OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit de la Caritat, la Llibertat i la Diversitat

El Partit de la Caritat, la Llibertat i de la Diversitat, conegut també per l'acrònim PNVD (en neerlandès: "Partij voor Naastenliefde, Vrijheid en Diversiteit"), va ser un partit polític neerlandès creat oficialment el 31 de maig del 2006. Les seves activitats van ser molt limitades i només va tenir tres membres coneguts. No es va arribar a presentar mai a eleccions, ja que no va aconseguir les signatures necessàries requerides per la llei electoral neerlandesa. Va anunciar la seva dissolució al març del 2010.
Alguns punts del programa del partit van ser motiu de polèmica, sobretot els que tenien a veure amb els infants. En un sondeig, un 80% dels neerlandesos enquestats van dir que calia prendre-hi mesures i un 72%, que el partit s'havia de prohibir. Alguns diputats van interpel·lar el govern respecte d'això. Els vincles del partit amb l'associació Martijn també van atreure l'atenció: Ad van den Berg en va ser president i Marthijn Uittenbogaard tresorer, encara durant l'existència del PNVD. El partit va rebre una denúncia presentada per una associació de protecció de la infància, que exigia la prohibició del partit, la qual va ser desestimada per un recurs d'urgència al juliol de 2006.

## Referències

* 1 2 3 Stroobants, Jean-Pierre. "Remous autour de la création d'un parti pro-pédophilie". Le Monde, 3-6-2006. (in francese)
* ↑ (francès) Le Figaro, "Un parti pédophile néerlandais autorisé par les tribunaux", 15-10-2007. (en francès)
* ↑ "Pas de 'parti pédophile' aux élections législatives néerlandaises Arxivat 2008-09-15 a Wayback Machine.". Le Nouvel Observateur, 10-10-2006.
* ↑ «Pedopartij ontbonden» (en neerlandès). Nu.nl, 15-03-2010.
* ↑ (francès)Gérard de Hemptinne, « Pas de recours contre le parti pédophile? », a La libre Belgique, 1 de juny de 2006
* ↑ (neerlandès)Tonny van der Mee i Dafna Holtzer, « Pedofielen de politiek », a Algemeen Dagblad, 30 de maig de 2006.
* ↑ (francès) Sans signature, « Un parti pédophile néerlandais autorisé par les tribunaux », a lefigaro.fr, 17 de juliol de 2006
# Parròquia de Mazsalaca

Parròquia de Mazsalaca (en letó: Mazsalacas pagasts) és una unitat administrativa del municipi de Mazsalaca, Letònia. Fou creada el 2010 al territori rural de la ciutat de Mazsalaca. A principis de l'any 2014 els habitants de la parròquia eren 650.

## Pobles, viles i assentaments

* Blāķi
* Blanka
* Parkmaļi
* Priedāji
* Promulti
* Tīši
* Unguri

## Referències

* ↑ «Grozījumi Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumā» (en letó). Latvijas Vēstnesis, 10-02-2010. [Consulta: 11 maig 2015].

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia
* Localitats de Letònia
# Parròquia de Manchester

La Parròquia de Manchester és una de les catorze parròquies que formen l'organització territorial de Jamaica i es troba dins del comtat de Surrey.
La superfície d'aquesta divisió administrativa abasta una extensió de territori d'uns vuit-cents trenta quilòmetres quadrats. La població d'aquesta parròquia es troba composta per un total de 189,797 persones (segons les xifres del cens dut a terme l'any 2011). Mentre que la seva densitat poblacional és d'uns 229 habitants/km² aproximadament.

## Referències

* ↑ «Population Usually Resident in Jamaica, by Parish: 2011» (en anglès). Institu d'Estadística de Jamaica, 2011. Arxivat de l'original el 10 gener 2021. [Consulta: 28 gener 2021].

## Enllaços externs

* Informació de la parròquia
# Parròquia de Nereta

La Parròquia de Nereta (en letó: Neretas pagasts) és una unitat administrativa del municipi de Nereta, al sud de Letònia. Abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009 pertanyia al raion d'Aizkraukle.

## Pobles, viles i assentaments

* Nereta
* Neretaslauki
* Svajāni

## Hidrografia
### Rius

* Dienvidsusēja
** Dūņupe
** Salāte
* Neretiņa

### Llacs

* Llac Štulva

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia
* Localitats de Letònia
# Pere Marí Torres

Pere Marí Torres (Sant Carles de Peralta, Santa Eulària des Riu, 1925) fou un comerciant i polític eivissenc.

## Trajectòria

Va exercir com a fiscal del jutjat de pau de Santa Eulària des Riu entre 1967 i 1971. A les eleccions pre-autonòmiques de 1979 fou elegit membre del Consell Insular d'Eivissa i Formentera com a independent amb suport d'Alianza Popular i va ser nomenat conseller de Vies, Obres i Urbanisme.
Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 1983 en les llistes d'AP-PDP-UL, exercint novament com a conseller de Vies, Obres i Urbanisme fins al 1987. No es va presentar a la reelecció. El maig de 1991 fou elegit secretari de l'Associació de Persones Majors de Sant Carles de Peralta i l'octubre de 1991 president de la Federació de Clubs de Majors d'Eivissa i Formentera, càrrec que va ocupar fins al a 2008.
Va promoure l'edició de la revista Es Major i Sa Majora, el foment de l'esport entre els majors; la promoció d'activitats socioculturals per a la recuperació d'oficis i costums en vies de desaparició; iniciatives de suport i recollida de fons per a diverses ONG, i la participació en projectes de construcció de residències i centres de dia.
El 2006 va rebre la Medalla d'Or de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears. El 2009 va rebre el Premi Illes Pitiüses.

## Referències

* ↑ Pere Marí Torres Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. a l'Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera
* ↑ Pedro Marí­ Torres y a Antoni Tur Ferrer, Medallas de Oro de la comunidad Arxivat 2015-05-18 a Wayback Machine. a Mallorca Diario, 24 febrero 2006
* ↑ Un hombre de Sant Carles, Diario de Ibiza, 6 d'agost de 2009
* ↑ Fotografia de l'entrega del guardó
* ↑ Pepita Escandell, Pere Marí Torres y el Fons Pitiús ganan el Premi Illes Pitiüses de 2009, Diario de Ibiza, 18 de juliol de 2009
# PTRS-41

El Simonov PTRS (ПТРС - ПротивоТанковое Ружье Симонова - Fusell antitancs Simonov) es un fusell antitancs semiautomàtica desenvolupada en 1941, que va ser utilitzada per l'Exèrcit Roig durant la Segona Guerra Mundial conjuntament amb el seu homòleg monotir Degtyarov PTRD-41.

## Referències

* ↑ «Simonov PTRS-41 Anti-Tank Rifle». [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ «Der zweite Weltkrieg • Ver Tema - Simonov PTRS-41». [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ «Simonov PTRS 1941 (PTRS-41)». [Consulta: 5 gener 2023].
# Pedostibes everetti

Pedostibes everetti és una espècie d'amfibi que viu a Malàisia.

## Referències

* Inger, R., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M. & Yambun, P. 2004. Pedostibes everetti. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 d'abril del 2008.
# Pedostibes hosii

Pedostibes hosii és una espècie d'amfibi que viu a Brunei, Indonèsia, Malàisia i Tailàndia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* van Dijk, P.P., Iskandar, D. & Inger, R. 2004. Pedostibes hosii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 d'abril del 2008.
# Pego (Abrantes)

Pego és una parròquia civil (freguesia) del municipi (concelho) d'Abrantes, a l'històric districte portuguès de Santarém. La població el 2011 era de 2.431 habitants, en una àrea de 36,05 km².

## Història

Els registres més antics que es coneixen sobre la freguesia de Pego daten de l'any 1332.

## Localització

Aquesta parròquia està situada al centre del concelho, i és una de les tres freguesias que no tenen contacte directe amb el territori pertanyent al municipi d'Abrantes. Té com a veïns a les Mouriscas al nord-est, la Concavada a l'est, São Facundo i São Miguel do Rio Torto al sud, o Rossio ao Sul do Tejo a l'oest i Alferrarede al nord-oest. Està a la riba dreta del Riu Tajo al llarg dels dos límits amb Alferrarede i les Mouriscas.

## Gastronomia

* Açorda de Savel
* Migas carvoeiras com bacalhau assado. (Bacallà rostit)
* Molles de couve com entrecosto

## Referències

* ↑ «Áreas das freguesias, concelhos, distritos e país». Arxivat de l'original el 2018-11-05. [Consulta: 5 novembre 2018].
* ↑ Instituto Nacional de Estatística (INE), Census 2011 results according to the 2013 administrative division of Portugal
# Pagny-le-Château

Pagny-le-Château (pronunciació: /pa.ɲi⋅lə⋅ʃɑ.to/) és un poble situat entre els municipis de Seurre i de Saint-Jean-de-Losne, a Costa d'Or a Borgonya.

## Història del nom

Al llarg dels segles el poble va tenir diferents noms. Fou nomenat en primer Pancium, posteriorment es nomenà Paygnay-le-Château i Pagny-la-Brûlée. Actualment la població rep el topònim de Pagny-le-Château, encara que el castell de la població ja no existeixi.
# Pavane, la batalla

La pavana La Batalla (en anglès The Battle Pavane o Battle Pavan) és una peça instrumental de Tielman Susato que va publicar el 1551 a Het derde musyck boexken ... alderhande danserye, una col·lecció de música de dansa renaixentista.
A partir del 2007 l'arranjament de Bob Margolis ha guanyat popularitat entre els grups de vent de secundària als Estats Units. La peça és sovint interpretada per bandes d'estil renaixentista i sempre compta amb una gran part de trompeta. La peça comença amb una melodia tranquil·la i sostinguda, amb el ritme de mig quart a la nota moderna (mínim, entrecreu, engranatge). Acaba amb una fanfàrria de setze notes repetides ràpidament en notació moderna (semicercadors). Aquesta peça és molt típica de la música de cort de mitjan segle xvi i hauria estat interpretada per consorts d'instruments del mateix tipus.

## Referències

* ↑ http://johnkilpatrick.co.uk/music/quartet/danserye.pdf Arxivat 2020-01-01 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* La pavana "La batalla" de Susato (anglès)
* Músicas en torno a Carlos V (castellà)
# Pervomàiskoie (Mikhàilovski)

* Per a altres significats, vegeu «Pervomàiskoie».
Pervomàiskoie (en rus: Первомайское) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.640 habitants. Es troba al districte rural de Mikhàilovski.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
# Paola Massarenghi

Paola Massarenghi va ser una compositora italiana nascuda el 5 d'agost de 1565. Només ha sobreviscut una de les seves obres, Quando spiega l'insegn'al sommo pare. Va ser imprès en el Llibre de Madrigali cinque voci d'Arcangelo Gherardini. La publicació es va fer a Ferrara l'any 1585, va ser dedicada a Alfonso Fontanelli i, mentre els altres contribuents figuren en la dedicatòria, el compositor Giovanni Battista Massarenghi es va quedar fora.
Massarenghi probablement procedia d'una família acomodada, ja que va ser capaç d'obtenir ajuda del Duc Ranuccio I Farnese per aconseguir una educació musical per al seu germà menor, també compositor.

## Referències

* Thomas W. Bridges. "Paola Massarenghi", Grove Music Online, ed. L. Macy (vist 22 d'octubre de 2006), grovemusic.com Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine. (accés per subscripció)
* Thomas W. Bridges, "Paola Massarenghi" The Norton/Grove Dictionary of Women Composers. Ed. Julie Anne Sadie & Rhian Samuel. W.W. Norton & Co. New York, 1995. ISBN 0-393-03487-9
* Iain Fenlon. "Arcangelo Gherardini", Grove Music Online, ed. L. Macy (vist 22 d'octubre de 2006), grovemusic.com Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine. (accés per subscripció)
# Pedro de Castro van Dúnem

Pedro de Castro van Dúnem, també conegut com a Comandante Loy (Bengo, 9 de febrer de 1942 - Luanda, 23 de setembre de 1997),va ser un polític d'Angola. Va exercir diverses funcions principals dins del MPLA durant la Guerra de la Independència d'Angola contra el domini colonial portuguès i dins el govern del país després d'aconseguir la independència.

## Vida política

A la fi de 1962, va fugir del domini portuguès i va arribar el gener de 1963 a Leopoldville, Congo, on es va refugiar i al juny de 1963, va ser escollit membre de la direcció de les Joventuts del MPLA (JMPLA).
Des de setembre de 1963 fins 1970 va estudiar enginyeria elèctrica a Moscou i va ser sotmès a entrenament militar a la Unió Soviètica. El 1970 es va fer càrrec de les tasques logístiques per a la lluita militar contra el domini colonial portuguès a Angola per al Front Est del MPLA, amb seu a la base de Dar es Salaam, Tanzània.
El 1975, va ser un dels membres del consell revolucionari, i després es fou Director del Gabinet del Ministre de Defensa. El 1976, va ser nomenat vicepresident tercer del Govern d'Angola. El 1978 se li va assignar el càrrec de Ministre de Coordinació de les províncies.
El 1980, es va convertir en ministre d'Energia, i l'any següent també va assumir la direcció del Ministeri de Petroli. Quan en 1986 es van fusionar els ministeris d'Energia i Petroli, va continuar com a ministre d'ambdós.
També va exercir com a ministre de relacions exteriors d'Angola de 1989 a 1992. En 1993 fou nomenat administrador del Banc Nacional d'Angola. Després fou ministre d'Obres Públiques i afers urbans de 1996 a 1997, i va renunciar poc abans de la seva mort.

## Recordant el Comandante Loy

En novembre de 2011 el Banco Angolano de Investimentos va obrir una sucursal anomenada "Comandante Loy" a la seva escola de banca a Luanda barrio Morro Bento, municipi de Belas.
Hi ha un Consorcio Comandande Loy que es un edifici per a veterans de la guerra de la independència a Viana i Ícolo e Bengo.

## Referències

* 1 2 «Breve Biografia do Comandante Loy» (en portuguese). Isaias van Dúnem. [Consulta: 25 març 2012].
* ↑ Memória do comandante Loy per Manuel Eduardo Bravo, Clube-K
* ↑ «Histórico dos Ministros». Angolan ministry of petroleum. Arxivat de l'original el 23 de gener 2012. [Consulta: 25 març 2012].
* ↑ «Histórico dos Ministros». Angolan ministry for foreign affairs. Arxivat de l'original el 2012-01-23. [Consulta: 25 març 2012].
* ↑ «Histórico dos Ministros». Angolan ministry for urbanism and construction. Arxivat de l'original el 6 de juliol 2012. [Consulta: 25 març 2012].
* ↑ «BAI inaugura agência Comandante Loy». Angop [Luanda, Angola].
* ↑ Angop «Angola: Family Minister Visits 'Comandante Loy' Housing Project». All Africa news service [Drums,PA,USA], 08-01-2011 [Consulta: 25 març 2012].
* ↑ «Projecto Kussanguluka prevê construir 400 casas». Angop, 12-01-2012 [Consulta: 25 març 2012].
# Paul Grohmann

Paul Grohmann (Viena, 12 de juny de 1838 - 29 de juliol de 1908) va ser un alpinista austríac, principal explorador de les Dolomites.

## Biografia

Paul Grohmann descobreix la muntanya l'any 1853 als massissos dels Hohe Tauern i Niedere Tauern. És des d'aquestes muntanyes que percep per primera vegada, lluny cap al sud, les Dolomites, alguns cims dels quals havien estat escalats per John Ball. L'any 1862, Grohmann funda el Club alpí austríac (Österreichischer Alpenverein). Entre 1863 i 1869, va aconseguir l'ascensió de tots els pics importants de les Dolomites. L'any 1864 organitza una expedició fotogràfica al Großglockner amb el fotògraf Jaegermeyer que realitza l'un dels primers daguerreotips d'alta muntanya. Completament arruïnat l'any 1873, Paul Grohmann posa fi a la seva carrera alpina.

## Primeres ascensions

* 1859 - Hochalmspitze (Hohe Tauern) amb Lenzbauer i Franz Moidele, el 15 d'agost
* 1863 - Tofana di Mezzo (3.241 m, Tofane) amb Francesco Lacedelli, el 29 d'agost
* 1863 - Antelao amb Francesco, Alessandro Lacedelli i Matteo Ossi, el 18 de setembre
* 1864 - Piz Boè amb G. Irschara, el 30 de juliol
* 1864 - Tofana di Rozes (3.225 m, Tofane), amb Francesco Lacedelli, Angelo Dimai i Santo Siorpaes, el 29 d'agost
* 1864 - Punta Sorapiss (3.205 m, Dolomites) amb Francesco Lacedelli i Angelo Dimai, el 16 de setembre,
* 1864 - Marmolada amb Angelo i Fulgenzio Dimai, el 28 de setembre
* 1865 - Gran Pilastro amb Josele Samer i Peter Fuchs, el 24 de juliol
* 1865 - Monte Cristallo (3.216 m, Dolomites) amb Santo Siorpaes i Angelo Dimai, el 14 de setembre
* 1865 - Monte Coglians amb Nicolò Sottocorona i Hofer, el 30 de setembre
* 1867 - Olperer (3.476 m, Alps de Zillertal) amb Josele Samer i Gainer Jackele, el 10 de setembre
* 1869 - Dreischusterspitze (3.145 m, Dolomites) amb Peter Salcher i Franz Innerkofler, el 18 de juliol,
* 1869 - Sassolungo amb Peter Salcher i Franz Innerkofler, el 13 d'agost
* 1869 - Cima Grande (2 999 m, Tre Cim di Lavaredo) amb Franz Innerkofler i Peter Salcher, el 21 d'agost

## Publicacions

* Grohmann, Paul. Wanderungen in den Dolomiten (en français). Carl Gerold's Sohn, 1877.

## Referències

* ↑ «Wayback Machine», 24-05-2016. Arxivat de l'original el 2016-05-24. [Consulta: 19 juny 2020].
* ↑ Biographie, Deutsche. «Grohmann, Paul - Deutsche Biographie» (en alemany). [Consulta: 19 juny 2020].
* ↑ «Die Erschliessung der Ostalpen». Berlin: German and Austrian Alpine Club, 1894.
* ↑ Leone Sinigaglia. «Climbing reminiscences of the Dolomites», 1898.
# Paul Guillaume, Novo Pilota

Paul Guillaume, Novo Pilota (Paul Guillaume, Novo Pilota) és un oli sobre cartró encolat sobre contraplacat de 105 × 75 cm realitzat per Amedeo Modigliani l'any 1915 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

Modigliani va conèixer Paul Guillaume gràcies al poeta Max Jacob el 1914 i li va pintar quatre retrats entre el 1915 i el 1916. Aquest retrat fou pintat a la casa de l'amant de l'artista, la poeta britànica Beatrice Hastings, la qual també vivia a Montmartre. Zadkine explica en quines condicions fou realitzat un d'aquests retrats:
| « | "Zborowski va dur en Modi a casa de Paul Guillaume, jove marxant de pintures, bastant gras i flonjo, que no tan sols exposava quadres cubistes sinó també escultures negres encara desconegudes pel gran públic, d'aquelles escultures que jo havia descobert uns anys abans al Museu Britànic sota etiquetes etnogràfiques. Paul Guillaume acceptà de fer-se pintar un retrat per Modigliani. Les sessions de posa i de pintura tenien lloc en un soterrani sota la claror intensa d'una bombeta i amb la taula presidida per una ampolla de vi." | » |

## Descripció

Paul Guillaume només té vint-i-tres anys quan Modigliani pinta aquest retrat. El marxant és presentat ací com un jove elegant i segur, el defensor visionari de l'art modern durant la dècada del 1910. Hom veu el seu nom, escrit en lletres majúscules, a dalt a l'esquerra, i una sèrie d'inscripcions de lloança: Stella Maris, a dalt a la dreta, a sota d'una estrella de David, i Novo Pilota, a baix a l'esquerra. Entre la signatura i la data, a baix a la dreta, Modigliani ha dibuixat també una esvàstica, símbol sànscrit que significa "de bon auguri".
L'homenatge de Modigliani al seu model és temperat pel tractament, en què es transparenta una ironia involuntària davant de la mundanitat del personatge. Paul Guillaume mostra una actitud de seguretat gairebé arrogant, amb la cigarreta a la mà, el cap lleugerament inclinat cap enrere, els ulls mig clucs i fixos en l'espectador, els llavis entreoberts com si estigués exhalant fum. La seua silueta es destaca contra el fons vermell, mentre que el seu vestit i el barret contrasten amb la cara i la camisa blanca. La representació plana de la cara i els seus trets ben definits atrauen la mirada de l'espectador, mentre que la mà esquerra està tot just esbossada. D'altra banda, la pinzellada espaiada i ràpida suggereix una execució precipitada.

## Referències

* 1 2 3 4 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 170-171.
* 1 2 3 4 5 Museu de l'Orangerie (francès) i (anglès)
* ↑ Ossip Zadkine, Le maillet et le ciseau. Souvenirs de ma vie, París, Albin Michel, 1968, p. 92.

## Enllaços externs

* Flickr
* Images d'Art (anglès) i (francès)
# Pimelodella macrocephala

Pimelodella macrocephala és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,6 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Colòmbia.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pimelodella laticeps

Pimelodella laticeps és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: rius Paraguai i Paranà.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.