OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc de Santcliment i de Santcliment

* Per a altres significats, vegeu «Francesc de Santcliment».
Francesc de Santcliment i de Santcliment (Principat de Catalunya, segle XV - 1537) va ser un cavaller català del llinatge dels Santcliment i baró de Llinars. Era fill de Pere Joan de Santcliment i d'Aldonça de Santcliment. Ell es casà amb Beatriu de Corbera i de Santacoloma, que li aportà la baronia de Llinars, i el castell del Far. Després de la mort de Francesc a 1537 i de la seva muller Beatriu a 1542, la baronia passà a llurs descendents, els Santcliment, cognomenats Corbera-Santcliment, que adquiriren per enllaç amb els Castellet la baronia d'Altafulla. Després els títols van passar als Rubí, marquesos de Rubí, els Pignatelli i els Jordán de Urríes, marquesos d'Ayerbe, tots ells també cognomenats Corbera-Santcliment.

## Referències

* ↑ «Francesc de Santcliment i de Santcliment». Arxivat de l'original el 2014-03-22. [Consulta: 18 octubre 2013].
* ↑ Vela Aulesa, Carles. «Aproximació genealògica als Santcliment de Barcelona». A: La Corona catalanoaragonesa, l'Islam i el món mediterrani: estudis d'història medieval en homenatge a la doctora Maria Teresa Ferrer i Mallol. Barcelona: Editorial CSIC, 2013, p. 671-683. ISBN 9788400096502.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Catalana, baronia de Llinars
# Franke Previte

Franke Jon Previte (New Brunswick (Nova Jersey), 2 de maig de 1946) és un cantant i compositor estatunidenc. Va ser el cantant de la banda de pop rock Franke and the Knockouts dels anys vuitanta.

## Biografia

Nascut i criat a New Brunswick, Nova Jersey, fill de Franke Previte Sr., cantant d'òpera, Previte va estar amb el quintet de rock de Nova Jersey Franke i els Knockouts com a cantant i compositor. Anteriorment, havia cantat amb l'Oxford Watch Band i la banda de heavy metal Bull Angus.
Franke i els Knockouts van ser signats per Millennium Records el 1981 i tenien tres senzills del Top 40 dels Estats Units, a més de dos àlbums del Top 50. El seu single més gran, "Sweetheart", va ser escrit pel guitarrista de Previte i Knockout, Billy Elworthy, i es va convertir en un èxit del Top 10 el 1981. Els altres dos èxits del Top 40 del grup van ser "You're My Girl" i "Without You (Not Another Lonely Night)".
La banda va canviar a MCA Records el 1984 i es va separar al voltant del 1986. Previte va coescriure música per a la banda sonora de la pel·lícula Dirty Dancing de 1987, incloent "(I've Had) The Time of My Life" i l'èxit d'Eric Carmen "Hungry Eyes".

## Reconeixements

* Premi de l'Acadèmia al Millor èxit en música; Millor cançó del 1987 per "(I've Had) The Time of My Life" de Dirty Dancing amb els compositors John DeNicola i Donald Markowitz.
Aquell mateix any, Previte també va rebre un Globus d'Or i una nominació als Grammy. "(I've Had) The Time of My Life" també va guanyar el premi ASCAP de la cançó de l'any. El 2014, la cançó va ser escollida amb una de les 100 millors cançons de l’ASCAP mai escrites i arribarà al número 15.
Previte va ser escollit com un dels 25 millors compositors nord-americans per representar els EUA en una cimera de compositors a la URSS, que va donar lloc al llançament d'un àlbum anomenat Music Speaks Louder Than Words el 1990.
Avui, Previte ajuda a recaptar diners per a la caritat de la xarxa d’acció contra el càncer pancreàtic en honor de Patrick Swayze. Continua recaptant diners per a la caritat amb la seva nova banda, The Brotherhood. "Si sou un compositor, esteu a la confraria", va dir Previte.

## Referències

* ↑ May 2, Steve TrevelisePublished:; 2016. «Franke Previte turned 70 and is having the 'Time of his Life'» (en anglès). [Consulta: 9 gener 2021].
* ↑ «The right song at the right time in the right movie Doors of Hollywood swung open for musician after 1987 Academy Award By gloria stravelli Staff Writer | atlanticville.gmnews.com | Atlanticville», 03-01-2009. Arxivat de l'original el 2009-01-03. [Consulta: 9 gener 2021].
# François Granier

François Granier ([...?, 1717] - Lió, 1779) fou un compositor, violoncel·lista, violinista i contrabaixista francès.
Va passar els seus primers anys com a músic a Grenoble i Chambéry. El 1751 es va traslladar a Lió, on fou professor de composició, violoncel i violí i va publicar les seves primeres composicions els Six solos pour violoncelle (1754). El 1756 va ser inclòs entre els violoncel·listes de Lió com "pensionnaires du concert de l'Académie des Beaux-Arts". A Lió va començar una fructífera col·laboració amb el ballarí i coreògraf Noverre, per a qui va escriure nombroses cançons de ballet, que es van interpretar entre 1758 i 1760 a l'Òpera de Lió. Altres música de ballet per a Noverre (Les jaloux sans rivals, Les caprices de Galathée, L'improvisat del sentiment) no es conserven.
Granier va marxar a París el 1760, on va ser violoncelista a Comédie-Italienne de 1765 a 1766. Durant aquest temps va aprofundir el seu coneixement compositiu amb el teòric de la música Abat Pierre-Joseph Roussier (1716-1792). De 1762 a 1791 apareix sota el títol Recueils d'airs 13 arranjaments per a dues flautes d'arias de l'òpera francesa i italiana. El 1766 Granier va tornar a Lió, on va interpretar la seva única simfonia. Des de 1772/73 va ser violinista a l'orquestra de Lió, on també va tocar el continu de la tecla com "Accompagnateur du concert".
Noverre va dir de Granier:
| « | "Aquesta música és de Herr Grannier, que toca el piano de cua al concert de Lió; i aquí he de fer-li la justícia que es mereix, afirmant que hi ha pocs músics que siguin tan capaços de tocar el seu To fitly. organitzar composicions per a cada gènere de ballet i posar en marxa el geni d'un home nascut per a la perspicacia i el sentiment".> | » |
(Noverre: Cartes sobre l'art de la dansa, Catorzena carta, p. 298).
A François Granier se'l ha volgut involucrà a vegades amb Louis Granier, però mai s'han trobat proves de cap mena de relació.

## Obres (selecció)

Les melodies de la música de ballet de Garnier són majoritàriament arranjaments d'àries d'òpera, que van gaudir d'una gran popularitat. Es basen principalment en composicions de contemporanis populars com André-Ernest-Modeste Grétry, Egidio Duni, Pierre-Alexandre Monsigny i François-André Danican Philidor.
* La Toilette de Vénus (Coreografia: J.-G. Noverre), Lyon 1757
* L'Impromptu du sentiment (Coreografia: J.-G. Noverre), Lyon 1758
* La Mort d'Ajax (Coreografia: J.-G. Noverre), Lyon 1758
* L'Amour corsaire ou l'Embarquement pour Cythère, Lyon, 1758
* Jalousies ou Les fêtes du sérail, Lyon, 1758
* Les jaloux sans rival, (L'autoria no està assegurada)
* Les caprices de Galathée
* Symphonie
* Six solos pour le violoncelle op. 1 (Lyon, sense data Mme. Bretonne; Paris, 1754)

## Bibliografia

* Jean-Georges Noverre: Briefe über die Tanzkunst und über die Ballette, vom Herrn Noverre. Aus dem Französischen übersetzt, Hamburg/Bremen 1769, S. 269; Briefausgabe Online
* Léon Vallas: Un siècle de musique et de théâtre à Lyon, 1688–1789, Lyons: Chez P. Masson, 1932.
# Fred Wilson (artista)

Fred Wilson (nascut el 1954) és un artista estatunidenc. Ell mateix es descriu com un descendent d'africans, natius americans europeus i amerindis (African, Native American, European and Amerindian). Wilson va rebre un "genius grant" de la MacArthur Foundation el 1999 i el premi de la Larry Aldrich Foundation Award el 2003. Wilson representà els Estats Units a la Biennial del Caire el 1992 i a la Biennale de Venècia el 2003.
Wilson està representat per la Pace Gallery de Nova York.
Com artista i activista polític, els temes de Wilson són la justícia social i el seu medi en la museologia. A la dècada de 1970 treballà com educador de museu a l'American Museum of Natural History, el Metropolitan Museum of Art i l'American Crafts Museum.

## Algunes exposicions

* 2003 American Representative, United States Pavilion, 50th Biennale de venècia, Itàlia
* 2001 "Fred Wilson, Objects and Installations 1979-2000," Studio Museum in Harlem, New York, NY; Chicago Cultural Center, Chicago, IL
* 1995 Collectibles, Metro Pictures Gallery, New York, NY
* 1994 Insight: In Site: In Sight: Incite - Memory, Artist and the Community: Fred Wilson, South Eastern Center for Contemporary Art, Winston-Salem, NC
* 1993 "The Spiral of Art History," Indianapolis Museum of Art, Indianapolis, IN
* 1992-3 "Mining the Museum: An Installation by Fred Wilson," The Contemporary & Maryland Historical Society, Baltimore, MD
* 1992 "Panta Rhei: A Gallery of Ancient Classical Art," Metro Pictures, New York, NY
* 1991 Primitivism: High & Low, Metro Pictures, New York, NY

## Referències

* 1 2 «Rena Bransten Gallery articles». Arxivat de l'original el 2011-06-04. [Consulta: 8 abril 2015].
* ↑ «Rena Bransten Gallery biography». Arxivat de l'original el 2011-06-04. [Consulta: 8 abril 2015].
* ↑ Stein, Judith E. "Sins of Omission." Art in America. October 1993. pp. 110-115.

## Enllaços externs

* The Pace Gallery
* Biography, interviews, essays, artwork images and video clips from PBS series Art:21 -- Art in the 21st-century - Season 3 (2005).
# Francavilla Bisio

Francavilla Bisio és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont, (Itàlia). Limita amb els municipis de Basaluzzo, Capriata d'Orba, Gavi, Pasturana, San Cristoforo i Tassarolo. Pertanyen al municipi les frazioni de Bisio i Cascina della Signora.

## Galeria fotogràfica

* Església
* Campanar
* Ajuntament
# Gamba groga grossa

La gamba groga grossa (Tringa melanoleuca) és una espècie d'ocell de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) que en estiu habita la tundra des del sud d'Alaska, cap a l'est, a través del centre del Canadà fins Labrador i Terranova i en hivern zones humides des del sud de Nord-amèrica i el Carib, fins al sud de Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Gamba groga grossa a CERCATERM Rev. 05/03/2012
# Futbol al Txad

El futbol és l'esport més popular al Txad.

## Competicions

* Lligues:
** Lliga txadiana de futbol
* Copes:
** Copa txadiana de futbol
** Copa de la Lliga de N'Djaména de futbol
** Supercopa txadiana de futbol

## Principals clubs

Clubs amb més títols nacionals a 2019.
* Renaissance Football Club N'Djamena
* Elect-Sport Football Club
* Tourbillon Football Club
* Gazelle Football Club
* Foullah Edifice Football Club
* Association Sportive CotonTchad
* Postel 2000 Football Club
* Renaissance Football Club Abéché

## Jugadors destacats

Fonts:
Des de 1980
* David Danimbe
* Nambatingue Toko
Des de 1990
* Japhet N'Doram
Des de 2000
* Ezechiel N'Douassel
Des de 2010
* Azrack Mahamat

## Principals estadis

Fonts:
| # | Estadi | Capacitat | Ciutat |
| 1 | Stade Omnisports Idriss Mahamat Ouya | 20.000 | N'Djamena |
| 2 | Complexe Sportif de Diguel | 10.800 | N'Djamena |
| 3 | Stade de Moundou | 10.000 | Moundou |
| 4 | Stade Omnisports de Doba | 8.000 | Doba |
| 5 | Stade de Abéché | 5.000 | Abéché |

## Vegeu també

* Federació Txadiana de Futbol Associació
* Selecció de futbol del Txad

## Referències

* ↑ William Echikson. «In summer, Parisians are intent on soccer - not Chad war». CSMonitor.com. [Consulta: 3 desembre 2013].
* ↑ «World Travel Guide: Interesting Facts About Chad (sub-Saharan Africa) - Yahoo Voices». voices.yahoo.com. Arxivat de l'original el 2013-12-06. [Consulta: 3 desembre 2013].
* ↑ «2006 FIFA World Cup - Mahamat Ali, 13, finds an outlet in football at a Chad refugee camp». UNICEF. Arxivat de l'original el 2013-12-06. [Consulta: 3 desembre 2013].
* ↑ «Chad - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 16 agost 2019].
* ↑ «Chad - List of Cup Winners». RSSSF. [Consulta: 16 agost 2019].
* ↑ «Africa Greatest All-Time 23 member team(excluding Cameroon, Ghana, Ivory Coast, South Africa, Nigeria and North Africa)». soccerfootballwhatever.blogspot.com. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «Subsaharan Africa Union». xtralegend.blogspot.com. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «All Time African All Stars». pesstatsdatabase.com. Arxivat de l'original el 2019-08-12. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «Footballeurs tchadiens de l'étranger». centerblog.net, 03-03-2011. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «World Stadiums - Stadiums in Chad». Arxivat de l'original el 2017-12-13. [Consulta: 7 novembre 2019].
* ↑ «News - GreenFields EMEA». Greenfields.eu. Arxivat de l'original el 2017-04-24. [Consulta: 10 agost 2018].
# Gaspar Zabala y Zamora

Gaspar Zabala y Zamora (Dénia, segona meitat del segle xviii-Madrid 1813) fou un dramaturg valencià que va escriure nombroses peces de teatre especialment als seus darrers anys.

## Referències

* ↑ Enciclopedia Hispano-Americana (en castellà), 1909. «editada entre 1909 i 2004 en 72 volums originals i 34 apèndixs.»
* ↑ «Gaspar Zabala y Zamora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# GPV

GPV té els següents significats:
* Gent per la Vall, agrupació d'electors d'àmbit municipalista de la Vall de Gallinera, a la Marina Alta
* Gent per la Vila, agrupació d'electors d'àmbit municipalista de la Vila Joiosa, a la Marina Baixa
* Unió Política Reformada (del seu nom en neerlandès Gereformeerd Politiek Verbond), partit polític dels Països Baixos
# GP Oetingen

El GP Oetingen és una competició ciclista belga femenina que es disputa per Pajottenland, a la província del Brabant Flamenc, amb Oetingen com a punt de sortida i arribada. La part del nom "GP" no significa Gran Premi, sinó Gooikse Pijl Oetingen; la competició es pot entendre, com la versió femenina de la Fletxa de Gooik. La primera edició de la cursa, amb una classificació UCI 1.2, va ser l'any 2021 i la va guanyar la italiana Elisa Balsamo. A partir de l'any següent va rebre el qualificatiu de cursa 1.1.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2021 | Elisa Balsamo | Jolien D'Hoore | Marianne Vos |
| 2022 | Lorena Wiebes | Chiara Consonni | Maria Giulia Confalonieri |
| 2023 | Simone Boilard | Evy Kuijpers | Maaike Boogaard |
| 2024 | Lorena Wiebes | Thalita de Jong | Josie Nelson |

## Referències

* ↑ «Elisa Balsamo wins first GP Oetingen» (en anglès). cyclingnews, 14-03-2021. [Consulta: 7 març 2024].
* ↑ «Eerste editie van dameswedstrijd Gooikse Pijl Oetingen (1.1) op 14 maart» (en neerlandès). wielerflits, 16-11-2020. [Consulta: 7 març 2024].

## Vegeu també

* Fletxa de Gooik (competició masculina)

## Enllaços externs

* GP Oetingen - Lloc web oficial
# Fàysal (nom)

Fàysal és un nom masculí àrab (àrab: فيصل, Fayṣal) que literalment significa ‘jutge’, ‘àrbitre’, o bé ‘sabre esmolat’ i, d'aquí, ‘criteri’ (i.e. «que “talla” entre dues eleccions»). Si bé Fàysal és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, és molt habitual modernament la transcripció Faisal, així com se'l pot trobar transcrit Faysal, Feisal… Aquest nom també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: àzeri: Feyzal; bosnià: Fejsal; indonesi: Faisal o Feisal; kurd: Faysal; turc: Faysal.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Castells Criballés, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «فصل». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Gabriel Voigtländer

Gabriel Voigtländer fou un compositor i notable solista de trompeta alemany del segle xvii. Va pertànyer durant molts anys a la capella de música del príncep Cristià de Dinamarca.
El 1642 publicà a Sorø una antologia de gran interès històric, que arribà assolir fins al 1664 cinc edicions. Aquesta obra té per títol: Allerhand Oden und Lieder, welche auff allerle, als Italianische, Französische, Englische und anderen Teusche gute Komponisten Melodien und Arien gerichtet. El total de cançons incloses en aquesta antologia és de 98.

## Referències

* Tom 69, pag. 911 de l'Enciclopèdia Espasa
# Fufi

Fufi és el nom dels següents personatges:
* Fufi, escultor romà
* Luci Fufi, orador romà, contemporani de Ciceró.
# GNU Libtool

GNU Libtool és una eina de programació per a crear biblioteques informàtiques portables. Forma part de GNU build system.
Els diferents sistemes operatius manegen les biblioteques compartides de diferents maneres, i algunes plataformes no usen biblioteques compartides. Pot ser difícil fer una aplicació portable: el compilador de C difereix d'un sistema a un altre; poden faltar certes funcions de biblioteca en alguns sistemes i els arxius de capçalera poden tenir diferents noms. Una manera de gestionar això és escriure codi condicional, amb blocs de codi seleccionats a través de directives de pre-processador (#ifdef); però. a causa de l'àmplia varietat d'entorns de compilació. aquest enfocament es converteix ràpidament en immanejable. GNU build system està dissenyat per fer front a aquest problema de forma eficient.
Libtool ajuda a gestionar la creació de biblioteques estàtiques i dinàmiques en diversos sistemes operatius Unix-like. Libtool ho aconsegueix amb l'abstracció del procés de creació de biblioteques, ocultant diferències entre els diferents sistemes (per exemple entre els sistemes GNU/Linux i Solaris) .
GNU Libtool està dissenyat per simplificar el procés de compilació de programari en un sistema nou. «encapsulant tant les dependències específiques de la plataforma com la interfície d'usuari, en un únic script». En traslladar un programa a un nou sistema, no cal llegir la documentació de baix nivell per a les biblioteques compartides que es construiran, n'hi ha prou amb l'execució d'un script de configuració.
Libtool s'utilitza generalment amb Autoconf i Automake, dues eines més del GNU build system. No obstant això, està dissenyat per treballar de forma independent.

## Referències

* 1 2 «Libtool manual» (en anglès). gnu.org. [Consulta: 21 març 2016].
* ↑ Other-implementations

## Vegeu també

* GNU Compiler Collection
* GNU build system

## Bibliografia

* Vaughn, Gary V.; Elliston, Ben; Tromey, Thomas; Taylor, Ian Lance. GNU Autoconf, Automake, and Libtool (en anglès). New Riders, octubre 2002. ISBN 1578701902 [Consulta: 6 març 2016].

## Enllaços externs

* GNU Libtool - Lloc web oficial
# Gabriel Medina

Gabriel Medina (1975) és un director, guionista, assistent de direcció i continuista argentí nascut a Buenos Aires.

## Carrera

Va estudiar en la Universidad del Cine de San Telmo on va ser company de Mariano Llinás, Damián Szifron (amb qui treballaria a El fondo del mar) i Jazmín Stuart (co-protagonista de Los paranoicos), i el 1998 es va graduar com a director de cinema. El seu primer llargmetratge com a director va ser Los paranoicos (2008), on l'actor Daniel Hendler interpreta al seu alter ego.
El seu segon llargmetratge, La araña vampiro, va ser projectat i premiat en el Buenos Aires Festival Internacional de Cinema Independent en 2012. Dos anys més tard es va estrenar en el mateix festival el documental Sucesos intervenidos, on Medina va participar dirigint un dels 25 curtmetratges que componen el film. El seu següent llargmetratge com a director serà el documental El limón sobrevive a la tristeza, que mitjançant entrevistes conta les històries dels personatges relacionats amb la indústria de la llimona.

## Filmografia

Director
* Brisa fresca en el infierno (curtmetratge, 1995) - també escriptor
* Javo no murió (curtmetratge, 1997)
* Plaza Lavalle (documental curt, 1997/99)
* Pasión (documental basat en el cantant Rodrigo, 2000)
* Misterios Urbanos (sèrie de 26 documentals, 2004)
* Algo habrán hecho (sèrie de documentals, 2008)
* Los paranoicos (2008) - també escriptor
* La araña vampiro (2012) - també escriptor
* Sucesos intervenidos (2014)
* Bs. As. Bajo el Cielo de Orion (minisèrie, 2015)
* No tengas miedo (curtmetratge, 2018)
Assistent de direcció
* Merengue (curtmetratge, 1995)
* El bonaerense (2002)
* El fondo del mar (2003) - segon assistent
* Historias breves IV: Más que el mundo (curtmetratge, 2004)
* Fase 7 (2010)
* La tercera orilla (2014)
Continuista
* Los guantes mágicos (2003)
* No sos vos, soy yo (2004)
* Igualita a mí (2010)
* La tercera orilla (2014)
Guionista
* La tercera orilla (2014)
* Román (2018)
Actor
* Los áridos (curtmetratge, 2019)
* Las buenas intenciones (2019)

## Referències

* ↑ «Daniel Hendler-Jazmín Stuart: El amor y la fobia», 22-10-2008. [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ «Los paranoicos de Gabriel Medina». [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ «Sucesos intervenidos, en BAFICI», 17-03-2014. Arxivat de l'original el 6 de octubre de 2017. [Consulta: 5 octubre 2017].
* ↑ «Una película revela el mundo de personajes, obsesiones y sueños que encierra el limón», 23-05-2017. [Consulta: 5 octubre 2017].
* ↑ «Se proyecta el film “Los paranoicos” con la presencia de su director Gabriel Medina», 7 enero 2020. [Consulta: 18 juliol 2020].
* ↑ «La tercera orilla». [Consulta: 18 juliol 2020].
* ↑ «Román». [Consulta: 18 juliol 2020].
* ↑ «Los áridos». [Consulta: 18 juliol 2020].
* ↑ «Las buenas intenciones». [Consulta: 18 juliol 2020].
# Serra Grossa

«Serra Grossa» té aquests significats:
* Catalunya:
** Serra Grossa (Aitona), al Segrià.
** Serra Grossa (Camarasa), al municipi de Camarasa, la Noguera
** Serra Grossa (les Avellanes i Santa Linya), al municipi de les Avellanes i Santa Linya, la Noguera
** Serra Grossa (Ulldecona), al municipi d'Ulldecona, Montsià
** Serra Grossa (Vilanova de Meià), al municipi de Vilanova de Meià, la Noguera
* País Valencià:
** Serra Grossa (Alacant), a Alacant.
** Serra Grossa (Comarques Centrals del País Valencià), situada als límits de les comarques de la Vall d'Albaida i la Costera
** Platja de la Serra Grossa, platja ubicada a la ciutat d'Alacant (País Valencià).
* Illes Balears:
** Sa Serra Grossa, a Sant Josep de sa Talaia (Eivissa).
# Can Volta

Can Volta és una casa a l'extrem nord-est del petit nucli urbà de Calabuig, nucli del terme municipal de Bàscara, delimitada pels carrers Major i de la Mosca. L'edifici és dins l'antiga cellera o burg d'origen medieval, el qual apareix a la documentació des de finals del segle xiii i principis del XIV. Aquest nucli estava situat a la banda de llevant del castell, delimitat per muralles als costats nord, est i sud, i adossat al mur de llevant de la fortificació. En un capbreu datat l'any 1598 sabem que dins del petit recinte hi havia vuit cases habitades, quatre patis aïllats de les cases principals i cinc pallers, i que les fortificacions del sistema defensiu del castell estaven en desús.
La construcció és bastida amb pedra desbastada i fragments de maons, lligat amb abundant morter de calç. Edifici rehabilitat de planta més o menys rectangular, format per tres cossos adossats, amb dues zones de jardí integrades als costats nord i sud de l'habitatge. Presenta la coberta de dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal presenta un gran portal d'arc de mig punt adovellat i, damunt seu, una finestra rectangular motllurada, amb els brancals bastits amb carreus, l'ampit motllurat i la llinda plana gravada amb una inscripció mig degradada, de la que només es pot distingir "SABASTIA CALABUX ME FESIT". De la façana posterior, orientada al Carrer de la Mosca, destaca el portal rectangular emmarcat en pedra i al pis, una finestra rectangular amb la llinda sostinguda amb permòdols. A la segona planta hi ha una altra finestra bastida amb carreus i amb l'ampit motllurat. L'interior de l'edifici ha estat reformat, però tot i així conserva una porta rectangular emmarcada amb carreus de pedra, amb la llinda gravada amb la següent inscripció: "AN 1627 IHS 21 DE MAIG".

## Notes

* 1 2 «Casa Volta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 gener 2014].