OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Acer ràpid

Els acers ràpids , d'alta velocitat o HSS (High Speed Steel) s'usen per a eines, generalment de sèries M i T (AISI-SAE). Amb molibdè i tungstè (també pot tenir vanadi i crom), tenen bona resistència a la temperatura i al desgast. Generalment és usat en broques i freses, mascles, per realitzar processos de mecanitzat amb màquina eina.

## Història

El HSS va ser descobert el 1897 per Frederik Winslow Taylor , Enginyer americà més conegut per haver posat les bases de l'Organització Científica del Treball (Taylorisme)
Treballant en la Betlem Steel va descobrir després de molts experiments, que afegint Wolframi a un acer aliat en una proporció 18/08 augmentava el seu punt de fusió des de 500 °C fins a 800 °C.
Es basa en l'acer RMS descobert per Robert Mushet 30 anys enrere i que venia sent emprat com a millor acer per a eines de tall.
Pensat com acer d'eina va poder augmentar la velocitat de tall habitual de 10 m/min fins a 40 m/min
Els Acer Ràpids (HSS) tenen alts nivells de duresa i molt bona resistència al desgast a altes temperatures de laminació. Aquesta qualitat es produeix pel mètode de doble Colada centrifugada (CC Duplex) i el material del nucli és ferro de grafit esferoïdal (SG) perlítica.
La seva composició i subseqüent tractament tèrmic asseguren que la duresa de la capa exterior del material HSS arribarà als 80/85 ° shore+C ', amb una duresa uniforme al llarg de la seva vida útil, mentre que l'estructura de carburs complexos de Vanadi, tungstè, Niobi i Molibdè en una matriu martensítica assegura un desgast uniforme així com una alta resistència al desgast. Aquest tipus de cilindre s'utilitza en posicions d'acabat per incrementar els temps de campanya i obtenir un millor acabat en la superfície del producte laminat.
Avui en dia disposem d'una varietat d'acers ràpids:
# Dolmen de Gratallops

El Dolmen de Gratallops, o del Coll de la Creu, és un dolmen del terme comunal de Banyuls de la Marenda, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).

## Situació

Està situat al sud del terme, a la carena que davalla del Puig Joan cap al nord. És a ponent de Gallines i al sud-est del Mas Armanyac. S'hi arriba pel camí que puja cap al Puig Joan per aquesta carena nord des del Coll de la Creu.

## Característiques

És un sepulcre de corredor antic, de cambra trapezoïdal, com set dels dòlmens del vessant nord de l'Albera, que són pràcticament idèntics que els seus veïns de la banda sud: a més del de l'article present, hi ha el del puig de les Saleres o de Sant Pere de Laners (la Clusa, al Vallespir); Coll del Brau (Banyuls), Coma Estapera (Cervera de la Marenda), de la Cova de l'Alarb (Argelers de la Marenda), del Coll de les Portes (Banyuls de la Marenda / Cervera de la Marenda), Cova de l'Alarb del Rimbau (Cotlliure).

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques : dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes (en (francès)). Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Becat, Joan. «12-Banyuls de la Marenda». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. «181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012)». A: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, 54. Girona: Institut d'Estudis Gironins, 2013, p. 31-184. Llegir-lo en línia

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics de la Catalunya del Nord

## Referències

* ↑ El Dolmen de Gratallops en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Carreras i Tarrús, 2013.
# Ruta de l'encens - ciutats del desert del Nègueb

La ruta de l'Encens-ciutats del desert del Nègueb és un itinerari declarat Patrimoni de la Humanitat al desert del Nègueb, al sud d'Israel i Palestina. El lloc del patrimoni va ser proclamat un valor universal excepcional per la UNESCO el 2005. Quatre ciutats ubicades al desert del Nègueb estan unides directament amb el terme mediterrani tant de la ruta de la Seda com la de l'Encens. Aquestes ciutats inclouen Avdat, Haluza, Mamshit i Xivtà. Van ser construïdes pels nabateus, una antiga tribu aràbiga, amb capital a Petra d'Aràbia (lloc Patrimoni de la Humanitat des de 1985), al territori que actualment és el Regne haiximita de Jordània, així com múltiples fortaleses antigues i paisatges agrícoles del desert. Com un grup, aquestes ciutats del desert demostren el comerç significativament lucratiu d'olíban i mirra que va tenir lloc des del sud d'Aràbia fins al Mediterrani. En el seu major auge, des del segle ii aC fins al segle ii, les rutes incloïen sofisticats paisatges urbans, sistemes d'irrigació, fortaleses i caravanserralls. Els vestigis d'aquestes obres són encara visibles avui en dia i demostren l'ús del desert per al comerç i l'agricultura:
| Codi | Nom | Ubicació | Coordenades |
| 1107-001 | Ruta de l'Encens i de les espècies (entre Avdat i Moa) | Arava-Tichona a través de Ramat Nègueb | 30° 32′ 28″ N, 35° 09′ 39″ E﻿ / ﻿30.54111°N,35.16083°E﻿ / 30.54111; 35.16083﻿ (Ciudades del desierto de Nègueb: Ruta del incienso y de las especias) |
| 1107-002 | Haluza | Ramat Nègueb | 31° 05′ 51″ N, 34° 39′ 28″ E﻿ / ﻿31.09750°N,34.65778°E﻿ / 31.09750; 34.65778﻿ (Ciudades del desierto de Nègueb: Haluza) |
| 1107-003 | Mamshit | Dimona | 31° 01′ 34″ N, 35° 03′ 04″ E﻿ / ﻿31.02611°N,35.05111°E﻿ / 31.02611; 35.05111﻿ (Ciudades del desierto de Nègueb: Mamshit) |
| 1107-004 | Xivtà | Ramat Nègueb | 30° 52′ 53″ N, 34° 37′ 54″ E﻿ / ﻿30.88139°N,34.63167°E﻿ / 30.88139; 34.63167﻿ (Ciudades del desierto de Nègueb: Shivta) |

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Incense Route - Desert Cities in the Negev» (en anglès). [Consulta: 17 març 2021].

## Enllaços externs

* UNESCO.
# Ada Adini-Milliet

Ada Adini-Milliet, Ada Adini o Ada Adiny (Boston, 1855 - Dieppe, 1924) fou una soprano estatunidenca. Va passar la major part de la seva carrera fora dels Estats Units. La seva veu de soprano notable i versàtil es conserva en cinc gravacions extremadament rares.
De nom Adele, o Addie Chapman, estudià a París amb Pauline Viardot i Giovanni Sbriglia. Debutà el 1876 a Casalmonferrato amb I Puritani, seguit de Dinorah a Varese. Debuta a París el 1887 amb Le Cid. Sembla probable que després dels seus estudis a París, va adoptar el nom artístic d'Adini per al seu debut italià, i al d'Adiny quan va fer el seu debut a l'Òpera de París com Chimène a Le Cid el 6 de maig 1887. Suposem que el tenor espanyol Antonio Aramburo va ser el seu primer marit i Paul Milliet el segon.

## Referències

* ↑ L'Enciclopedia dello Spettacolo (Roma, Unione Editoriale, 1954, vol. I, pp. 138-9), dona detalls biogràfics de dues sopranos diferents, Ada Adini i Ada Adiny-Millet (sic). Però hi ha un tret que suggereix que aquestes dues entrades es refereixen realment a la mateixa persona, especialment quan les dues dames s'acrediten amb haver cantat Brünnhilde i Isolda amb Martucci a Bolonya el 1894. Harold Rosenthal, en canvi, en les seves notes a l'edició revisada de les Mapleson Memoirs, adverteix el lector que no confongui la soprano italiana Ada Adini amb la soprano nord-americana Ada Adiny
* ↑ «A Note from Ward Marston». Marston Records. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ «Lillian Nordica». Marston Records. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ «A». Diccionaris de l'Associació Wagneriana de Barcelona. Arxivat de l'original el 3 de gener 2012. [Consulta: 2 gener 2016].
# La Quintana (Santa Pau)

La Quintana és una masia fortificada als afores de Santa Pau (la Garrotxa) al costat de la carretera comarcal d'Olot a Banyoles per Mieres. És una casa de planta rectangular amb la incorporació d'una torre a la façana sud; disposa de planta baixa i dos pisos superiors. Va ser construïda amb un barreig d'estils des del gòtic i romànic a la incorporació d'elements militars o de defensa. La façana principal té una terrassa avençada damunt d'una porxada. Les obertures són de punt rodó i altres apuntats, emmarcades per rajols. Disposa d'un gran teulat a dues aigües amb les vessants vers les façanes laterals.
Cal destacar la torre situada a la façana sud, de planta i dos pisos superiors amb teulat pla i matacà corregut. A la segona meitat del segle xix s'edificaren nombrosos edificis dins un ampli marc d'eclecticisme, tant a Olot com a la comarca; seran edificis d'esbarjo, com la Plaça de Braus d'Olot, nombroses esglésies i capelles, com la de la Casa Batlló al Carrer de Sant Rafael i d'altres d'iniciativa privada, com aquesta. A la Vall de Santa Pau no és corrent trobar edificis amb un marcat accent eclèctic.

## Referències

* 1 2 «Mas la Quintana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Cales Piques

La platja de Cales Piques està situada a l'illa de Menorca i concretament a l'est del municipi de Ciutadella

## Descripció

Cales Piques està a set quilòmetres de Ciutadella, situada entre Punta des Canal i Cap de Banyos, dins la urbanització Els Delfins i a la vora de Cala en Bruc i Cala en Forcat. Es troba dins l'àrea d'influència de la urbanització de Cala en Blanes. Just damunt de la platja, es veuen un dels més antics i emblemàtics hotels de Menorca. Al final de l'Avinguda d'Es Pont d'en Gil es troba la ruta per visitar Es Pont d'en Gil, formació rocosa a la costa que pren el seu nom per la forma de Pont que té. També es tenen vistes de la Torre del Ram, i es poden trobar altres construccions modernistes com Biniputus, seu de fadrins.

## Enllaços externs

* platges de Balears Arxivat 2012-06-30 a Wayback Machine.
# ETSAV

«ETSAV» té aquests significats:
* Escola Tècnica Superior d'Arquitectura del Vallès
* Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de València (dependent de la Universitat Politècnica de València)
* Escuela Técnica Superior de Arquitectura de Valladolid
# Sant Amanç de Pedrós

Sant Amanç de Pedrós és una església a prop del mas Pedrós al terme municipal de Santa Maria de Merlès (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església de Sant Amanç de Pedrós està documentada des de l'any 982. En un principi es constituí com a parròquia però les seves funcions les perdé després de l'any 1154. En un primer moment, segurament passà a ser sufragània de Sant Miquel de Terradelles, però l'any 1686, aquestes dues esglésies apareixen com a sufragànies de Santa Maria de Gaià. Finalment, l'any 1878, Sant Amanç es vinculà a la nova parròquia de Sant Pau de Pinós. El lloc de Pedrós, derivat de "Pedrosio" o lloc de pietat, formava part del terme del castell d'Oristà al segle x. Al segle xvi se separà d'aquell terme i passà a formar una quadra o terme autònom. L'actual església és una reconstrucció del segle xii, bastida sobre la primera església, del segle x.
És una construcció d'una sola nau, coberta amb volta de canó seguit i un absis semicircular a llevant de dimensions considerables. L'absis està cobert amb un quart d'esfera. Els murs interiors de l'església descansen sobre arcs formers de mig punt. L'església no té cap tipus d'ornamentació, només una finestra de doble esqueixada d'arc de mig punt adovellat i rebaixat, que s'obre al mur de migjorn, a prop de la porta, també adovellada d'arc de mig punt, molt simple. A ponent s'obre un rosetó i, per sobre, un campanar d'espadanya de dues obertures que actualment està força desfigurat.

## Notes

* 1 2 «Sant Amanç de Pedrós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# 47P/Ashbrook-Jackson

47P/Ashbrook–Jackson és un cometa periòdic en el sistema solar. S'estima que el nucli del cometa té 5,6 quilòmetres de diàmetre.
El cometa 47P/Ashbrook-Jackson va ser descobert per Joseph Ashbrook i Cyril Jackson el 1948. 47p està en el seu nom perquè era el 47$^è$ cometa periòdic descobert. Ashbrook-Jackson és el nom dels seus dos descobridors.

## Aparicions

* 28 d'octubre de 2025
* 10 de juny de 2017
* 31 de gener de 2009
* 6 de gener de 2001
* 14 de juliol de 1993
* 24 de gener de 1986
* 19 d'agost de 1978
* 13 de març de 1971
* 2 d'octubre de 1963
* 6 d'abril de 1956
* 4 d'octubre de 1948

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 21 novembre 2023].
* ↑ «JPL Small-Body Database Browser: 47P/Ashbrook-Jackson». Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 27 juny 2021].

## Enllaços externs

* 47P/Ashbrook-Jackson – Seiichi Yoshida @ aerith.net
* 47P at Kronk's Cometography / Periodic comets
# Dugesia colapha

Dugesia colapha és una espècie de triclàdide dugèsid que es coneix únicament de la regió de Volta, Ghana, Àfrica. Aquesta espècie va ser descrita l'any 1967 a partir d'un únic individu que s'havia obtingut de poblacions en les que la majoria d'espècimens eren asexuals. És diploid amb una dotació cromosòmica de 2n = 16, n = 8. D. colapha és similar a D. subtentaculata. És considerada species inquirenda.

## Referències

* ↑ Vries, E D. J. (1988). A synopsis of the nominal species of the subgenus Dugesia (Platyhelminthes: Tricladida: Paludicola) from Africa and Madagascar. Zoological Journal of the Linnean Society. 92, 345-382.
* ↑ Dahm, A. G., 1967. A new Dugesia microspecies from Ghana belonging to the Dugesia gonocephala group, Turbellaria, Tricladida, Paludicola. Arkiv för Zoologi, 19: 309-321.
Espècies de Dugesia :
# Agency (Montana)

Agency és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 324 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Agency tenia 324 habitants, 79 habitatges, i 65 famílies. La densitat de població era de 14,6 habitants per km².
Dels 79 habitatges en un 44,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,4% hi vivien parelles casades, en un 24,1% dones solteres, i en un 17,7% no eren unitats familiars. En el 15,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,1 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,6.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 45,4% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 26,5% entre 25 i 44, un 13,3% de 45 a 60 i un 6,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 21 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.308 $ i la renda mediana per família de 35.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.917 $ mentre que les dones 31.250 $. La renda per capita de la població era de 12.990 $. Aproximadament el 15% de les famílies i el 23,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Agency». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Agency». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# La Quintana (Oristà)

La Quintana és una masia neoclàssica d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia composta per dos cossos de diverses èpoques i al seu davant una ermita. La construcció més antiga té una porta dovellada irregular amb una inscripció que posa 1780, coberta amb una teulada a una vessant. Parets de pedra irregular i poques obertures amb un pou al seu davant.
L'altre cos és un gran casal de construcció posterior de planta baixa i tres pisos. Totes les finestres i balcons són de pedra tallada.
Ermita de la Mare de Déu dels Dolors
Església neoclàssica d'una sola nau coberta amb volta de creueria i una teulada a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana principal, on hi ha la porta allindada i una finestra rodona a la part superior. Sobre la teulada hi ha una espadanya feta de dos pilars rectangulars i un arc, que sostenen la campana. Els murs són de pedres irregulars i morter, el mur de la façana és emblanquinat, igual que l'interior de la capella.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Quintana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Almodh

Almodh fou un feu de l'Índia a les Províncies Centrals, districte de Chhindwara, format per 52 viles a les muntanyes Mahdeo entre els 22 graus i 17 minuts i els 22 graus i 25 minuts nord, i entre els 78 graus i 18 minuts i els 78 graus 30 minuts est. La superfície era de 134,5 km² i la població el 1881 de 3.133 habitants.
El jagir (territori en feu) era un dels bhopa o guardians hereditaris dels temples de Mahadeo. Pagava un tribut al govern britànic i rebia una subvenció en lloc de taxa de peregrins. La capital era el poblet d'Almodh amb 59 cases i uns 300 habitants, situat a un turó, però per ser força inaccessible el jagirdar va traslladar la seu a un poble més gran al peu de les muntanyes.

## Referències

* Imperial Gazetteer of India
# Almiàkovo

Almiàkovo (en rus: Альмяково) és un poble de l'óblast de Tomsk, a Rússia, que el 2015 tenia 333 habitants.

## Referències

* ↑ «Al'myakovo». GeoNames.
* ↑ «Генеральный план Улу-Юльского сельского поселения». Официальный сайт Администрации Улу-Юльского сельского поселения.
# Andrés Tornos y Alonso

Andrés Tornos y Alonso (Madrid, 30 de setembre de 1854-ibídem, 28 de novembre de 1926) va ser un jurista espanyol que va ocupar la presidència del Tribunal Suprem entre 1924 i 1926.

## Biografia

Després d'exercir com a jutge i magistrat es va convertir en membre del Tribunal Suprem arribant a president de sala. El 2 d'agost de 1924 va ser nomenat president de l'òrgan esmentat, càrrec que va ocupar fins a la seva defunció.
També va presidir la secció de la Comissió General de Codificació, el Consell Judicial i l'Associació Mutuobenèfica de les carreres judicial i fiscal.
Va ser cavaller gran creu de l'Orde de Carles III i cavaller gran creu de l'Ordre d'Isabel la Catòlica.

## Bibliografia

* Índice alfabético de Personajes. Madrid: Real Academia de la Historia.
* Diario ABC (02-07-1920), p.15.
* Diario ABC (08-02-1924), p.9.
* Diario ABC (22-06-1926), p.13.
* Diario ABC (01-12-1926), p.15.
* Diario ABC (28-11-1929), p.48.
# Andrea Corsini (cardenal)

Andrea Corsini (Florència, 11 de juny de 1735 – Roma, 18 de gener de 1795) va ser un cardenal italià. És homònim de sant Andreu Corsini, que provenia de la mateixa família.

## Biografia

Fill de Filippo Corsini i Ottavia Strozzi Mallorca Rienzi, era el besnet del papa Climent XII i nebot del cardenal Neri Maria Corsini.
El Papa Climent XIII el va crear cardenal diaca de Sant'Angelo in Pescheria al consistori del 24 de setembre de 1759, quan tenia 24 anys, i tot i que encara no havia rebut els ordes. Quatre mesos més tard va rebre els ordres menors.
En 1769 va ser ordenat sacerdot i més tard aquest mateix any es va optar pel títol de San Matteo in Merulana, del qual va ser l'últim propietari.
El 4 de març de 1771 es va convertir en Camarlenc del Col·legi Cardenalici. Va ser prefecte del Tribunal Suprem de la Signatura Apostòlica. En 1773 va ser membre de la comissió que va suprimir la Companyia de Jesús. Va ser tresorer del Col·legi Romà i el Seminari Romà.
En 1776 va optar per la seu suburbicària de Sabina i va ser consagrat bisbe. Des 1793 era vicari general de Sa Santedat per a la ciutat de Roma i el districte.
Va consagrar diversos bisbes, entre ells, el 1784, Mercuriale Prati com a bisbe de Forlì.
Va morir el 18 de gener de 1795 i el funeral va tenir lloc a la basílica de Santa Maria in Trastevere. Va ser enterrat a la Capella Corsini de la basílica de Sant Joan del Laterà.

## Bibliografia

* Giuseppe Pignatelli, CORSINI, Andrea, al Dizionario biografico degli italiani, vol. 29, Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1983. URL consultat el 26 de juny de 2016.

## Enllaços externs

* Els cardenals de la Santa Església Romana – Corsini (anglès)
* Andrea Corsini a la pàgina www.catholic-hierarchy.org (anglès)
# Alpín mac Echdach

Alpín mac Echdach (778 - Galloway, 20 de juliol del 834) va ser un suposat rei de Dál Riata.
Alpín va ser inclòs en una genealogia creada al segle x per connectar els reis d'Alba (Escòcia) amb els llegendaris de Dál Riatan i els avantpassats irlandesos. En aquest pedigrí, el pare d'Alpín seria Eochaid, un nom irlandès, però esdevé el pare de Cináed (Kenneth MacAlpin) i Domnall mac Ailpín.
Cináed i Alpín són els noms d'uns reis pictes delsegle viii: els germans Ciniod i Elphin que van governar des del 763 al 780. El suposat pare d'Alpín, Eochaid IV, no apareix en cap font contemporània. Sens dubte, hi ha confusions amb el seu homònim Álpin de Dalriada, el fill d'Eochaid mac Domangairt.

## La filiació i la mort

La crònica de l'historiador escocès Joan de Fordun registra la successió de "Alpin el fill d'Achay" l'any 831, el seu regnat de tres anys, i la seva derrota pels pictes el "20 de juliol". La Cronica Regum Scottorum del segle xii enumera "Alpin filius Eochal venenosi iii, Kynedus filius Alpini primus rex Scottorum xvi..." com a reis, datat al segle ix. La filiació d'Alpín no consta a les cròniques anteriors.
La mare d'Alpín era germana i hereva de Causantín mac Fergusa, rei dels pictes. Alpín es va casar amb una "princesa escocesa" i va tenir dos fills.
Alpín és recordat principalment per la seva guerra fatal amb els pictes, que s'havien apoderat del regne. Alpín va decidir destituir el rei i el va trobar amb les seves forces prop d'un poble d'Angus, on la lluita es va mantenir amb gran obstinació fins que el rei picte va ser assassinat, amb la qual cosa van guanyar els escocesos. No obstant això, un nou rei "d'alta ascendència i èxits nobles" (possiblement Drest) va ser elegit rei dels pictes i va aconseguir girar la balança. A Galloway, el 834, va derrotar i agafar el rei Alpín i el va matar amb molts dels seus nobles. Es diu que el cap d'Alpín va ser lligat a un pal i passejat per tot arreu per l'exèrcit picte, i que finalment es va instal·lar per a un espectacle a Abernethy, la seva ciutat principal, que després va ser severament venjada pels escocesos, que van anomenar Bas Alpin el lloc on va ser assassinat.
Alpín va morir el 20 de juliol o d'agost de 834 quan va ser assassinat mentre lluitava contra els pictes a Galloway o decapitat després de la batalla.[5] El seu lloc d'enterrament no se sap. El va succeir el seu fill Kenneth MacAlpin.

## Referències

* ↑ Woolf, 2008, p. 96, 220-221.
* ↑ Calise, 2002, p. 219.
* ↑ John de Fordun, Llibre IV, II
* ↑ Skene, 1867, p. 131.
* ↑ Duncan, 1722.

## Bibliografia

* Calise, J.M.P.. Pictish Soourcebook, Documents of Medieval Legend and Dark Age History (llibre). Londres: Greenwood Press, 2002. ISBN 0313322953.
* Duncan, Matthew. The History of the Kings of Scotland, from Fergus I. to the End of Q. Ann's Reign: With an ... (en anglès). William Duncan, 1722.
* Skene. XVI, Chronicle of the Scots 1165, Cronica Regum Scottorum (en anglès), 1867.
* Woolf, Alex. From Pictland to Alba 789-1070 (en anglès). Edinburgh University Press, 2008. ISBN 9780748612338.