OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Sanahuja i Padreny

Francesc Sanahuja i Padreny (Sarral, Conca de Barberà, 2 d'abril de 1837 - el Masnou, Maresme, 18 de febrer de 1897) va ser un notari català.
Com a notari va ser destinat a Tinéu (Astúries) i l'any 1861 al Pont d'Armentera (Alt Camp). Es va acabar establint al Masnou, on va exercir de notari del 1871 al 1897. Els seus protocols notarials es conserven a l'Arxiu Comarcal del Maresme i que és l'única sèrie de protocols amb els lloms dels volums il·lustrats. Al Masnou, també fou president de la junta del Casino del Masnou entre 1878 i 1897.
Es va casar el 15 de gener de 1863 a Valls amb Maria Francesca Dasca i Badia (Valls, 6 de maig de 1845 - el Masnou, 22 de setembre de 1892) i van tenir vuit fills. Un d'ells va ser Francesc Sanahuja i Dasca, corredor de borsa casat amb Eulàlia Matas, que va construir la casa modernista de Can Sanahuja del Masnou.

## Referències

* 1 2 «Francesch Sanahuja i Padreny (1837–1897)». FamilySearch.
* ↑ «Desde Masnou». La Vanguardia, 21-05-1897, p. 3.
* ↑ «Parte oficial: Ministerio de Gracia y Justicia: resoluciones reales de la Reina». Gaceta de Madrid, 11-07-1861.
* ↑ «Arxiu Comarcal del Maresme: els documents escollits». Xarxa d'Arxius Comarcals.
* ↑ Toran, Rosa. Historia contemporània del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2017, p. 320-321.
# Pedro del Campo

Pedro del Campo (Sorzano, La Rioja, 1499 - Barcelona, 1593) fou un frare franciscà observant. Tingut per sant, és servent de Déu de l'Església catòlica, tot i que el seu procés de beatificació no va tirar endavant.

## Biografia

Nascut a Sorzano, ingressà a l'orde franciscà dels Frares Menors Observants com a germà llec a Barcelona. Fou durant molts anys encarregat de l'horta del convent barceloní de Santa Maria de Jesús, on fou sebollit. En vida se li atribuïren miracles i el do de la profecia, com la que va fer sobre la santedat del beat Nicolau Factor, que visità el seu convent, o l'anunci de la pesta de Barcelona de 1589 i de la seva fi.
Morí en llaor de santedat als 99 anys, i fou tingut per sant en el si de l'orde. Diverses obres franciscanes el citen com a venerable.
En 1808, l'exèrcit napoleònic destruí el convent de Santa Maria de Jesús. Les restes del frare, en una arca, foren traslladades al monestir de Pedralbes.

## Bibliografia

* Cristobal Moreno, Nicolás de Pozuelo. Libro de la vida y obras marauillosas del ... padre Fray Pedro Nicolas Factor, de la Orden de ... San Francisco. Alcalá de Henares: en casa de Iuan Gracian, 1587, p. 159.
* Barraquer i Roviralta, Gaietà. Los religiosos en Cataluña durante la primera mitad del siglo XIX. 1915-1917. vol. 1, p. 184.
# Janet Napolitano

Janet Napolitano (Ciutat de Nova York, 29 de novembre de 1957) és una política estatunidenca, que va ser Secretaria de Seguretat Nacional dels Estats Units en l'administració del president Barack Obama i la quarta persona en ocupar aquest lloc, creat després dels Atemptats de l'11 de setembre de 2001.
Com a membre del Partit Demòcrata dels Estats Units fou la 21a Governadora d'Arizona entre 2003 i 2009 i Fiscal General d'Arizona entre 1999 i 2002. L'any 2013 aparegué en el 8è lloc de la Llista Forbes de dones poderoses. El 2008, el New York Times l'havia classificat com una de les dones amb més probabilitat de convertir-se en la primera presidenta femenina dels Estats Units. Alguns comentaristes polítics van suggerir una possible candidatura seva a les eleccions de 2016.
Janet Napolitano deixà el càrrec de Secretaria de Seguretat Nacional per presidir la Universitat de Califòrnia, i començà el seu mandat com a presidenta el 30 de setembre de 2013, tot i que es va retirar d’aquesta posició l’1 d’agost de 2020 per incorporar-se com a professora a la Goldman School of Public Policy de la Universitat de Califòrnia, Berkeley.

## Referències

* ↑ «Janet Napolitano» (en anglès). Forbes. Power Women 2013.
* ↑ Zernike, Kate «She Just Might Be President Someday». The New York Times, 18-05-2008.
* ↑ Levy, Pema «What if Hillary Clinton doesn't run for president in 2016?». Newsweek, 14-02-2013.
* ↑ Afència EFE. Washington «Dimiteix la secretària de Seguretat Nacional dels EUA. Janet Napolitano deixa el càrrec per presidir la Universitat de Califòrnia». Ara.cat, 12-07-2013 [Consulta: 1r agost 2015].
* ↑ «President-Designate Napolitano». UCOP. Arxivat de l'original el 17 de juliol 2013. [Consulta: 18 juliol 2013].
# Barranc de Saülls

El Barranc de Saülls és un barranc de l'antic terme de Toralla i Serradell, actualment inclòs en el terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Discorre per territori del poble de Torallola.
Aquest barranc es forma a les Bancalades, des d'on davalla primer cap al nord-est, fent la volta pel nord i per l'est a la partida de l'Espinosa, deixant a llevant la de Somera, on ja emprèn la direcció sud-est. Acabant de girar cap al sud, passa entre les partides de les Saülls i lo Corral, que deixa a ponent, i les de Casals de Terraquet, Casals de Gramalló i Casals del Quimet, que queden a llevant del barranc. Quan arriba a ponent de Segalins i a llevant de l'extrem sud-est del Serrat de Castellets gira altre cop, ara cap al sud-est, per tal d'emprendre el darrer tram, i ajuntar-se tot seguit al barranc de Comellar per formar entre tots dos el barranc de Santa Llúcia.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Foggia

Foggia és un municipi italià, situat a la regió de la Pulla i capital de la província de Foggia. L'any 2022 tenia 146.803 habitants.
El primer esment escrit data del 1069. El 1223 Frederic II del Sacre Imperi Romanogermànic hi va construir un palau-fortalesa. Després del terratrèmol de 1731 la ciutat va reconstruïda amb un plan geomètric vuitavat.
L'agricultura i la transformació de productes alimentaris és el primer sector econòmic. Per la situació a una cruïlla ferroviària i d'autopistes, la ciutat s'ha desenvolupat com un important centre de distribució.
Limita amb els municipis d'Ascoli Satriano, Carapelle, Castelluccio dei Sauri, Lucera, Manfredonia, Ordona, Orta Nova, Rignano Garganico, San Severo i Troia

## Monuments

* La catedral, començada el 1170 i refeta al segle xvii conserva encara molts elements del romànic pullès.
* La plaça Cavour pentagonal
* La Torre del Municipi
* El Teatre Umberto Giordano

## Economia

El sector econòmic més important de la ciutat, com en tota la província, és l'agricultura, fins al punt que és coneguda com el graner d'Itàlia.

## Esdeveniments

* A la primavera s'hi organitza la Fira Internacional de l'Agrigultura i de la Zootècnica.

## Referències

* ↑ «Foggia». A: Gran Enciclopèdia Catalana. Grup enciclopèdia.
* ↑ «Popolazione residente al 1° gennaio: Tutti i comuni» (en italià). Istat, 01-01-2022. [Consulta: 4 febrer 2023].
* 1 2 «Foggia» (en italià). Enciclopedia Treccani. Treccani. [Consulta: 5 febrer 2023].
* ↑ «Fiera Internazionale dell'Agricoltura e della Zootecnia 2023». [Consulta: 5 febrer 2023].
# Cheiracanthium punctorium

Cheiracanthium punctorium és una espècie d'aranya araneomorfa de la família dels euticúrids (Eutichuridae) que es troba des d'Europa Central fins a Àsia central. La seva picada és semblada a la de la vespa encara que potser una mica més dolorosa. Algunes persones poden tenir fortes reaccions com, per exemple, nàusees.
Les femelles construeixen una ooteca d'uns 4 cm en l'herba alta.
A Alemanya, on és l'única aranya verinosa important, és una espècie rara, només coneguda per ser bastant freqüent a la regió de Kaiserstuhl, la part més càlida del país.

## Referències

* ↑ «Gen. Cheiracanthium C. L. Koch, 1839». World Spider Catalog. [Consulta: 7 octubre 2015].

## Galeria

* Mâle vue de face, avec ses 6 yeux et ses chélicères.
* Cheiracanthium punctorium mâle
# Eleccions presidencials del Senegal de 1983

El 27 de febrer de 1983 es van celebrar tant eleccions presidencials com legislatives al Senegal per a elegir un President i una Assemblea Nacional. L'actual Abdou Diouf, que havia assumit el càrrec el gener de 1981 després de la dimissió de Léopold Sédar Senghor, va derrotar a altres quatre candidats en les eleccions presidencials. Els membres de l'Assemblea Nacional es van triar mitjançant un sistema majoritari mixt, amb seixanta membres triats pel sistema de pluralitat d'un sol membre i seixanta triats per representació proporcional de llista tancada. En les eleccions a l'Assemblea Nacional, el Partit Socialista de Diouf va obtenir 111 dels 120 escons. La participació dels votants va ser del 56,2% en les eleccions a l'Assemblea i del 56,7% en les eleccions presidencials.

## Referències

* ↑ Senegal 1983 Inter-Parliamentary Union
* ↑ Elections in Senegal African Elections Database

## Bibliografia

* Fatton, Robert. The Making of a Liberal Democracy: Senegal's Passive Revolution, 1975–1985. Boulder: L. Rienner, 1987. ISBN 1-55587-010-4.
# Fondo

* No s'ha de confondre amb Fondó.
«Fondo o el Fondo» té aquests significats:
* Geografia física: Un fondo és una vall estreta entre muntanyes abruptes, excavada per les aigües d'un curs d'aigua, vegeu congost (hidrografia)
* Topònims:
** el Fondo, zona humida del Baix Vinalopó
** Parc Natural del Fondo, parc natural del País Valencià entre les localitats de Crevillent i Elx, en la comarca del Baix Vinalopó
** el Fondo (Santa Coloma de Gramenet), barri de Santa Coloma de Gramenet (Barcelonès)
** estació de Fondo, estació del metro de Barcelona al municipi de Santa Coloma
** Fondo (Trento), municipi italià de la província de Trento
** Fondo d'en Roig, jaciment arqueològic ibèric de Cunit (Baix Penedès)
** Fondo de Sucs, partida de l'Horta de Lleida
** Fondo de l'Escaldat, curs fluvial del Baix Penedès
* Altres:
** A fondo, antic programa de TVE presentat per Joaquín Soler Serrano
** Fondo de Cultura Económica, editorial mexicana

## Vegeu també

Viccionari
# Pedro de la Sota

Pedro de la Sota Zorrakin (Buenos Aires, Argentina, 24 d'abril de 1949 -) és un director de cinema i guionista basc.

## Biografia

Va néixer en una família nacionalista basca exiliada després de la victòria de Franco. Va arribar a Europa de jove i va estudiar cinema a París. Va fer el seu primer treball cinematogràfic, documental, a França. El primer documental que va fer al País Basc va ser Nortasuna (1976), sobre l'escultor Remigio Mendiburu. Va fer el seu primer llargmetratge l'any 1980, Sabino Arana, però va tenir molt males crítiques. Després va participar al cicle "Ikuska", fent el 17, "Matxitxako itxasguda" (1983) i el 19, "Euskara" (1984). La seva obra principal va ser l'any 1989, el llargmetratge Viento de cólera, protagonitzat per Juan Echanove i Aitana Sánchez-Gijón.

## Filmografia

* Le diner des tétes (1972)
* Le vent des urnes (1973)
* Nortasuna (1976)
* Sabino Arana (1980)
* Txillida. Barne ikuspegia (1983)
* Ikuska 17 (1983)
* Ikuska 19 (1984)
* Viento de cólera (1988)
* Amorru Aizea (1989)

## Referències

* ↑ Pedro de la Sota, Auñamendi Eusko Entziklopedia
# Jeunesses Musicales International

Jeunesses Musicales Internacional (JMI) és un moviment cultural juvenil que es va fundar a Brussel·les el 1945 amb l'objectiu d'impulsar joves músics a créixer musicalment viatjant arreu.

## Història

Es va fundar en plena Segona Guerra Mundial, en un moment en què la desmoralitzada joventut de la Bèlgica ocupada necessitava un ideal al voltant del qual agrupar-se. Just després de la guerra, l'any 1945, es va fundar la Federació Internacional de Joventuts Musicals, fruit de la voluntat de les Joventuts Musicals de Luxemburg, Bèlgica i França d'intercanviar les seves experiències i la seva activitat en favor de la promoció de la música entre els joves.
Amb seu a Brussel·les, el moviment s'ha estès pels cinc continents i compta amb més de 45 seccions nacionals federades. Cada any s'organitzen més de 40.000 esdeveniments musicals diversos que abracen diversos estils musicals que arriben a uns 5 milions de joves de menys de 30 anys.
Les Joventuts Musicals d'Espanya es van fundar el 1952. El 2016 el banyolí Miquel Cuenca va substituir el barceloní Jordi Roch com a director de l'entitat.

## Ethno Catalonia

Ethno Catalonia és un campus musical que forma part del programa Ethno, impulsat per les Jeunesses Musicales International des de 1990. Aquest és un projecte relacionat amb la música folk, ètnica i tradicional que d'adreça als joves d'entre 16 i 30 anys d'arreu del món i apassionats per la música. Actualment 15 països formen part d'aquest projecte i diferents d'ells amb múltiples edicions. La intenció d'Ethno és construir una plataforma basada en el respecte i la generositat i interactuar per conèixer la cultura i tradicions d'altres països a través de la música folk. Utilitzen un sistema no formal, però sí inspirat en el diàleg, l'experiència i la convivència durant deu dies intensius a través d'activitats lúdiques, dinàmiques i professionals. Ehno Catalonia va celebrar la seva primera edició del 9 al 17 de juliol de 2016 a la ciutat de Banyoles i va comptar amb la participació de 36 músics.

## Referències

* ↑ http://ngo-db.unesco.org/r/or/en/1100033233 Arxivat 2014-10-19 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.emc-imc.org/fileadmin/user_upload/WGY/PlacementDesign_JMI.pdf Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ «Creative Europe Networks» (en anglès). Comissió Europea, 2016. [Consulta: 2017].
* ↑ «El banyolí Miquel Cuenca dirigirà Joventuts Musicals d'Espanya». Diari de Girona, 2016.
* ↑ Mediterrània, Sons de la «L'Ethno Catalonia ja prepara la segona edició». Enderrock.
* ↑ ACN «El festival Ethno Catalonia de Banyoles es farà del 7 al 17 de juliol i inclourà deu concerts». Diari de Girona.

## Enllaços externs

* Jeunesses Musicales International - Lloc web oficial
* Joventuts Musicals de Catalunya
# Barranc de la Vileta

El Barranc de la Vileta, és un dels barrancs del territori de Claramunt, dins de l'antic terme de Fígols de Tremp, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà.
Es forma a l'est de la Garriga del Taulet, a 1.009 m. alt., des d'on baixa cap al nord-oest, amb algun tram cap al nord, fins que rep per la dreta el barranc del Coll del Bimet, que just un tros abans ha recollit el barranc del Forat. En aquell punt, situat just al sud del poble de Claramunt, es dirigeix cap a ponent, i rep, també per la dreta el barranc dels Camps; al cap d'una mica troba la Font de l'Hort, al sud-oest de la qual hi ha la Vileta, i poc després li arriben per l'esquerra el barranc de l'Obaga i poc després, a la Creu de Barrancs, hi aflueix per la dreta el barranc de les Tarteres.
Encara, li arriba per l'esquerra el barranc de l'Obaga Negra, i poc després, per la dreta, el barranc dels Trencs. Al cap d'un tram més llarg encara rep per l'esquerra el barranc del Mas de Toríbio, i després el barranc dels Porquers. Finalment, s'uneix amb el barranc de Sant Miquel per tal de formar el barranc del Pont just a llevant del Mas de l'Ensenyat.
Pren el nom de l'antiga caseria de la Vileta, propera a Claramunt.

## Enllaços externs

* Barranc de la Vileta al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ffred Ffransis

Ffred Ffransis (Colwyn Bay, 14 de juny de 1948) nascut Frederick Sefton Francis, és un membre destacat de Cymdeithas yr Iaith Gymraeg (La Societat de la llengua gal·lesa).

## Biografia

Va néixer a Colwyn Bay, però va viure a Rhyl durant la major part de la seva infància. Fill de pares angloparlants, Marjorie Francis i Frederick Francis, va començar a estudiar gal·lès bàsic a l'escola secundària i treia un nivell alt durant la seva estada a la Universitat de Gal·les, Aberystwyth .
Es va implicar en l'escena de la llengua gal·lesa i es va convertir en activista de la llengua gal·lesa. Ha complert moltes condemnes de presó per haver pres partit en accions directes no-violentes en nom de Cymdeithas yr Iaith Gymraeg.
Està casat amb Meinir Ffransis, la filla de Gwynfor Evans, el primer membre del Parlament de Plaid Cymru, i té set fills: Lleucu Meinir, Carys Llywelyn, Angharad Clwyd, Hedd Gwynfor, Gwenno Teifi, Siriol Teifi i Ioan Teifi.
És un conegut seguidor del club de futbol Rhyl FC.

## Referències

* 1 2 Osmond, John. Creative conflict: the politics of Welsh devolution, 1977, p. 111. ISBN 9780710087416.
* ↑ «3 Lle, TV» (en anglès). tv24.co.uk. [Consulta: 31 juliol 2021].
# Charles De Coster

Charles De Coster (Múnic, 27 d'agost de 1827 - Elsene, 7 de maig de 1879) fou un periodista i escriptor belga que va escriure en francès.

## Biografia

Nascut a Múnic de pare flamenc i mare valona, Charles De Coster estudia a la Universitat Lliure de Brussel·les on, format en l'esperit del lliure examen, guanya conviccions demòcrates i anticlericals. En principi periodista, es fa professor de literatura a l'Escola de guerra de Brussel·les. Aleshores es dedica a la literatura.
Les Légendes flamandes, publicades a la revista Uylenspiegel on col·labora, coneixen un cert èxit però la resta de la seva obra ha hagut d'esperar la generació de la Jove Bèlgica, aquella de Camille Lemonnier, de Georges Eekhoud per exemple, per ser reconegut. L'obra de capçalera d'en De Coster, La Légende et les Aventures héroïques, joyeuses et glorieuses d'Ulenspiegel et de Lamme Goedzak au pays de Flandres et ailleurs, va desagradar als mitjans conformistes belgues. Conegut al món sencer, traduït a totes les llengües europees, és ignorat al seu propi país. La Légende d'Ulenspiegel encarna el cor i l'esperit de la Flandre de la que n'evoca el folklore, el clima i les tradicions. Barreja la història i el mite, l'aventura d'una família a la d'un poble. De Coster, que escriu en francès, reconstitueix una època com a poeta visionari i crea una llengua nova en la gran tradició rabelesiana. Till Eulenspiegel és sobretot el defensor de la Llibertat, aquell que ha lluitat contra l'opressió de Felip II i del duc d'Alba, l'heroi que s'ha revoltat contra totes les formes d'opressió. Fa més de 70 anys, Abel Lefranc, del Collège de France, demanava «que França, en particular, consideri que Ulenspiegel honora la seva llengua» i que es decideix finalment a instal·lar-lo «fraternalment al seu Panteó literari». L'obra coneixerà un èxit universal. Gérard Philipe ha adaptat la seva obra a la pantalla però la millor adaptació cinematogràfica continuarà sent la dels realitzadors soviètics Alov i Naoumov produïda el 1977.
Fou francmaçó, membre de la Lògia Les Vrais Amis de l'Union et du Progrès Réunis del Grand Orient de Belgique, en la qual va ser iniciat el 7 de gener de 1858.

## Bibliografia

* Contes brabançons (1861) ;
* Légendes flamandes (1861) ;
* La Légende et les aventures héroïques, joyeuses et glorieuses d'Ulenspiegel et de Lamme Goedzak au Pays de Flandres et ailleurs (1867).
* La Légende d'Ulenspiegel au pays de Flandres et ailleurs, París, La Différence, coll. "Minos", 2003.
Sobre l'autor:
* Style et archaisme dans 'La Légende d'Ulenspiegel' de Charles De Coster, Jean-Marie Klinkenberg, Brussel·les, Palais des Académies, 1973.
* Charles De Coster, Jean-Marie Klinkenberg, Brussel·les, Labor, 1985.
* Charles De Coster ou la vie est un songe, Raymond Trousson, Brussel·les, Labor, 1990,
* Till Eulenspiegel / adaptat per Jean Sadyn; d'après Charles De Coster. Steenvoorde : Houtland éd., 1998, 78-9 p.

## Enllaços externs

* La légende et les aventures héroïques, joyeuses et glorieuses d'Ulenspiegel et de Lamme Goedzak au pays de Flandres et ailleurs : text integral i recerca: http://abu.cnam.fr/BIB/auteurs/costerc.html
# Casimiro Vigodet Garnica

Casimiro Vigodet Garnica (Ferrol, 7 de desembre de 1787 - Cadis, 2 de gener de 1878) fou un militar i polític espanyol, ministre de Marina durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

En 1800 ingressà com a guardiamarina al Ferrol. Ascendit a alferes de fragata, el 1805 participà en la batalla de Trafalgar en l'esquadra de Federico Gravina. Fou fet presoner pels anglesos i quan fou alliberat fou ascendit a alferes de navili. Després va lluitar en la guerra del francès, i en 1812 fou ascendit a tinent de navili. El 1817 va ascendir a capità de fragata i el 1825 a capità de navili. En 1834 fou nomenat vocal de la Junta Superior de Govern de l'Armada i destinat a Madrid, on el 1836 fou ascendit a brigadier. De 1836 a 1839 fou comandant del Departament de Cartagena, càrrec que deixà quan fou nomenat ministre de Marina en el gabinet d'Evaristo Pérez de Castro. En 1840 fou nomenat membre del Consell de Govern i Direcció de l'Armada i del Tribunal Suprem de Guerra i Marina. En 1846 fou elegit diputat per Múrcia.
Després de formar part de diverses comissions per a la construcció de vaixells de guerra a Anglaterra en 1844 i 1849, en 1850 fou ascendit a tinent general i designat Capità General del Departament de Cadis. En 1852 fou nomenat novament ministre de Marina en el gabinet de Juan Bravo Murillo, i quan cessà fou nomenat vicepresident de l'Almirallat fins que el 1857 fou designat novament Capità General del Departament de Cadis. En 1858 fou ascendit a capità general i en 1869 a almirall. El 1851 fou nomenat senador vitalici, però no ocupà l'escó.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Casimiro Vigodet Garnica a todoavante.es
* ↑ Casimiro Vigodet Garnica a xtec.es
* ↑ Fitxa del Senat
# Peligros

Peligros és un municipi situat a la part central de la Vega de Granada (província de Granada). Limita amb els municipis de Calicasas, Güevéjar, Pulianas, Maracena i Albolote. En l'actualitat, Peligros alberga la seu del Diario Ideal de Granada.

## Referències

Viccionari
# Imatge de perfusió miocardíaca

La imatge de perfusió miocardíaca o gammagrafia de perfusió miocardíaca (en anglès: Myocardial Perfusion Imaging) (MPI) o Myocardial Perfusion Scan) (MPS) és un procediment de medicina nuclear que mostra la funció del múscul cardíac (el miocardi).
Aquesta prova avalua moltes afeccions cardíaques, com la malaltia de les artèries coronàries (CAD), la miocardiopatia hipertròfica i les anomalies de la motilitat de la paret del cor. La funció del miocardi també s'avalua calculant la fracció d'ejecció del ventricle esquerre (FEVE) del cor.
Aquest examen es realitza juntament amb una prova d'esforç cardíac. Les tècniques planes, com la gammagrafia convencional, poques vegades es fan servir. Per contra, la tomografia computada per emissió de fotó únic (SPECT) és més comú en els EUA. Amb els sistemes SPECT multicapçal, les imatges sovint es poden completar en menys de 10 minuts. Amb la tecnologia de l'SPECT, es poden identificar anomalies interiors i posteriors, i petites àrees d'infart, així com els vasos sanguinis tancats i la massa de miocardi infartat i viable. Els isòtops que es fan servir per aquest estudi són el Thallium-201 o el Technetium-99m.