OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corpore insepulto

Corpore insepulto és una locució llatina que significa «amb el cos no sebollit», originària de la litúrgia catòlica per indicar un funeral amb el cos del difunt present. Com expressió llatina no catalanitzada, s'escriu sense accents diacrítics i generalment amb cursiva.

## En la literatura

* Extret del llibre Jugar-s'hi la vida de Màrius Serra i Roig:
| « | —Li agradava explicar la trobada amb una senyora gran, […] a la capella ardent que l'Ajuntament de Barcelona va dedicar al Terenci. […] i li va dir: «Miri si ha arribat a ser important, el nen, que fins i tot li han fet un enterro de corpore ensupunto» —En su punto? —Bé, la dona volia dir corpore insepulto, però no acabava de dominar el llatí i va tirar pel dret. | » |
| — Màrius Serra i Roig, 2019 |||
* En triar el títol Mens sana in corpore insepulto: últimes converses amb Mariano de la Cruz per les converses editades per Jaume Boix i Arcadi Espada Enériz, De la Cruz, amb esperit viu, però amb càncer inguarible, feia ironia del seu cos, quasi mort. De fet, fa morir tres dies després de la darrera conversa.

## Referències

* ↑ «Corpore insepulto». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ VV.AA. Llibre d'estil 'La Vanguardia'. Barcelona: Libros de Vanguardia, 2018. ISBN 9788416372515.
* ↑ «corpore insepulto». ésAdir. CCMA. [Consulta: 16 octubre 2019].
* ↑ Serra i Roig, Màrius. Jugar-s'hi la vida. Barcelona: Ara Llibres, 2019. ISBN 9788417918088.
* ↑ Boix i Angelats, Jaume; Espada Enériz, Arcadi. Mens sana in corpore insepulto : últimes converses amb Mariano de la Cruz. 1. ed. Barcelona: Edicions 62, 2002, p. 220. ISBN 8429751238.
# Sjaak Polak

Sjaak Polak (La Haia, 18 de febrer de 1976) és un exfutbolista professional neerlandès que jugava de centrecampista, i actualment és entrenador de futbol.

## Carrera futbolística

Destacat especialista de banda i llançador de faltes, Polak prèviament jugà per l'Excelsior Rotterdam, FC Twente, i ADO Den Haag. El maig del 2008, el Sparta anuncià que no ampliaria el seu contracte.
Després d'això, Sjaak tingué diverses proves, a Àustria per exemple amb el Austria Viena i amb el club suís St. Gallen, però sense èxit. Acabà en Israel, on provà amb el Maccabi Tel Aviv FC. El Maccabi estava interessat en Polak perquè ell és un descendent de jueus (son avi, era jueu de part de pare)), i no comptaria com estranger per al club, gràcies a la "Llei de Retorn." Polak tingué problemes per trobar la documentació necessària per provar els orígens jueus i quan se li digué que hauria de renunciar a la seua nacionalitat neerlandesa, decidí signar amb el BV Veendam per tornar a la seua nativa Holanda.

## Referències

* ↑ «Westerveld en Polak volgend seizoen niet bij Sparta» (en neerlandès). Sparta Rotterdam [Consulta: 13 juliol 2008]. Arxivat 2008-05-21 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-05-21. [Consulta: 3 juliol 2009].
* ↑ «Polak tekent bij Maccabi Tel Aviv» (en neerlandès). Sportwereld.nl, 15-07-2008 [Consulta: 16 juliol 2008].
* ↑ Bar Dayan, Shirley «בעיות באזרוחו של איסק פולאק» (en hebrew). Sport 5, 23-07-2008 [Consulta: 23 juliol 2008].
* ↑ Spunder, Or «יאניק קאמאנן ידרוש הבהרות לגבי עתידו» (en hebrew). One.co.il, 13-07-2008 [Consulta: 13 juliol 2008].
* ↑ Spunder, Or «סיאק פולאק חתם בליגה השניה בהולנד» (en hebrew). One.co.il, 03-08-2008 [Consulta: 4 agost 2008].

## Enllaços externs

* Perfil de jugador Arxivat 2008-04-11 a Wayback Machine. - Sparta Rotterdam
* Estadístiques de la carrera - Voetbal International (neerlandès)
# Jon Brion

Jon Brion (Glen Ridge, Nova Jersey, 11 de desembre de 1963) és un músic i estatunidenc. Ha treballat com intèrpret, compositor, cantautor i productor.

## Biografia

Brion va néixer a Nova Jersey. Prové d'una família de músics. La seva mare, LaRue, era assistent i cantant, i el seu pare, Keith Brion, era un director de banda a Yale. El germà i la germana es van convertir respectivament en compositor / arreglista i violinista. Brion va tenir dificultats a la Hamden High School i als 17 anys va optar per dedicar-se a la seva carrera com a músic.
Brion és un compositor de banda sonora amb èxit i treballa freqüentment per al director Paul Thomas Anderson, amb qui té una relació de treball preferent. També va contribuir a la música de Boogie Nights.
En particular, en les seves bandes sonores, Brion és conegut per la seva utilització dels primers instruments semi-electrònics, com el Chamberlin (instrument musical), Chamberlin i optigan, per crear emulacions realistes de diversos instruments.
Va guanyar el premi Grammy a la millor banda sonora pel seu treball en Magnolia el 1999 i en Eternal Sunshine of the Spotless Mind de 2004.
Brion va ser contractat a l'últim moment per escriure la música escènica per a Atrapada . També va escriure bandes sonores per a les pel·lícules I Heart Huckabees , Drunk of love , Germans per pebrots (amb l'ajuda del company músic Chris Thile) i Synecdoche, Nova York. També va fer la composició en directe per a un comentari musical al DVD de Germans per pebrots .

## Bandes Sonores

* Sidney (1996)
* Magnòlia (1999)
* Punch-Drunk Love (2002)
* Eternal Sunshine of the Spotless Mind (2003)
* Estranyes coincidències (I Heart Huckabees) (2004)
* The Break-Up (2006)
* Synecdoche, New York (2008)
* Germans per pebrots (2008)
* Glago's Guest (2008)
# Kiyofumi Nagai

Kiyofumi Nagai, (en japonès: 永井 清史, Mino, Gifu, 18 de maig de 1983) és un ciclista japonès, especialista en la pista. Guanyador d'una medalla de bronze als Jocs Olímpics de Pequín en la prova de Keirin.

## Palmarès

* 2002
** Campió d'Àsia en Velocitat individual
** Campió d'Àsia en Velocitat per equips
* 2008
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Pequín en Keirin

### Resultats a la Copa del Món

* 2003
** 1r a Sydney, en Velocitat per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Jiehkkevárri

Jiehkkevárri (de vegades escrit Jiekkevarri o Jiekkevarre) és una muntanya a la frontera dels municipis de Lyngen i Tromsø, al comtat de Troms, Noruega. És la muntanya més alta dels Alps de Lyngen i del comtat de Troms i és la segona quant a prominència a nivell de Noruega. Amb 1.834 metres d'altura la muntanya es troba a 10 quilòmetres al nord-est del poble de Lakselvbukt i prop de 17 quilòmetres al sud-oest de Lyngseidet. El nom és un compost de paraules en llengua sami: jiehkki significa "glacera" i várri significa "muntanya".
Les primeres persones que se sap que van fer el cim foren Geoffrey Hastings (britànic) i Elies Hogrenning (noruec), l'any 1899. El cim està coronat de gel i qualsevol ascens implica un encreuament de glaceres amb esquerdes. Per tant, l'escalada ha de ser guiada per muntanyencs experimentats.
A l'hivern, amb esquí alpí experimentat es pot travessar Jiehkkevárri en un dia llarg, descendint gairebé des de la part superior a través de l'escarpat, descrit pel difunt Andreas Fransson com "un clàssic de futur per a la nova generació d'esquiadors de muntanya". La ruta de descens està exposada a la caiguda de seracs des de dalt, i en general no es recomana per ascendir.

## Referències

* ↑ "Europe Ultra-Prominences" Peaklist.org. Retrieved 2012-03-31.
* ↑ «Jiehkkevárri». yr.no. Arxivat de l'original el 2018-08-07. [Consulta: 4 setembre 2015].
* ↑ Dyer, Anthony; Robertson, I.H.; Baddeley, J.M.. Walks and Scrambles in Norway. Rockbuy Limited, 2006. ISBN 978-1-904466-25-3.
* ↑ Bjørstad, Petter E. «Petter Bjørstad's mountain page».
* ↑ Fransson, Andreas. «Andreas Fransson's blog report on Jiehkkevárri traverse, with descent via NE Couloir».

## Enllaços externs

* Jiehkkesvárri, Noruega a Peakbagger
# Església Nova de Sant Miquel (l'Espluga de Francolí)

Església Nova de Sant Miquel és una obra de l'Espluga de Francolí (Conca de Barberà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Església d'estil classicitzant, que es pot comprovar clarament en la forma de la portalada, en els detalls del frontó i campanar. L'interior està pintat, en el mateix estil i l'altar hi ha unes pintures de Llucià Navarro.

## Història

Fou consagrada el 1871 i les obres s'acabaren el 1888.

## Referències

* 1 2 «Església Nova de Sant Miquel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Església Nova de Sant Miquel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Jon Bru Pascal

Jon Bru Pascal (Bera, 18 d'octubre de 1977) és un ciclista navarrès, que fou professional entre 2002 i 2008.

## Palmarès

* 2001
** 1r al Memorial Valenciaga
* 2003
** Vencedor d'una etapa a la Volta a les terres de Santa Maria da Feira
* 2006
** Vencedor de 2 etapes a la Volta al Districte de Santarém

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Kiya

Kiya va ser una de les esposes del faraó Akhenaton. Se sap poc d'ella, i les seves accions i rols estan poc documentats en el registre històric, en contrast amb els de la Gran Esposa Reial d'Akhenaton, Nefertiti. El seu nom insòlit suggereix que podria haver estat una princesa d'origen mitanni. Les proves que han sobreviscut demostren que Kiya va ser una figura important a la cort d'Akhenaton durant els anys intermedis del seu regnat, quan va tenir una filla.
Desapareix de la història uns anys abans de la mort del seu marit. Fins fa poc, es creia que era la mare de Tutankamon, però les proves recents d'ADN suggereixen altres consideracions.
Kiya en jeroglífic :

## Títols

Tenia el títol de Molt Estimada. El seu títol complet era Estimada esposa del governant de l'Alt i Baix Egipte. Viu de la veritat, senyor de les dues terres, Neferkheperure-Uaenré, [que és] l'estimat fill de l'Aton viu i que viu per sempre i per a l'eternitat, Kiya. Aquest text en jeroglífic és el següentː

## Referències

* ↑ Reeves, 1988, p. 100.
* ↑ Murnane, 1995, p. 9, 90–93, 210–211.
* ↑ Dodson, 2009, p. 17.
* ↑ el Mahdy, 2000, p. 358.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan. Amarna Sunset: Nefertiti, Tutankhamun, Ay, Horemheb, and the Egyptian Counter-Reformation (en anglès). The American University in Cairo Press, 2009. ISBN 978-977-416-304-3.
* el Mahdy, Christine. utanchamun. Leben und Sterben des jungen Pharao (en alemany). Múnic: Blessing, 2000, p. 312. ISBN 3 89667-072-7.
* Murnane, William J. Texts from the Amarna Period in Egypt (en anglès). Society of Biblical Literature, 1995, p. 312. ISBN 1-55540-966-0.
* Reeves, Nicholas. New Light on Kiya from Texts in the British Museum (en anglès). vol. 74. The Journal of Egyptian Archaeology, 1988.
# Mandró

«Mandró» té aquests significats:
* Arma
** Mandró (arma)
** Mandró (màquina de guerra) de funcionament similar al mandró, però de major grandària.
* Esport
** Mandró o manró és un moviment defensiu de pilota valenciana.
Viccionari
# Espongíl·lids

Els espongíl·lids (Spongillidae) són una família de demosponges de l'ordre Spongillida d'aigua dolça que viuen en embassaments, llacs i rius.

## Taxonomia

Inclou 24 gèneres són:
* Anheteromeyenia Schröder, 1927
* Corvoheteromeyenia Ezcurra de Drago, 1979
* Corvospongilla Annandale, 1911
* Dosilia Gray, 1867
* Duosclera Reiswig & Ricciardi, 1993
* Eospongilla Dunagan, 1999 †
* Ephydatia Lamouroux, 1816
* Eunapius Gray, 1867
* Heteromeyenia Potts, 1881
* Heterorotula Penney & Racek, 1968
* Lutetiospongilla Richter & Wuttke, 1999 †
* Nudospongilla Annandale, 1918
* Pachyrotula Volkmer-Ribeiro & Rützler, 1997
* Pectispongilla Annandale, 1909
* Pottsiela Volkmer-Ribeiro, Souza-Machado, Furstenau-Oliveira, Vieira-Soares, 2010
* Racekiela Bass & Volkmer-Ribeiro, 1998
* Radiospongilla Penney & Racek, 1968
* Sanidastra Volkmer-Ribeiro & Watanabe, 1983
* Saturnospongilla Volkmer-Ribeiro, 1976
* Spongilla Lamarck, 1816
* Stratospongilla Annandale, 1909
* Trochospongilla Vejdovsky, 1888
* Umborotula Penney & Racek, 1968
* Uruguayella Bonetto & Ezcurra de Drago, 1969

## Referències

* ↑ «Spongillidae». World Register of Marine Species. [Consulta: 7 octubre 2012].
# Fotogramas de Plata 1985

La 36a cerimònia de lliurament dels Fotogramas de Plata 1985, lliurats per la revista espanyola especialitzada en cinema Fotogramas, va tenir lloc el 3 març de 1986 a la discoteca Joy Eslava de Madrid i fou presentada pels actors Esperanza Roy i Eusebio Poncela.

## Candidatures
### Millor pel·lícula espanyola

| Pel·lícula | Director | Resultat |
| Padre nuestro | Francisco Regueiro | Guanyadora |

### Millor pel·lícula estrangera

| Pel·lícula | Director | Resultat |
| La rosa porpra del Caire | Woody Allen | Guanyadora |

### Millor actriu de cinema

| actriu | Pel·lícula | Resultat |
| Victoria Abril | La hora bruja Padre nuestro | Guanyadora |
| Ana Belén | La corte de Faraón Sé infiel y no mires con quién | Candidata |
| Charo López | Los paraísos perdidos | Candidata |
| Carmen Maura | Extramuros Sé infiel y no mires con quién | Candidata |
| Mercedes Sampietro | Extramuros | Candidata |

### Millor actor de cinema

| Actor | Pel·lícula | Resultat |
| Antonio Banderas | La corte de Faraón Réquiem por un campesino español Caso cerrado | Guanyador |
| Fernando Fernán Gómez | La corte de Faraón Marbella, un golpe de cinco estrellas Stico | Candidat |
| Guillermo Montesinos | La vaquilla | Candidat |
| Antonio Resines | Sé infiel y no mires con quién | Candidat |
| Fernando Rey | El caballero del dragón Padre nuestro | Candidato |

### Millor intèrpret de televisió

| Intérprete | Sèrie de televisió | Resultat |
| Victoria Abril | La huella del crimen 1: El crimen del Capitán Sánchez Los pazos de Ulloa | Candidata |
| María José Alfonso | Platos rotos | Candidata |
| Verónica Forqué | Platos rotos | Guanyadora |
| José Luis Gómez | Los pazos de Ulloa | Candidat |
| Terele Pávez | La huella del crimen 1: El caso de las envenenadas de Valencia | Candidata |

### Millor intèrpret de teatre

| Intérprete/Compañía | Montaje | Resultat |
| Els Joglars | Gabinete Libermann Virtuosos de Fontainebleau | Candidata |
| Josep Maria Flotats | Cyrano de Bergerac | Guanyador |
| Verónica Forqué | Bajarse al moro ¡Sublime decisión! | Candidata |
| Lola Herrera | Las amargas lágrimas de Petra von Kant | Candidata |
| Amparo Rivelles | Hay que deshacer la casa | Candidata |

## Referències

* ↑ 'Padre nuestro' recibe el Fotogramas de Plata a la mejor película española, El País, 4 de març de 1986
* ↑ Fiesta del cine en la entrega de los Fotogramas de Plata, ABC, 4 de març de 1986

## Vegeu també

* 30a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
* IV Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya

## Enllaços externs

* Fotogramas de Plata de l'any a l'IMDB
# Cotorreta d'ulleres

La cotorreta d'ulleres (Forpus conspicillatus) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita boscos, sabanes i matolls de l'est de Panamà, oest, nord i est de Colòmbia i sud-oest de Veneçuela.
# Sen Senra

Christian Senra, més conegut com a Sen Senra (San Miguel de Presqueiras, 12 de desembre de 1995), és un cantant gallec de música indie i pop.

## Biografia

Tot i que des de petit ja tocava la guitarra i tenia relació amb la música, va ser el 2010 que formà el grup Demonhigh amb Christian Docampo a la bateria i Mauri Gastón com a segona guitarra. L'any 2014 van publicar el seu primer àlbum, Corazón ardiente, essent-ne el garage rock el gènere principal.
L'any 2015, deixant enrere el grup Demonhigh, es va presentar com a artista solitari amb el disc de Permet vacation, amb ajuda de la seva germana, i que va fer que fos considerat el «Mac DeMarco gallec».

## Discografia

* Corazón ardiente (2013)
* Permanent vacation (2015)
* The art or self-pressure (2017)
* Sensaciones (2019)
* Corazón cromado (2021)

## Referències

* ↑ Sonido Muchacho. «Pop». [Consulta: 29 octubre 2020].
* ↑ Sonido Muchacho. «Pop.2». [Consulta: 29 octubre 2020].
* ↑ Moreno, A «Guitarra». I AM HERE, 26-06-2018 [Consulta: 29 octubre 2020].
* ↑ Peñas, Enrique «Demonhigh». Mondo Sonoro, 15-01-2020 [Consulta: 29 octubre 2020].
* ↑ «Demonhigh». [Consulta: 29 octubre 2020].
* 1 2 Muchacho, Sonido. «Sensaciones-Sen Senra». [Consulta: 3 novembre 2020].
* ↑ Baradají, Jordi «Canción del día: “Toca morder”». JNSP, 02-12-2017 [Consulta: 3 novembre 2020].
* ↑ Placer, Laura «“la última sensación gallega”». La Voz de Galicia, 17-01-2020 [Consulta: 3 novembre 2020].
* ↑ Leal, Nadia «Entrevista». NEO2, 06-03-2017 [Consulta: 3 novembre 2020].
* ↑ Muchacho, Sonido. «Candidatura Sen senra». Arxivat de l'original el 2020-09-20. [Consulta: 3 novembre 2020].
# José Díez Calleja

José Díez Calleja (Ortuella, 25 de setembre de 1962) és un exfutbolista basc, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Debuta a primera divisió a les files del Reial Betis, a la campanya 83/84. Eixe any apareix en dues ocasions. A partir de la campanya següent es consolida i esdevé titular al conjunt sevillà, sent una peça clau en la defensa bètica de la segona meitat de la dècada dels 80.
Després del descens del Betis a Segona Divisió, el 1989, recala a l'Sporting de Gijón, on només hi disputa tres partits. Posteriorment militaria a la UD Salamanca i al CD Logroñés. En total, va sumar 149 partits i 4 gols a primera divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Keosaychay Sayasone

Keosaychay Sayasone (Seponh District, 11 de setembre de 1958 - Nam Ngum Dam, 4 d'abril de 2021) era l'esposa de l'expresident de Laos, Choummaly Sayasone, i l'exprimera dama de Laos.

## Referències

* ↑ «Keosaychay Sayasone» (en anglès). My heritage.
* ↑ «Yang Di-Pertuan Agong Hopes Malaysia-Laos Trade Can Be Enhanced» (en anglès). Bernama, 26-05-2008.
* ↑ «India ready to better working relations with Lao: President» (en anglès). The Economic Times, 27-08-2008.
# Joan Carles-Brun

Joan Carles-Brun (Montpeller, 1870 - París, 1946) fou un escriptor i polític occità. Professor i periodista, era un mistralià convençut, i escriví poemes a les revistes l'Armanac montpelhieirenc i Le Félibrige Latin. Es feu conèixer com a teòric del Regionalisme occità i com a fundador de la Fédération Régionaliste Française el 1905. Aquest partit recull la tradició proudhoniana i del felibritge federal de París, i rebé el suport tant de Maurice Barrès com de J. Hennesy i J. Paul Boncour, juristes i filòlegs. Mirà d'operar com a grup de presssió i promoure la presentació de projectes de llei de part de diputats dels diferents partits a favor d'una regionalització administrativa i federalitzant, així com crear un estat d'esperit favorable a la reestructuració territorial, però no se'n va sortir. És autor, entre altres obres, de Le Régionalisme (1911) i Qu'est-ce que le régionalisme? (1936).

## Referències

* Occitània 1900-1940
# Fotogramas de Plata 1979

La 30a cerimònia de lliurament dels Premis Fotogramas de Plata, corresponents a l'any 1979, lliurats per la revista espanyola especialitzada en cinema Fotogramas, va tenir lloc a Barcelona el 14 de febrer de 1980. La presentadora de l'acte fou l'actriu catalana Mònica Randall. Després de l'entrega es va projectar la pel·lícula 10, la dona perfecta de Blake Edwards.

## Candidatures
### Millor pel·lícula espanyola

| Pel·lícula | Director | Resultat |
| El corazón del bosque | Manuel Gutiérrez Aragón | Guanyadora |

### Millor pel·lícula estrangera

| pel·lícula | Director | Resultat |
| Manhattan | Woody Allen | Guanyadora |

### Millor intèrpret de cinema espanyol

| Actriu | Pel·lícula | Resultat |
| Ángela Molina | El corazón del bosque | Guanyadors |

### Millor intèrpret de cinema estranger

| Actriu | Pel·lícula | Resultat |
| Martin Sheen | Apocalypse Now | Guanyadora |

### Millor intèrpret de televisió

| Intèrprete | Sèrie de televisió | Resultat |
| José Luis Balbín | La clave | Guanyadora |

### Millor intèrpret de teatre

| Intèrpret | Muntatge | Resultat |
| Enric Majó | Hamlet | Guanyador |

### Millor activitat musical

| Intèrpret | Resultat |
| Ana Belén | Guanyador |

## Referències

* ↑ Entrega de los premios Fotogramas a ABC, 15 de febrer de 1980

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1979
* 24a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

## Enllaços externs

* Consulta dels Fotogramas de Plata de l'any a l'IMDB
# Cova Céltica

Cova Céltica va ser el nom que va rebre una tertúlia que mantenien un grup d'intel·lectuals gallecs regionalistes, que es reunien en la botiga d'Uxío Carré Aldao per a debatre sobre temes relacionats amb Galícia. La Cova Cèltica va ser una de les tantes expressions culturals del Rexurdimento, sorgit al voltant del tercer quart del segle xix, que va revitalitzar la cultura de Galícia i que el seu detonant es troba en la publicació d'obres en gallec d'autors com Valentín Lamas Carvajal i del mateix Manuel Murguía, i el primer referent del qual en el temps es troba a Rosalía de Castro. L'establiment en qüestió, era el mateix que utilitzés en el seu moment Andrés Martínez Salazar com a editorial, i que estava situat (tal com informa Ricardo Carvalho Calero) primer al carrer Rego de Auga, després en el nombre 30 del Carrer Real de La Corunya, i després novament a Rego de Auga.
El nom de Cova Cèltica va tenir el seu origen en un acte de sarcasme: en el segle xix, Manuel Murguía va difondre la idea que el fons ètnic del poble gallec havia de ser buscat entre els cèltics. Aquest corrent rep el nom de celtisme, i sobre ella es va fundar tota la poesia d'Eduardo Pondal. Per contra, el pontevedrenc Celso García de la Rega, defensava que eren els grecs els quals havien generat el paper atribuït per Murguía als celtes. Per aquest motiu, es va anomenar a aquest grup d'erudits com A Cova Cèltica. Més els contertulis es van apoderar d'aquest nom i ho van traduir al gallec, per a passar a anomenar-se des d'aquell moment, A Cova Cèltica, nom amb el qual ha passat a la història. L'òrgan de difusió d'aquest grup va ser la Revista Gallega, de Galo Salinas. Alguns dels seus integrants foren: Uxío Carré Aldao, Manuel Murguía, Andrés Martínez Salazar, Xosé Pérez Ballesteros, Evaristo Martelo Paumán, Francisco Tettamancy, Salvador Golpe Varela, Florencio Vaamonde Lores, Eladio Rodríguez González, Manuel Lugrís Freire, Galo Salinas, Xosé Baldomir,... La Cova Céltica va estar íntimament vinculada a la constitució de la Reial Acadèmia Gallega, de manera que tots llurs integrants en foren anomenats acadèmics.
# Sit roquer

El sit roquer (Emberiza impetuani) és un ocell de la família dels emberízids (Emberizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita matolls secs i semidesert a Namíbia, Botswana i sud-oest de Zimbabwe fins Sud-àfrica.

## Subespècies

Es reconeixen dues subespècies:
* E. i. impetuani (Smith, 1836) - costa central d'Angola fins a Namíbia, Botswana, Zimbabwe i del sud al nord-oest de Sud-àfrica. (inclou E. i. eremica)
* E. i. sloggetti (Macdonald, 1957) - oest de Sud-àfrica.
De totes les autoritats taxonòmiques més importants només la Clements Checklist of Birds of the World considera Emberiza impetuani eremica una tercera subespècie.

## Referències

* ↑ «Sit roquer». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28/02/2023(català)
* ↑ Larklike Bunting. J.A. Harrison, D.G. Allan, L.G. Underhill, M. Herremans,A.J. Tree, V. Parker i C.J. Brown. The Atlas of Southern African birds. W.R.J. Dean. http://sabap2.adu.org.za/docs/sabap1/887.pdf. BirdLife South Africa, Johannesburg
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Buntings – IOC World Bird List v13.1g» (en anglès americà), 2023. [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ «Report: Emberiza impetuani» (en anglès). ITIS. [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ «Emberiza impetuani (Lark-like Bunting)» (en anglès). Avibase. [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ «Clements Checklist v2022» (XLS) (en anglès). The Cornell Lab, 2022. [Consulta: 25 abril 2023].