otto Rudolf Salvisberg Martin Wagner (direcció) | Otto Rudolf Salvisberg Bruno Ahrends Wilhelm Büning Jardins: Ludwig Lesser |
| Großsiedlung Siemensstadt Ringsiedlung | localitat de Charlottenburg-Nord districte de Charlottenburg-Wilmersdorf | 1929–1934 | Hans Scharoun Martin Wagner (direcció) | Hans Scharoun Walter Gropius Otto Bartning Fred Forbat Hugo Häring Paul Rudolf Henning Urbanisme exterior: Leberecht Migge |

## Vegeu també

* Bauhaus
* Racionalisme arquitectònic
* GATCPAC
* GATEPAC
* CIAM

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Berlin Modernism Housing Estates» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2021].
* ↑ Informació de la llista extreta de la Comissió alemanya de la UNESCO Consultat el 28 de febrer del 2014; i de la pàgina de la viquipedia en alemany.
# Humbanhaltaix II

Humbanhaltaix II o Humban-Haltaš II va ser rei d'Elam. Era fill d'Humbanhaltaix I. Va regnar de l'any 681 aC al 675 aC.
Assíria i Babilònia estaven contínuament en guerra per aconseguir la supremacia del territori. Humbanhaltaix II va mantenir en pau el seu país, i va veure com creixia la seva influència. Mentrestant, alguns estats, com ara Ellipi o el País de la Mar, es van desvincular de la supremacia assíria i es van aliar amb Elam. Humbanhaltaix II va aprofitar la situació i l'any 675 aC va atacar a sang i foc la ciutat estat de Sippar, mentre a Nippur esclatava una revolta contra el rei assiri Assarhaddon. Poc temps després, Humbanhaltaix va morir de sobte sense estar malalt.
El va succeir el seu germà Urtak.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (eds.). Los imperios del antiguo Oriente III: la primera mitad del primer milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 63-64, 66. ISBN 8432301183.
# Langenhorn (Nordfriesland)

* Per a altres significats, vegeu «Langenhorn».
Langenhorn (frisó septentrional goesharder Hoorne, danès Langhorn, baix alemany Langenhoorn) és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'amt Mittleres Nordfriesland, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba al mig entre Niebüll i Husum a la línia ferroviària Hamburg-Westerland (Sylt).
El primer esment escrit del poble data del 1352. Els primers assentaments van crear-se al llarg de la carretera L13 Dorfstraße que connecta West- i Ost Langenhorn. El 1681 va obtenir el dret d'organitzar tres vegades l'any un mercat que va donar-li una funció de centre regional. Va atreure artesans i menestrals. Fins que el 1864 Prússia va annexionar el ducat de Slesvig-Holstein, el poble pertanyia a la corona danesa. Després de diverses reorganitzacions administratives, finalment va crear-se el 1934 el municipi de Langenhorn en ajuntar els nuclis de Loheide, Mönkebüll, Oster-Langenhorn, Wester-Langenhorn i Efkebüll, un antic hallig (illa costanera pòlderitzada) al Bongsieler Kanal.
Des dels anys1970 unes pimes d'artesania i de serveis van establir-se al poble rural. L'agricultura va esdevenir l'activitat econòmica segona. Des del 2005 el govern de Kiel va reconèixer-lo com lloc de lleure, per a la qualitat de l'aire i del paisatge, el que va contribuir al turisme rural. Els senders passen a través una variació de landa, boscs, prats humits i pòlders. La proximitat del mar del nord amb platges arenoses i ports esportius contribueix a l'atractivitat.
La tranquil·litat del poble sense gaire història va trencar-se quan el 2009 un projecte de construcció de vuit aerogeneradors va escindir la població. Finalment quatre s'estan construint, els quatre més queden controvertits.

## Toponímia

Ans al contrari de molts pobles al nord d'Alemanya, Langenhorn va mantenir molts noms de carrers originals en baix alemany: Markstraat, de Straat, Ole Karkweg, Schoolstieg, Schoolstraat, Muusweg, In de Bargen, Möhlenbarg...

## Llista de burgmestres

* Christian Giencke (1945-1946): CDU
* Magnus Feddersen (-1990), CDU, ciutadà d'honor
* Hellmut Lorenzen, (1990 - 1994), SPD
* Godber Carstensen, (1994 - 2008), CDU
* Host Petersen, (2008-…), ABW

## Referències

* ↑ Schleswig-Holsteinische Heimatbund, Ortsnamen von Schleswig-Holstein/Oortsnaams vun Sleswig-Holsteen Arxivat 2014-03-10 a Wayback Machine., Langenhoorn, 2010, (en català: Topònims en baix alemany a Slesvig-Holstein) (baix alemany) (alemany)
* ↑ Langenhorn: Der Kampf um den Windpark Arxivat 2012-10-27 a Wayback Machine., NDR, consultat el 21 de febrer de 2012 (en català: Langenhorn: el combat del parc dels aerogeneradors)
* ↑ Mario di Mattia, Fotos – Aufbau der Windkraftanlagen in Langenhorn – Nordfriesland, Windkraft-Journal, 4 d'august de 2011 (en català: Fotos - construcció dels aerogeneradors a Langenhorn-Nordfriesland)
# Carrer del Mig (Alella)

El Carrer del Mig és una via pública d'Alella (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Carrer de 4,62 m d'amplada amb cases de cós a banda i banda, amb patis al darrere a l'interior de les illes. Són edificacions de planta baixa i pis, en alguns casos de planta baixa i dos pisos, i algun pati al costat sud. És el carrer -com reflecteix el seu nom - dels tres carrers paral·lels que configuren l'eixample. Hi predomina la crugia estreta d'aproximadament cinc metres, encara que trobem diferents parcel·lacions amb crugies de set a nou metres. Les façanes d'ambdós costats mantenen criteris unitaris de composició: façanes planes, obertures petites de proporcions verticals, eixos verticals de composició, i acabades estucades i pintades sobre arrebossat. Existeixen però, construccions que no respecten aquests paràmetres bàsics, amb terrasses incorporades a les façanes, balcons correguts, desordre compositiu, obertures desproporcionades i materials no adients. El paviment del vial, recentment renovat, té un tractament unitari amb llambordins i recollida d'aigües continua en posició central, eliminant així la disposició anterior amb la clàssica secció amb calçada central i petites voreres als costats. El carrer presenta fanals a un sol costat, adossats a la banda nord del carrer. Primer creixement del nucli el segle xix, a la confluència sobre la riera Coma Clara i el torrent Vallbona, al nord del nucli antic d'Alella.

## Referències

* ↑ «Carrer del Mig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2019].
# Renata Kallosh

Renata Ernestovna Kallosh (rus: Рената Эрнестовна Каллош, nascuda el 1943) és una física teòrica, professora al Departament de Físiques de la Universitat Stanford (Califòrnia). És coneguda per les seves contribucions en teoria de cordes, en particular per la seva proposta (juntament amb Sandip Trivedi, Andrei Linde, i Shamit Kachru) dels primers models d'expansió accelerada de l'univers basats en teoria de cordes supersimètrica a baixes energies, coneguts com a "models KKLT".
Es va llicenciar en física a la Universitat Estatal de Moscou el 1966 i va obtenir el seu doctorat a l'Institut Lebedev de Físiques (Moscou) el 1968, on va ser professora fins a traslladar-se al CERN per un any el 1989. El 1990, Kallosh es va unir a la Universitat Stanford. Els seus treballs de recerca es focalitzen en supersimetria, supergravetat, teoria de cordes, teoria quàntica de forats negres i ones gravitacionals en teories supersimètriques. Recentment ha estat implicada en estudis de la cosmologia de l'univers primerenc i propietats de l'energia fosca en el marc de teoria de cordes i teoria M.
Renata Kallosh és casada amb un altre conegut físic teòric, Andrei Linde, amb qui té dos fills.

## Referències

* ↑ «INSPIRE Citations Summary for Author "kollash,renata"». [Consulta: 24 març 2014].
* ↑ Kachru, Shamit; Kallosh, Renata; Linde, Andrei; Trivedi, Sandip P. «de Sitter Vacua in String Theory». Physical Review D, 68, 4, 2003. arXiv: hep-th/0301240. Bibcode: 2003PhRvD..68d6005K. DOI: 10.1103/PhysRevD.68.046005.
* ↑ Hossenfelder, Sabine. «Lee Smolin's Trouble with Physics». Backreaction. [Consulta: 24 març 2014].
* ↑ Johnson, Clifford. «SuperCosmologists Think Out of the Box». Cosmic Variance. Arxivat de l'original el 24 de març 2014. [Consulta: 24 març 2014].
* ↑ «Renata Kallosh -- Stanford Physics Department Faculty Listing». Arxivat de l'original el 2014-03-24. [Consulta: 23 març 2014].
* ↑ «Renata Kallosh». UCLA. [Consulta: 17 març 2014].