OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# John Hassall

John Hassall (Walmer, Kent, 21 de maig de 1868 - 8 de març de 1948) va ser un pintor, il·lustrador, xilògraf i cartellista anglès.
Es va educar a Worthing, al Newton Abbot College i al Neuenheim College de Heidelberg. Després de dos intents fallits per entrar a la Reial Acadèmia Militar de Sandhurst, va emigrar a Manitoba, al Canadà, el 1888 per iniciar una explotació amb el seu germà Owen.
Va tornar a Londres dos anys més tard. A suggeriment d'un amic, va estudiar art a la Reial Acadèmia de Belles Arts d'Anvers i a l'Académie Julien de París. Durant aquest temps va ser influenciat pel famós cartellista Alphonse Mucha. Els seus primers dibuixos van apareixier el 1890 a The Daily Telegraph.
El 1895 va començar a treballar com a artista de publicitat de David Allen & Sons, una feina que va durar cinquanta anys i va incloure tan coneguts projectes com el cartell "Skegness Is Done" (1908). Fa servir colors plans delimitats per línies gruixudes en negre, un estil de cartell molt adequat per als llibres per a nens. Així ca produir molts volums de rimes infantils i contes de fades.
El 1901 Hassall va ser escollit membre de l'Institut Reial de Pintors amb aquarel·la i la Reial Societat de Pintors en miniatura. També va pertànyer a diversos clubs socials, inclòs el Langham (fins a 1898), i sobretot, el Club de Sketch de Londres, del qual va ser president 1903-4.
El 1900 Hassall va obrir la seva pròpia Escola d'Art Nou i l'Escola de Disseny de Cartells al barri de kenisngton, on va comptar amb Bert Thomas, Bruce Bairnsfather, HM Bateman i Harry Rountree entre els seus alumnes. L'escola va ser tancada en l'esclat de la Primera Guerra Mundial. En el període posterior a la guerra, va dirigir una escola per correspondència.
John Hassall és el pare del poeta Christopher Hassall i el gravador Joan Hassall. També és l'avi de l'actriu Imogen Hassall.
Es podria dir que la creació més famosa de John Hassall va ser el pescador Jolly de 1908 i és considerat com un dels anuncis de vacances més famosos de tots els temps a Anglaterra.
Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es pot veure una obra seva, un cartell que va realitzar per al seu amic Lluís Plandiura, amb motiu de la inauguració d'una Exposició de Cartells al Cercle Artístic de Sant Lluc.

## Referències

* ↑ Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. pàgina 323. Editat pel MNAC, 2004. ISBN 84-8043-136-9

## Enllaços externs

* Cartells de John Hassall a Escena Digital del MAE (Centre de Documnetació i Museu de les Arts Escèniques)
* http://www.scienceandsociety.co.uk/results.asp?image=10302286
# Vila d'Ullastret

La Vila d'Ullastret és el nucli originari del municipi d'Ullastret (Baix Empordà), un conjunt declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

El nucli originari del poble, prop de la ciutat pre-romana del mateix nom, és situat en una petita elevació (49 m sobre el nivell del mar), encerclat encara per importants restes de muralles (S. XIV), el traçat de les quals encara es pot seguir amb facilitat. Se'n conserven restes més o menys notables: força llenços, nou torres de planta quadrada i una de circular. Al centre d'aquest recinte, hi ha l'església de Sant Pere, romànica del segle xi, de tres naus amb sengles absis, el mur exterior dels quals té decoració llombarda d'arcuacions cegues i lesenes.
Entre els segles xvi i xviii sofrí modificacions entre les quals la porta d'accés. Davant de l'església, hi ha una esplanada força amplia que hom creu que correspon al recinte del castell, del qual no queda cap vestigi. Les cases i construccions intramurs presenten estructures i elements dels segles XVI al XVIII. El mateix s'esdevé amb l'eixample extramurs entorn de la muralla (carrers de l'Hospital i dels Valls) amb un important allargament coetani a ponent, al llarg dels camins que anaven cap a Girona i a la Bisbal d'Empordà i que esdevingueren les dues vies principals: el carrer de la Notaria i el carrer Major.
Amb edificacions interessants trobem encara el "barri dels bous" (SW) i el carrer de la Garriga (SE). També extramurs, davant l'angle SW de la muralla, destaca l'edifici de la Llotja o plaça coberta gòtica, datada els segles xiv i xv, amb coberta de fusta a dues vessants sobre dos grans arcs apuntats. Destaquen els habitatges en general de dues plantes i, sovint, golfes, amb voltes als baixos i embigats al pis. Els murs són de pedra bastament treballada, de motllurats de carreus i finestres i portes amb llindes i ampit monolítics. Hi abunden les llindes amb mènsules de tipus gòtic amb inscripcions i dates i, de vegades, decoració en relleu.

## Referències

* 1 2 3 «Vila d'Ullastret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 març 2016].
# Posició (música)

La posició és, en un instrument de corda fregada, la localització o col·locació de la mà sobre el batedor i sobre les cordes, en relació a la celleta. Les diferents posicions s'indiquen amb nombres ordinals (per exemple: tercera posició). Sobre la partitura, les digitacions s'indiquen amb xifres aràbigues, i les cordes a les quals s'aplica aquesta digitació amb xifres romanes; d'aquesta manera, doncs, queda ja implícita la posició que cal aplicar en cada cas. Així, per exemple, en el cas del violoncel un re3 digitat amb el dit 4 sobre la corda I, implica que ha de ser interpretat en primera posició.
En els casos concrets del violoncel i del contrabaix, i sense una numeració particular de posició, hi ha les posicions de celleta, útils sobretot per interpretar passatges especialment aguts. En aquests casos, el dit polze, habitualment col·locat al darrere del mànec de l'instrument es desplaça cap al davant i prem les cordes posant-se perpendicular a aquestes, fent les funcions d'una celleta.
A mesura que els intèrprets d'instruments de corda fregada adquireixen experiència i expertesa, es van acostumant a trobar els llocs on se situen aquestes posicions, que mai no estan marcades ni sobre el batedor ni sobre el mànec de l'instrument, ni amb cap altres mètode. Algunes d'aquestes posicions són més fàcils de trobar per la seva relació a certs elements estructurals del mateix instrument. Així, per exemple, la quarta posició en el violoncel es troba –aproximadament- posant el dit polze en contacte amb la base del mànec, precisament el punt on el seu gruix varia sensiblement; per això, en algunes metodologies d'aprenentatge aquesta posició s'aprèn immediatament després de la primera. De manera similar, les posicions superiors en el violí fan ús de les espatlles de la caixa de ressonància com a punt de referència. Alguns instruments elèctrics que no tenen necessitat de caixa de ressonància ni d'un caos amb cap forma predeterminada, incorporen aquest perfil imitant aquestes ‘’espatlles'’ precisament per aquesta raó.

## Enllaços externs

* Posicions en el violí, fins a la setena
* Vídeo didàctic sobre la localització de les posicions 2a a 8a en el violí
Viccionari
# Gundamund

Gundamund (en llatí Gundamund, en grec antic Γουνδαμοῦνδος) fill de Genzó, i net de Genseric, va serrei dels vàndals d'Àfrica.
Va succeir al seu oncle Huneric l'any 484 i va regnar fins al 496. Durant el seu regnat els catòlics africans van patir persecucions, segons diu l'historiador Procopi. En 491 Teodoric va aconseguir el control de tota Sicília després de rebutjar una invasió del regne Vàndal i apoderar-se del seu lloc avançat Lilybaeum que quedava a l'extrem occidental de l'illa. El va succeir el seu germà Trasamund.

## Referències

* ↑ Wolfram i Dunlap, 1990, p. 291.
* ↑ Smith, William (ed.). «Gundamund». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 1r agost 2022].

## Bibliografia

* Wolfram, Herwig; Dunlap, Thomas J. History of the Goths (en anglès). University of California Press, 1990, p. 244. ISBN 0520069838.
# Rock en aragonès

L'etiqueta de rock en aragonès es fa servir ocasionalment des de la dècada de 1990 per referir-se a la música interpretada pels grups de rock que canten majoritàriament en llengua aragonesa.
De fet, el terme acostuma a incloure tots los grups que utilitzen l'aragonès per a un estil musical diferent de l'ètnic o folklòric, que era l'únic en el qual semblava que l'idioma tenia la seua expressió particular. Amb tot, estos grups acostumen a caracteritzar-se pel seu ús instrumental d'elements típics del folklore aragonès, per la fusió del rock amb altres estils, locals o universals, i per lletres en molts casos combatives o de denúncia de situacions globals o relatives a Aragó.
D'entre els grups més representatius, se troben Mallacán, Prau o Esferra. Algunes bandes de rock aragoneses en castellà han fet servir l'aragonès per a alguna de les seues cançons, com per exemple Ixo Rai, el Comando Cucaracha, els Monaguillos sin fronteras o El Corazón del Sapo.
# Vireó de Providencia

El vireó de Providencia (Vireo approximans) és un ocell de la família dels vireònids (Vireonidae).

## Hàbitat i distribució

Habita garrigues, arbusts i sotabosc de l'illa de Providencia, propera a Nicaragua oriental.

## Taxonomia

Considerada sovint una subespècie de Vireo pallens, el Congrés Ornitològic Internacional versió 13.1 (2023) la considera una espècie de ple dret arran treballs com ara Donegan et al. 2015, amb el nom en anglès de "Providencia Vireo" (vireó de Providencia)

## Referències

* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.1). doi: 10.14344/IOC.ML.13.1.
* ↑ TM Donegan, A Quevedo, JC Verhelst, O Cortés-Herrera, T Ellery i P Salaman. 2015. Revision of the status of bird species occurring or reported in Colombia 2015, with discussion of BirdLife International’s new taxonomy. Conservación Colombiana 23: 3–48.
# Vila de Mar

Vila de Mar és un mural pintat en un mur del camí Ral, a l'entrada de Caldes d'Estrac (Maresme). Obra de l'artista Roc Blackblock, es va inaugurar el 4 de setembre de 2022. El mural està inspirat en una fotografia de Maria Codina Duran, de principis del segle XX, on es veuen uns pescadors varant la barca a la platja amb ajuda dels bous, i uns nens estiuejants de Barcelona que s'ho miren.

## Referències

* ↑ «Presentació del mural 'Vila de Mar'». Ajuntament de Caldes d'Estrac, 04-09-2022.
* ↑ «Caldes d’Estrac, barri de mar». Murs de Bitàcola, 2022.
# Porto Alegre (São Tomé i Príncipe)

Porto Alegre és una vila de São Tomé i Príncipe. Es troba al districte de Caué, al sud de l'illa de São Tomé. La seva població és de 525 (2008 est.). La localitat d'Alto Douro es troba a 2.5 km al nord de Porto Alegre.
La vila és la més meridional de l'illa i es troba a l'extrem més al sud de la carretera principal que connecta São Tomé amb la part oriental de l'illa, i es troba 3 km al sud de l'equador.

## Evolució de la població

Població de Porto Alegre (2001-2008) :
| 2001 | 2008 |
| 461 | 525 |

## Història

En 1883, Jacinto Carneiro de Sousa Almeira, vescomte Malanza a fer un parell de plantacions de cacau a la zona i va construir Roça de Porto Alegre, un magatzem de la zona més meridional de l'illa. El 1890 va adoptar el nom de Porto Alegre.
El 2017 es va fundar una nova espècie de serps a la subdivisió i la platja de Praia Inhame, anomenada Naja peroescobari, que es va nomenar per l'explorador portuguès del segle xv Pêro Escobar, un dels tres que va descobrir l'illa el 1471.

## Referències

* ↑ INE Arxivat 2017-02-09 a Wayback Machine., Evolução da população São-Tomense por localidades, 2001/2007-08
* ↑ Ceríaco, L.M.P.; Marques, M.P.; Schmitz, A.; Bauer, A.M. «The “Cobra-preta” of São Tomé Island, Gulf of Guinea, is A New Species of Naja Laurenti, 1768 (Squamata: Elapidae)». Zootaxa, p. 121–141.

## Vegeu també

* Llista de ciutats i viles de São Tomé i Príncipe
# Walferdange

Walferdange (luxemburguès Walfer, alemany Walferdingen) és una comuna i vila a l'est de Luxemburg, que forma part del cantó de Luxemburg. Fou creada el 1851, quan es va separar de Steinsel.

## Població

| Nacionalitat | Població | % |
| luxemburguesos | 3.789 | 58,86% |
| Forasters | 2.648 | 41,14% |
| - portuguesos | 696 | 10,81% |
| - francesos | 403 | 6,26% |
| - italians | 265 | 4,12% |
| - belgues | 233 | 3,62% |
| - alemanys | 212 | 3,29% |
| - iugoslaus | 127 | 1,97% |
| - altres | 712 | 11,06% |

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 15/02/2001 | 6.437 |
| 01/01/2002 | 6.451 |
| 01/01/2003 | 6.495 |
| 01/01/2004 | 6.628 |
| 01/01/2005 | 6.604 |

## Història

Encara que la comuna va iniciar la seva existència en 1851, existeixen proves d'assentaments prehistòrics així com restes d'una gran vila romana. El Qanat dels Raschpëtzer, un aqüeducte subterrani prop de Helmsange que va ser construït en el segle i aC durant l'ocupació romana. Es diu que és el qanat més llarg al nord dels Alps. L'església de Walferdange es va construir entre 1845 i 1852; les principals característiques de la seva façana clàssica són dues grans estàtues del pare Kolbe i Thérèse de Lisieux, afegides posteriorment. Abans de la unificació de la comuna, i fins i tot abans que aquesta església fos construïda, era la religió la que conjuminava els esforços dels pobles de Heisdorf, Helmsange, Bereldange, i Walferdange. El reconeixement de Walferdange com a poble important esdevingué el 1850, quan el príncep Enric dels Països Baixos, germà de Guillem III dels Països Baixos, va escollir Walferdange para establir la seva residència.

## Walferdange avui

Alguns punts d'interès són la vila romana i l'aqüeducte subterrani, el palau de Walferdange, i el castell de Walferdange. Aquest últim va ser assignat al Gran Duc Adolf d'acord amb la constitució, proper a la residència d'Estat. El palau va ser més tard desallotjat per la Gran família Ducal. El palau residència alberga ara la Facultat d'Idiomes i Literatura, Humanitats, Arts i Ciències Socials de la Universitat de Luxemburg.

## Agermanament

* Schmitshausen, Renània-Palatinat
* Longuyon, Meurthe i Mosel·la
* Limana, Vènet

## Vegeu també

* Estació de trens de Walferdange

## Referències

* ↑ Roman aqueducts: Walferdange
# Armand Company

Armand Company (Catarroja, 30 d'abril de 1971) és un autor de novel·les juvenils en català, també de relats curts. Es diu d'ell que és índigo. Ha viscut entre dos mars: el País Valencià i Rússia. Al llarg de la seua vida laboral ha treballat en diversos sectors econòmics, agricultura, ramaderia, pesca, indústria, comerç i transports
Va escriure una crònica novel·lada sobre l'esdeveniment a Heysel Stadium, el qual implica una participació en el boom de la literatura sobre futbol del 2015.
A l'any 2017, publica Els Al·lucinants contes d'un ruc, junt a la seua filla Sasha Company-Tarasova de només 8 anys. Un llibre de contes plens d'ironia i humor que usen diferents variants del català

## Obra

* Viatge a Winona (1999) 3i4 edicions (juvenil).
* El diari de guerra d'Olga Ros (2002) Tabarca llibres (juvenil). Guanyadora del 4t Premi de Narrativa Juvenil Ciutat de Torrent 2002
* Escrit en la foscor (2003) Perifèric edicions (juvenil).
* Heysel (2015) 3i4 edicions. Llança de Sant Jordi 2015.
* Els Al·lucinants contes d'un ruc (2017) Unaria Ediciones.

## Referències

* ↑ «Armand Company». Perifèric Edicions.
* ↑ Espada Alonso, Ferran «‘Heysel', crònica novel·lada d'una tragèdia». L'esportiu de Catalunya, 16-06-2015 [Consulta: 19 juliol 2015].
* ↑ Fenollosa, Carles «El futbol abraça la literatura valenciana». El País, 18-02-2015 [Consulta: 19 juliol 2015].
* ↑ «Armand Company publica “Heysel” un llibre amb el rerefons de la tràgica final entre la Juventus i el Liverpool a Brussel·les». el7set, 02-02-2015 [Consulta: 19 juliol 2015].
# Jon Postel

Jonathan Bruce Postel (6 d'agost de 1943 - 16 d'octubre de 1998), de la Universitat de Califòrnia, va ser, des del 1969 i fins a la seva mort, un dels personatges més influents en la definició d'Internet com a editor dels documents RFC (Request for Comments), una sèrie de documents en què es defineixen tots els estàndards, investigacions, metodologies i innovacions relacionades amb Internet. Des d'aquest lloc, va treballar en l'estandardització de tot allò relacionat amb la xarxa i va ser el responsable de la definició de la família de protocols TCP/IP: el document RFC 791 (protocol IP), l'RFC 792 (protocol ICMP) i l'RFC 793 (protocol TCP). Altres protocols en els quals també va participar són l'SMTP (correu electrònic) i el DNS (resolució de noms).

## Enllaços externs

* Galeria de hackers famosos. II - Jon Postel
# Valbuena

«Valbuena» té aquests significats:
* Acacio Valbuena Rodríguez (1922–2011), bisbe espanyol
* Álvaro Valbuena (n. 1941), artista colombià
* Ángel Valbuena Prat (1900–1977), filòleg i historiador català
* Antonio Valbuena Alonso (n. 1948), bomber català
* Francesc Ruiz i Valbuena ("Rodri") (n. 1971), futbolista català
* José Luis Valbuena (n. 1971), boxador veneçolà
* Mathieu Valbuena (n. 1984), futbolista francès
* Raúl Valbuena Cano (n. 1975), futbolista madrileny

## Vegeu també

* Abadia de Valbuena, monestir cistercenc al municipi de Valbuena de Duero
* Valbuena de Duero, municipi de Castella i Lleó
* Valbuena de Pisuerga, municipi de Castella i Lleó
# William Howard Russell

William Howard Russell (Tallaght, Irlanda, 28 de març de 1820 – Londres, 11 de febrer de 1907) fou un periodista irlandès del diari The Times, considerat un dels primers corresponsals de guerra, ja que va estar 22 mesos cobrint la Guerra de Crimea, inclosa la Càrrega de la Brigada Lleugera.

## Referències

* ↑ Moorhead Perry, James. A bohemian brigade: the Civil War correspondents, mostly rough, sometimes ready. J. Wiley, 10 març 2000. ISBN 978-0-471-32009-8.
# Armand Blanchonnet

Armand Blanchonnet (Gipcy, Alier, 23 de desembre de 1903 - Cernay-la-Ville, 17 de setembre de 1968) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1924 i 1934. Com a ciclista amateur aconseguí els seus principals èxits, dues medalles d'or als Jocs Olímpics de 1924. Com a professional destaca el Campionat de França en ruta de 1931.

## Palmarès

* 1924
** Campió olímpic de contrarellotge individual
** Campió olímpic de contrarellotge per equips
* 1926
** 1r a la París-Évreux
* 1930
** 1r als Sis dies de París (amb Charles Pelissier)
** 1r al Premi Dupré-Lapize (amb Onésime Boucheron)
* 1931
** Campió de França en ruta
* 1932
** 1r als Sis dies de Marsella (amb Piet van Kempen)

## Referències

* ↑ «BLANCHONNET Armand». [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Armand Blanchonnet». [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «L'impressionnante victoire de Blanchonnet vaut un doublé en or à la France». [Consulta: 16 octubre 2018]..
* ↑ «Palmarès d'Armand Blanchonnet (Fra)». [Consulta: 15 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Armand Blanchonnet a sitiodeciclismo.net
# Halicampus macrorhynchus

Halicampus macrorhynchus és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 18 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 3-25 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord del Mar Roig (Golf de Suez i Golf d'Aqaba), Indonèsia, Austràlia (Queensland), Papua Nova Guinea (Port Moresby), Nova Bretanya i Salomó (Guadalcanal).

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (editors) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Gloerfelt-Tarp, T. i P.J. Kailola, 1984. Trawled fishes of southern Indonesia and northwestern Australia. Australian Development Assistance Bureau, Austràlia, Directorate General of Fishes, Indonèsia i German Agency for Technical Cooperation, República Federal d'Alemanya. 407 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Plagionita

La plagionita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany i dona nom al grup de la plagionita. Rep el nom del grec plagios, "oblic".

## Característiques

La plagionita és una sulfosal de fórmula química Pb₅Sb₈S₁₇. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «02.HC: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb només Pb» juntament amb els següents minerals: argentobaumhauerita, baumhauerita, chabourneïta, dufrenoysita, guettardita, liveingita, parapierrotita, pierrotita, rathita, sartorita, twinnita, veenita, marumoïta, dalnegroïta, fülöppita, heteromorfita, rayita, semseyita, boulangerita, falkmanita, plumosita, robinsonita, moëloïta, dadsonita, owyheeïta, zoubekita i parasterryita.

## Formació i jaciments

És un mineral que acostuma a aparèixer en cristalls tabulars. Va ser descoberta a la mina Graf Jost-Christian, situada a Sangerhausen, dins el districte de Mansfeld-Südharz (Saxònia-Anhalt, Alemanya). Tot i tractar-se d'una espècie poc habitual ha estat descrita a tots els continents del planeta.

## Referències

* ↑ «Plagionite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 novembre 2023].
# Volta a Llombardia 1905

La Volta a Llombardia 1905 fou la 1a edició de la Volta a Llombardia. Aquesta cursa ciclista es va disputar el 12 de novembre de 1905 amb arribada i sortida a Milà i un recorregut de 230,5 km.
La prova, íntegrament italiana, fou guanyada amb claredat per Giovanni Gerbi, de l'equip Maino, que va treure més de quaranta minuts a Giovanni Rossignoli (Bianchi) i Luigi Ganna (Rudge Whithirth), segon i tercer classificat.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Giovanni Gerbi | Maino | 9h 13' 52" |
| 2 | Giovanni Rossignoli | Bianchi | + 40' 11" |
| 3 | Luigi Ganna | Rudge Whithirth | + 40' 46" |
| 4 | Carlo Galetti | Individual | + 51' 58" |
| 5 | Carlo Mairani | Individual | + 1h 32' 08" |
| 6 | Alfredo Jacorossi | Rudge Whithirth | + 1h 33' 08" |
| 7 | Battista Danesi | Turkheimer | m. t. |
| 8 | Andrea Massironi | Rudge Whithirth | + 1h 42' 08" |
| 9 | Luigi Mori | Individual | + 1h 43' 08" |
| 10 | Gualtiero Farina | Bianchi | + 1h 46' 08" |

## Referències

* Resultats a Les-Sports.info
* El Sitio de ciclismo

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa (italià)