OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ahmad Zahir

Ahmad Zahir (persa: احمد ظاهر) (Kabul, 14 de juny de 1946 - Túnel de Salang, 14 de juny de 1979) fou un cantant afganès. Fill d'un metge reial, fou extremadament popular. Va revolucionar la música afganesa barrejant la guitarra elèctrica i la bateria amb els instruments tradicionals com la tabla i l'armoni. Dins del seu repertori hi va rebutjar els versos austers dels vells cantaires i somreia mentre interpretava, cosa gens comú fins llavors a l'Afganistan.

## Defunció

Zahir va morir el 14 de juny de 1979, curiosament el dia del seu 33è aniversari. La versió oficial va ser que va morir en un accident de cotxe, però se sap per testimonis que va morir d'un tret al cap. El seu fill Rishad Zahir viu actualment als Estats Units.

## Discografia

* Entre 1965 i 1978 va fer més de 10 àlbums privats.
* Tan sols va gravar 2 vídeos musicals en Radio Kabul TV: "Laylee Jaan" el 1976 i "Khuda Buwat Yarret" el 1977.
* Ahmad Zahir va gravar diverses cançons als estudis de Radio Kabul i Radio Afghanistan de les que més tard van sortir vuit àlbums.

### Àlbums amb Afghan Music

* Vol. 1 - Dilak am (1967)
* Vol. 2 - Bahar (1967)
* Vol. 3 - Shab ha ye zulmane (1968)
* Vol. 4 - Mother (1969)
* Vol. 5 - Awara (1969)
* Vol. 6 - Ghulam-e Qamar (1970)
* Vol. 7 - Sultan Qalbaam (1970)
* Vol. 8 - Az Ghamat Hy Nazaneen (1971)
* Vol. 9 - Gulbadaan (1971)
* Vol. 10 - Yaare Bewafa (1971)
* Vol. 11 - Lylee (1971)
* Vol. 12 - Ahmad Zahir and Jila (1972)
* Vol. 13 - Ahange Zindagee (1972)
* Vol. 14 - Shab-e Hijraan (1973)
Nota: A les versions en cassette de molts dels àlbums de Zahir amb Afghan Music falten algunes cançons que hi són als discos de vinil originals.

### Àlbums amb Ariana Music

* Vol. 1 - Daard-e Dil (1972)
* Vol. 2 - Mosum-e Gul (1977)
Nota: Els àlbums originals d'Ariana Music contenen moltes pistes ocultes.

### Àlbums amb Music Center

* Vol. 1 - Ashiq rooyat Mon (1973)
* Vol. 2 - Neshe Gashdum (1976)
* Vol. 3 - Lylee Jaan (1977)
* Vol. 4 - Ahmad Zahir Ba Sitara Haa (1977)
* Vol. 5 - To Baamanee (1978)

### Àlbums privats

* Shamali
* Hindi Songs
* Afghanistan Songs
* Agar Bahar Byayad
* Ahmad Zahir & Nainawaaz
* Almase-Sharq
* Gulhaayi-Jawedan
* Gulhayi Nafaramoshshuda
* Khateraha
* Khudaat-Medani Guleman
* Laily-Laily-Jan
* Raaze-Penhan
* Soorodhayie-Jawedan
* Yaad-Mandaha
* Zindani
# Acinos

Acinos és un gènere de deu espècies de plantes anuals o perennes, natives del sud d'Europa o de l'oest d'Àsia. El seu nom ve del grec, aquesta paraula akinos, és el nom d'una petita planta aromàtica. Es tracta de petits arbustos que arriben als 10 - 45 centímetres d'altura.

## Taxonomia

* Acinos alpinus
* Acinos arvensis
* Acinos corsicus
* Acinos rotundifolius
* Acinos suaveolens

## Enllaços externs

* Flora Europaea: Acinos
# Acipenser brevirostrum

Acipenser brevirostrum és una espècie de peix pertanyent a la família dels acipensèrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 143 cm de llargària màxima (normalment, en fa 50) i 23 kg de pes.
* 33-42 radis tous a l'aleta dorsal.
* 18-24 radis tous a l'aleta anal.
* Cap i esquena foscos.
* Vísceres negroses.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, salabrosa i marina; demersal, anàdrom i de clima subtropical (49°N-32°N, 83°W-65°W).

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: des del riu Saint John (el Canadà) fins al riu Saint Johns (Florida, els Estats Units).

## Longevitat

Les femelles poden assolir els 67 anys i els mascles 30.

## Ús comercial

La seua carn és de bona qualitat i els ous són idonis per a elaborar caviar.

## Estat de conservació

Les seues principals amenaces són la construcció de preses que obstrueixen les seues migracions, la pèrdua o degradació del seu hàbitat, la contaminació de l'aigua i el dragatge dels fons aquàtics.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 «Acipenser brevirostrum» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Scott, W.B., 1978. Acipenseridae. A: W. Fischer (ed.). FAO species identification sheets for fishery purposes. West Atlantic (Fishing Area 31). Vol. 1. (pag. var.). FAO, Roma.
* ↑ Bolden, S.K.; Fox, D. (2022). "Acipenser brevirostrum." 2022 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2022. [Consulta: 3 abril 2023]

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Acinonyx kurteni

«Acinonyx kurteni» és un fòssil falsificat de guepard descobert a la Xina. El nom científic fou assignat a un crani que inicialment s'atribuí a una espècie extinta de guepard que hauria estat endèmica d'Àsia durant el Pliocè superior. Hauria viscut fa 2,5–2,2 Ma i existit durant uns 300.000 anys.
El 2008 s'anuncià el descobriment del fòssil, que segons els seus descriptors era l'espècie d'Acinonyx més antiga descoberta. A més a més, l'estudi conclogué que els guepards aparegueren al Vell Món i no pas al Nou Món, com es pensava abans. Es creia que tenia alguns dels caràcters del guepard actual, Acinonyx jubatus, com ara grans sins que li permetien agafar més aire quan esprintava, mentre que les seves dents presentaven trets primitius.
Després d'una llarga polèmica sobre l'autenticitat del fòssil, el 2012 es demostrà que era una falsificació.

## Referències

* ↑ «Ancient Cheetah Fossil Points to Old World Roots?» (en anglès). National Geographic Magazine, 29-12-2008. Arxivat de l'original el 21 gener 2009. [Consulta: 5 gener 2009].
* ↑ Christiansen P, Mazák JH «A primitive Late Pliocene cheetah, and evolution of the cheetah lineage». Proc Natl Acad Sci USA, 106, 2, 13-01-2009, pàg. 512–515. Arxivat de l'original el 27 de març 2015. DOI: 10.1073/pnas.0810435106. PMC: language = anglès 2626734 language = anglès. PMID: 19114651 [Consulta: 4 d’agost 2015].
* ↑ Randerson, James «Fossilised skull suggests cheetahs evolved in Asia not Americas» (en anglès). The Guardian [Londres], 29-12-2008 [Consulta: 23 abril 2010].
* ↑ «Big cats traced to Asia, not America: Ancient cheetah skull discovered in China challenges old theories». Arxivat de l'original el 18 març 2009. [Consulta: 22 febrer 2009].
# Aitor Gabilondo

Aitor Gabilondo (Sant Sebastià, 1972) és un guionista i productor de televisió basc. Inicia la seva carrera com a guionista de programes a la televisió basca (ETB) i la continua a Canal+ i a la ràdio (Cadena Ser). Després passa a treballar com a guionista de ficció en minisèries, TV-movies i sèries d'èxit (entre les quals destaca Periodistas) a les cadenes i productores més destacades del país.
El 2001, Aitor s'incorpora a Mediapro i Carlton TV (Regne Unit) per desenvolupar projectes de ficció, que inclouen les TV-movies Carta mortal, Mónica i La vida sigue aquí. Més endavant treballa com a guionista en sèries, entre les quals destaquen El Comisario i Génesis: en la mente del asesino.
El 2007, amb quatre socis, Aitor funda la productora de continguts Gingobiloba, que al cap d'un any passa a formar part del Grupo Zeta. Amb Zeta participa en la creació i producció executiva de diverses sèries de televisió com Cazadores de hombres i El síndrome de Ulises. Com a guionista, també coescriu Marsella, la pel·lícula de Belén Macías.
Acabada aquesta fase, el 2010 s'associa amb César Benítez a la productora Plano a plano, i comença així una nova etapa professional, amb èxits com la sèrie El Príncipe.

## Referències

* ↑ «Aitor Gabilondo». web. Kosmopolis 2015 (CCCB via OTRS). [Consulta: 5 novembre 2015].
# Aitor Galdós Alonso

Aitor Galdós Alonso (Ermua, Biscaia, 9 de novembre de 1979) és un ciclista basc, ja retirat, que fou professional des del 2004 fins al 2012. Combinà la carretera amb el ciclocròs.
En el seu palmarès destaquen algunes victòries d'etapa en curses d'una setmana, com ara la Volta a Dinamarca o el Tour de la Regió Valona. El 2009 finalitzà setè a la Milà-Sanremo.

## Palmarès en ruta

* 2003
** Campió de Biscaia en ruta
** Vencedor d'una etapa del Circuito Montañés
* 2004
** 1r al Giro del Llac Maggiore
** Vencedor d'una etapa del Circuito Montañés
** Vencedor d'una etapa de la Volta al Marroc
* 2006
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Dinamarca
** Vencedor d'una etapa del Tour de la Regió Valona

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2008. No surt (7a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2012. 173è de la classificació general

## Palmarès en ciclocròs

* 1997
** Campió d'Espanya de ciclocròs júnior
* 2010
** 1r al ciclocròs de San Sebastian de los Reyes

## Referències

* ↑ «GALDÓS ALONSO Aitor». [Consulta: 8 desembre 2022].
* ↑ gondra, aner. «La última bala de Galdos» (en castellà), 29-12-2012. [Consulta: 8 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Aitor GALDOS ALONSO» (en italià). [Consulta: 8 desembre 2022].
* ↑ «Aitor Galdós se impuso en el ciclocross de San Sebastián de los Reyes» (en spanish), 29-11-2010. [Consulta: 8 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a fundacioneuskadi.com Arxivat 2007-11-14 a Wayback Machine.
# Abdelkrim Mohammed Derkaoui

Mohamed Abdelkrim Derkaoui (àrab: عبد الكريم الدرقاوي, ʿAbd al-Karīm ad-Darqāwī) (Oujda, 29 de març de 1945) és un director de cinema, director de fotografia i productor marroquí.

## Biografia

Derkaoui va assistir a l'Escola Nacional de Cinema de Łódź (Polònia), on es va graduar el 1972. És germà del director Mostafa Derkaoui i oncle del director de fotografia Kamal Derkaoui. Al seu retorn al Marroc, es va convertir en un dels directors de fotografia més reconeguts de la professió. Com a tal, ha treballat en una trentena de llargmetratges, nombrosos curtmetratges i documentals, així com en diverses pel·lícules per a televisió, telenovel·les i programes culturals.

## Filmografia
### Director

* 1984: Le Jour du forain
* 1998: Rue le Caire
* 2009: Chroniques blanches
* 2010: Les Enfants terribles de Casablanca
* 2014: Les griffes du passé

### Director de fotografia

* 1974 : De quelques évènements sans signification
* 1978 : Les cendres du Clos
* 1979 : Deux moins un
* 1981 : Les beaux jours de Chahrazade
* 1981 : Annoûra ou Le jour du forain
* 1982 : Des pas dans le brouillard
* 1983 : Cauchemar
* 1983 : Titre provisoire
* 1984 : Les Immigrés
* 1989 : Fiction première
** Un amor en Casablanca
** Le marteau et l'enclume
* 1990 :La fête des autres
** Chronique d’une vie normale
* 2008: Itto titrit

## Referències

* ↑ Armes, Roy. Dictionary of African Filmmakers (en anglès). Indiana University Press, 2008. ISBN 978-0-253-35116-6.
* 1 2 «:: CENTRE CINEMATOGRAPHIQUE MAROCAIN ::». www.ccm.ma. [Consulta: 7 novembre 2021].
* ↑ «FILMEXPORT.MA - Cinéaste Derkaoui Abdelkrim» (en francès). FILMEXPORT.MA. [Consulta: 7 novembre 2021].
* 1 2 «Africiné - Mohamed Abdelkrim Derkaoui» (en francès). Africiné. [Consulta: 7 novembre 2021].
* ↑ Filmografia etiud studentów Łódzkiej Szkoły Filmowej: 1948-1986 (en polonès). Państwowa Wyższa Szkoła Filmowa, Telewizyjna i Teatralna, 1998.
* ↑ «Téléfilm : "Voyage à Tanger", une comédie d'Abdelkrim DERKAOUI, à voir ce mardi à 21h30 sur 2M» (en francès). 2M. [Consulta: 7 novembre 2021].
* 1 2 3 «Personnes | Africultures : Derkaoui Mohamed Abdelkrim» (en francès). Africultures. [Consulta: 7 novembre 2021].
* ↑ «4.2 Abdelkrim Derkaoui — Cinima 3: Łódź–Casablanca» (en anglès). cinima3.com. [Consulta: 7 novembre 2021].
* 1 2 Les cinémas d'Afrique: dictionnaire (en francès). KARTHALA Editions, 2000. ISBN 978-2-84586-060-5.
* ↑ Nast, Condé (2021-01-20). «A Suppressed Masterwork of Moroccan Political Cinema Is Suddenly Streaming». The New Yorker (en en-US).
* ↑ «Après 45 ans de sa réalisation, le premier film de Mostafa Derkaoui sort de l'oubli» (en francès). Aujourd'hui le Maroc. [Consulta: 7 novembre 2021].
# Al-Qantara (revista)

Al-Qantara: Revista de estudios árabes és una revista científica avaluada per experts, amb el mètode d'avaluació «doble cec», publicada er l'Institut de Filologia del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC).
La revista va iniciar la seva publicació el 1980, com a continuació de la seva predecessora Al-Andalus (1933-1978). Al-Qantara està dedicada a la civilització de l'islam clàssic (fins al segle XVII inclòs) amb especial atenció a l'Occident islàmic. Es publica en forma de dos fascicles anuals d'unes 250 pàgines cadascun. Una secció monogràfica apareix en el segon fascicle de cada any. La revista només sol·licita contribucions per a les seccions monogràfiques. La revista està disponible en castellà i en anglès com a revista electrònica en accés obert.
El seu consell assessor inclou acadèmics com la catedràtica d'Estudis Àrabs i Islàmics de la Universitat de València, Carme Barceló Torres. Així mateix, entre els seus col·laboradors habituals, la revista compta amb l'historiador de l'art espanyol Basilio Pavón Maldonado.
Al-Qanṭara está indexada en Web of Science: Arts & Humanities Citation Index (A&HCI) i Current Contents - Arts & Humanities; SCOPUS, CWTS Leiden Ranking (Journal indicators), ERIH Plus, REDIB i DOAJ. És considerada una de les revistes que té una major circulació en bases de dades, trobant-se indexada en més de cinc bases de dades.

## Referències

* 1 2 «Al-qantara. Revista de Estudios Árabes». Publicaciones. Revistas. Instituto Cervantes. [Consulta: 3 març 2019].
* 1 2 «Al-qantara: Revista de estudios árabes». Dialnet [Consulta: 3 març 2019].
* ↑ «Al-Qantara. Revista de Estudios Arabes». a360grados.net. [Consulta: 3 març 2019].
* ↑ Rodríguez-Yunta, Luis «Revistas españolas en WoS». Anuario ThinkEPI, Vol. 4, 2010, pàg. 250-253 [Consulta: 3 març 2019].
* ↑ Osca Lluch, Julia; Mateo Marquina, Mª Elena «Difusión de las revistas españolas de ciencias sociales y humanidades. Acercamiento bibliométrico». Revista General de Información y Documentación, Vol. 13, Núm. 1, 2003, pàg. 115-132. ISSN: 1988-2858 [Consulta: 3 març 2019].

## Enllaços externs

* Al-Qantara: Revista de estudios árabes
# Al-Qazwiní

«Al-Qazwiní o Qazwiní» té aquests significats:
* Abu-Yahya al-Qazwiní, famós geògraf àrab (1203-1283)
* Najm-ad-Din Úmar al-Qazwiní (mort 1276), astrònom persa conegut com Al-Katibí
* Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad ibn Yazid ibn Maja ar-Rabí al-Qazwiní, erudit expert en cites de Mahoma
* Aref Qazwiní (segle xix), poeta iranià
* Farkad al-Qazwiní, polític iraquià
* Mir Emad Hassani Qazwiní, (1554-1615), mestre de cal·ligrafia
* Abu-Hàtim Mahmud ibn al-Hàssan at-Tabarí (Amol, Tabaristan, segle xi), jurista xafiïta
* Jalal-ad-Din Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad ibn Abd-ar-Rahman ibn Úmar al-Qazwiní (1268-1338), gran cadi de Síria i Egipte, conegut també com a Khàtib Dimaixk
* Najm-ad-Din Abd-al-Ghaffar ibn Abd-al-Karim, jurista xafiïta i sufí (mort 1266)
# Alberto María de Agostini

Alberto María De Agostini (Pollone, 2 de novembre de 1883 - Torí, 25 de desembre de 1960) va ser un missioner salesià de l'orde de Don Bosco, fotògraf, documentalista, muntanyenc i geògraf italià.

## Missió

Va arribar a punta Arenas (Xile) al febrer de 1910, on va desenvolupar labors pròpies de la seva congregació. Va organitzar expedicions a la Tierra del Fuego, on va explorar per primera vegada pics que es coneixien solament per alguns mapes i on, a més, va descobrir altres cims, molts dels quals deuen el seu nom al missioner salesià. Va aconseguir arribar al cim de la muntanya Olivia, a Ushuaia, Argentina. També va entrar en contacte amb els indígenes australs: els selknam, a qui va descriure en diverses obres i va retratar per mitjà de nombroses fotografies, els yamana, kawésqar, tehueltxes i maputxes. Va fer diverses denúncies públiques contra els qui cometien crims contra els aborígens.

## Obres

Com a fotògraf, va fer una treball exhaustiu documentant gràficament paisatges naturals d'una zona gairebé desconeguda fins llavors, i les tribus del lloc. La seva obra va obtenir premis a Itàlia i Brasil, i es van fer exposicions en diverses ciutats de Xile.
Com a escriptor, i en molts dels casos, com a fotògraf també, va publicar una vintena de llibres:
* I miei viaggi nella Terra del Fuoco - Torí, 1a ed., 1923, traduïda a l'alemany, a l'hongarès i al castellà (Milà, 1929), reeditada molts anys després amb el nom 30 años en Tierra del Fuego, amb dades actualitzades i ampliacions.
* Andes patagónicos
* Andes patagónicos: viatges d'exploració a la serralada patagónica austral (1945)
* El cerro Lanín y sus alrededores: Parque Nacional (1941)
* Paisajes magallánicos. Itinerarios turísticos. (Punta Arenas, 1945)
* Mi primera expedició al interior de la cordillera patagónica meridional (Buenos Aires, 1931)
* La naturaleza en los Andes de la Patagonia Septentrional. Lagos Nahuel Huapi y Esmeralda (Torí, 1934)
* Aspetti geomorfologici della Cordigliera Patagonica Australe (Torí, 1939)
* Ascensión al monte San Lorenzo. Excursión a la región del Baker (Buenos Aires, 1945) Don Bosco geògrafo (traduïda al castellà, en Bollettino Salesiano, gener de 1960)
* Guia turística de Magallanes y canales fueguinos (1946)
* Guia turística de los lagos australes argentinos i Tierra del Fuego (Buenos Aires, 1945).
Va morir a Torí, el 25 de desembre de 1960.

## Referències

* ↑ «A la Fi del Món». El Mercurio.
* ↑ El Elefante Blanco. 30 anys a Tierra del Fuego. ISBN 987-9223-74-8.
* ↑ Don Bosco - Chile Editorial. Andes patagónicos. 3. ISBN 978-956-18-0796-9.
* ↑ Andes patagónicos, 1941.

## Enllaços externs

* El padre de Agostini: el cura montañero, fotógrafo y explorador.
* Andes Patagónicos, Tomo I (versión PDF) Arxivat 2016-03-01 a Wayback Machine..
* Andes Patagónicos, Tomo II (versión PDF) Arxivat 2016-03-01 a Wayback Machine..
# Alberto Montenegro

Alberto Montenegro (Barcelona, 1979) és un periodista i 'speaker' d'esdeveniments esportius català.
Amb vint-i-un anys començà fent d'speaker en competicions de waterpolo. El 2003 fou l'home del micròfon al Campionat del Món de natació de Barcelona. Amb els anys, qui fou també corredor de mitges maratons, es convertí amb un dels 'speakers' d'esdeveniments esportius més populars de Catalunya, arribant a participar en la presentació d'esdevenioments esportius de tota mena, també arreu de l'Estat espanyol, des de partits de handbol o de hokey, fins a triatlons i infinitat de proves i competicions atlètiques, entre els quals la presentació la Cursa de la Mercè en totes les seves edicions entre els anys 2011 i 2019, o la mateixa Marató de Barcelona en la presentació de la qual ha participat ininterrumpudament entre el 2006 i el 2019. Entre les anèctodes que s'ha trobat durant la seva trajectòria es troben la petició de boda a corredors al creuar la meta després d'una competició esportiva.

## Referències

* ↑ Solé, Albet «Alberto Montenegro, periodista i 'speaker' d'esdeveniments esportius». Diari Ara, 17-09-2013 [Consulta: 18 agost 2022].
* ↑ Escales, Carme «Alberto Montenegro: «La petición de boda al cruzar la meta es típica». Excorredor de medios maratones, ahora es la voz que anuncia podios. Y la primera mano que el atleta choca en la meta». El Periódico de Catalunya, 02-10-2014 [Consulta: 18 agost 2022].
* ↑ Riobóo Buezo, Daniel «Alberto Montenegro, la vida de un speaker de eventos deportivos». Deporactivos, 08-09-2014 [Consulta: 18 agost 2022].
# Alberto Medina Briseño

Alberto Medina Briseño (29 de maig de 1983) és un exfutbolista mexicà. Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 2010.

## Referències

* ↑ Alberto Medina Briseño a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ FootballDatabase.com provides Alberto Medina's profile and stats
# Algansea popoche

Algansea popoche és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Jordan, D. S. & J. O. Snyder. 1899. Notes on a collection of fishes from the rivers of Mexico, with description of twenty new species. Bull. U. S. Fish Comm. v. 19 [1899]: 115-147.
* Lyons, J., G. González-Hernandéz, E. Soto-Galera i M. Guzmán-Arroyo, 1998. Decline of freshwater fishes and fisheries in selected drainages of west-central Mexico. Fisheries 23(4):10-18.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Alexandre Achillini

Alexandre Achillini, també conegut com a Alessandro Achillini (en italià) o Alexandrus Achillini (en llatí) (Bolonya, 20 d'octubre de 1463 - 2 d'agost de 1512) va ser un filòsof i metge italià. Va estudiar a la Universitat de Bolonya, i va ser professor d'anatomia a les universitats de Pàdua i Bolonya. Se li va conèixer amb el nom de segon Aristòtil, per la seva adhesió a les doctrines del mestre grec.

## Referències

* ↑ «Achillini, Alessandro». 1911 Encyclopædia Britannica [Consulta: 25 març 2016].
# Serranus flaviventris

Serranus flaviventris és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Grans Antilles fins a l'Uruguai.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Escola L'Horitzó

L'Escola L'Horitzó és un centre educatiu fundat el 1968 per Josep Oliveras i Montserrat Ballús. El seu sistema pedagògic es va basar en l'experimentació directa i en els mètodes i tècniques de Maria Montessori i Célestin Freinet. Inicialment va disposar d'un local al carrer Progrés del barri de Collblanc de l'Hospitalet de Llobregat fins que es va traslladar al convent de les Germanes Paüles, al passeig de la Bonanova de Barcelona. El 2016, havien passat per l'escola mes de 15.000 alumnes. El 2018, el centre tenia una sola línia des de la llar d'infants fins a l'ESO, amb un màxim de 24 infants per dos mestres a cada grup. Des del 1969, va implementar les Jornades d'Aprenentatge a Fora (JAF) on, cada curs, el centre marxa una setmana a un lloc del país per continuar els treballs iniciats a les aules. L'escola treballa la robòtica i la programació amb material Lego, i en llengua anglesa, seguint un model col·laboratiu i de treball en equip. És la primera escola a Europa en aplicar un mètode dissenyat pel Museu de la Ciència de Boston per apropar els coneixements científics a través de l'experimentació i el joc (mètode STEAM); i forma a formadors d'altres trenta escoles catalanes, dins el projecte Escola Nova 21 de la Unesco. El 2019 va incorporar l'ensenyament de la Intel·ligència Artificial (IA) en el seu pla d'estudis.

## Referències

* ↑ Monclús, Judit. «50 anys buscant la plenitud de l'alumne». Ara, 09-06-2018. [Consulta: 21 maig 2019].
* ↑ Pastor, Ángeles. «Calabaza, huerto, lego. El modelo único de la escuela L'Horitzó» (en castellà). El Huffington Post, 22-10-2016. [Consulta: 21 maig 2019].
* ↑ Amela, Víctor-M. «Marc Oliveras, director de escuela: “No todos deben ir a la universidad para ser felices”». La Vanguardia, 28-10-2016. [Consulta: 21 maig 2019].
* ↑ Fita, Josep. «Una escuela incluye por primera vez en España la IA en su plan de estudios» (en castellà). La Vanguardia, 18-02-2019. [Consulta: 21 maig 2019].