OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Single coil

La pastilles de bobinat simple o single coil, és un tipus de pastilla usada en les guitarres elèctriques i baixos elèctrics. El seu nom indica que estan compostes per un fil metàl·lic enrotllat al voltant d'un nucli metàl·lic. El "single coil" és el model més senzill de pastilla electromagnètica, està format per 6 pols, un per cada corda. És el tipus de pastilles que tradicionalment es troba a les guitarres Stratocaster. Aquestes pastilles s'associen amb Fender, ja que són les que majorment usa.Sonido dinàmic i brillant amb una resposta increïble. Els models en les guitarres clàssiques de Fender són els representants típics d'aquestes pastilles. Els desavantatges són que solen tenir poc nivell de sortida i la sensibilitat pel que fa a possibles interferències. La P90 de Gibson i les pastilles de la seva categoria representen una forma especial: Aquestes pastilles tenen un bobinatge més gran i s'encarreguen de produir un alt nivell de sortida amb un so fort i aspre i tant es poden utilitzar en blues com a punk, però malauradament també són susceptibles a les interferències.
El so clàssic de les pastilles single-coil és cruixent, brillant i lluminós en contraposició amb el gruix i fosc so de les humbucker. Les pastilles simples tendeixen a produir major retorn (feedback) i soroll que les humbuckers. Aquestes característiques han estat usades per guitarristes com Jimi Hendrix per aconseguir grans efectes.
Hi ha diversos models de pastilles simples que tenen sons característics i que normalment són usats com a tipus estàndard:
* DiMarzio
* Gibson P-90 (1946)
* Seymour-Duncan
* Danelectro el·lipstick
* Pastilles actives d'EMG, que s'escolten clarament en la introducció de "Start Me Up" dels Rolling Stones, i influenciar en gran manera el disseny de: -
* Fender Lace Sensor pickups (1987)
* Fender Vintage Noiseless pickups (1998)
* Tonerider Pure Vintage (2005)

## Referències

* ↑ Vivian Clement. The Complete Studio Guitarist: The Guitarist's Guide to Session Work and Home Recording, Book & CD. Alfred Music Publishing, 1 juliol 2004, p. 11–. ISBN 978-0-7390-3536-8.

## Enllaços externs

* How guitar pickups work - an article by Tom Watson at Strat Collector.
* Preguntes més freqüents sobre pastilles per a guitarra elèctrica en Guitarristas.org.
# Mors (mitologia)

Mors (en llatí Mors) era la personificació de la mort en la mitologia romana. En relació amb les altres tres deïtats de la mort, Orc, Februus i Libitina, Mors personificava l'inici mateix de la mort.
No es coneixen imatges de Mors, ni temples erigits en el seu honor ni que se li oferissin sacrificis, i no s'acostuma a incloure com una deïtat en el panteó romà. Els pocs detalls sobre la personificació de la mort provenen de poemes on se la descriu com a pàl·lida, demacrada, traïdora i enfadada i sobrevola les seves víctimes igual que un ocell de presa, fins a l'hora en què colpeja implacablement. Apareix vestida de negre amb unes ales fosques i treu la gent del camí de vida quan ella vol. En alguns aspectes es equivalent a Tànatos la divinitat masculina a la mitologia grega.
Les primeres mencions de Mors segons Quintilià, es troben en una sàtira d'Enni.

## Referències

* ↑ Horaci. Carmina, I, 4, 13
* ↑ Lucreci. De rerum natura, III, 959
* ↑ Estaci. Thebaidos, VII, 52-53
* ↑ Quintilià. De Institutione Oratoria, IX, 2, 36

## Vegeu també

* Mort (mitologia)
# Port d'en Perris

El Port d'en Perris és una platja situada al nucli antic de l'Escala (Alt Empordà). Amb una longitud de 30 metres i una superfície de 785 m² de còdols i sorra gruixuda, està flanquejada per dues llengües de terra: la Punta, a l'esquerra, i l'Olla, a la dreta. Antigament havia estat utilitzada com a port pesquer. Les Drassanes de l'Escala estan situades molt a prop, on s'hi construïen llaguts, bous, teranyines i bots, com el llagut Mestral que l'escriptor Josep Pla es va fer construir el 1944 i va ser varat al Port d'en Perris, enmig d'una gran expectació.

## Referències

* ↑ «Port d'en Perris». Web oficial de Turisme de l'Escala-Empúries.
* ↑ «Port d'en Perris». Catalunya.com.
* ↑ «Drassanes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
# Protomelas triaenodon

Protomelas triaenodon és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: sud del llac Malawi, riu Shire i llac Malombe.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C., 1991. Protomelas. p. 387-393. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Marcenais

Marcenais és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 388 | 389 | 359 | 522 | 527 | 595 | 668 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Jean Pierre Catherinaud | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 15 gener 2011].
# Marcel·lí d'Ambrun

Marcel·lí d'Ambrun (nord d'Àfrica, s. IV - Ambrun, Gàl·lia, 374) fou el primer bisbe d'Ambrun. És venerat com a sant per tota la cristiandat. Escrigueren la seva vida Beda, Ató, Usard, Gregori de Tours, Petrus de Natalibus, Cesare Baronio, el Martirologi Romà i Mombrici

## Biografia

Marcel·lí era un prevere africà, berber de família cristiana; amb dos companys, Vicenç i Domní, marxà a Europa en 313 per assistir al concili que havia de jutjar el donatisme. El papa Melquíades I els envià, amb altres preveres africans, a evangelitzar la Gàl·lia i desembarcaren a Niça. Van predicar al Delfinat, l'actual departament dels Alts Alps i al vessant italià dels Alps, fins a Vercelli. S'hi quedà Eusebi de Vercelli, mentre que Marcelí, Vicenç i Domní s'establiren a Ambrun, on construïren un oratori sobre un penya-segat. Després, quan molts dels habitants de la zona s'havien convertit al cristianisme, feren una església més gran amb un baptisteri, que esdevingué la primera catedral de la ciutat, i Marcel·lí el seu primer bisbe, consagrat per Eusebi de Vercelli, llavors exiliat, cap al 354.
Marcel·lí patí també la persecució dels arrians durant els últims anys de la seva vida i visqué amagat en les muntanyes d'Alvèrnia, des d'on anava d'amagat a Ambrun per veure els seus clergues i fidels.

## Veneració

Morí en llaor de santedat i fou venerat des de llavors. Les relíquies de Marcel·lí, amb les de Vicenç i Domní, són a Dinha (Alps de l'Alta Provença), on els dos deixebles de Marcel·lí havien estat bisbes. La tradició diu que al baptisteri de l'oratori de Marcel·lí ocorrien nombrosos miracles. Gregori de Tours i Ató de Viena expliquen que encara en el seu temps les aigües tenien propietats guaridores, i que molta gent n'omplia ampolles el Nadal i el Dissabte Sant.

## Referències

* ↑ Palau, José. La leyenda de oro para cada día del año (en castellà). Tomo II, 1844, pàg. 72 [Consulta: 18 abril 2013].

## Enllaços externs

* Nomínis. "Saint Marcellin d'Embrun".
# Marcel·lí i Pere de Roma

Marcel·lí i Pere de Roma (Roma, s. III - 304) van ser un prevere i un exorcista de la diòcesi de Roma, morts com a màrtirs durant la persecució de Dioclecià. Són venerats des d'antic com a sants a tota la cristiandat.

## Biografia

Segons la Passio escrita pel papa Damas I (366 - 384), els dos foren conduïts a un lloc anomenat Selva Nera (després anomenat Silva Candida, a la Via Cornelia) i decapitats per no voler abjurar de la seva fe. Els dos cossos els va recollir la matrona Lucil·la i sebollits a les catacumbes Ad Duas Lauros (avui dels Sants Marcel·lí i Pere, a Torpignattara), vora la Via Labicana.

## Veneració

Al lloc de la sepultura, Sirici I erigí una basílica, avui Basilica dei Santi Marcellino e Pietro. Gregori IV va enviar les sever relíquies a França, d'on anaren a l'abadia de Seligenstadt (prop de Magúncia, Hessen, Alemanya) portades per Eginard, conseller de Carlemany. Una tradició diferent situa les relíquies a la Catedral de Cremona.
Els dos sants eren molt populars als primers temps dels cristianisme, i apareixen citats en pregàries eucarístiques ja al segle vi.
* Pintura del s. IV a les catacombes de Marcel·lí i Pere; sota Crist, a la fila de sota, els sants Gorgoni, Marcel·lí, Pere i Tiburci
* Sant Marcel·lí, escultura a Seligenstadt
* Sant Pere, escultura a Seligenstadt
* Basílica de Santi Marcellino e Pietro ad Duas Lauros, al lloc de sepultura original
# Maria Konopnicka

Maria Konopnicka (Suwałki, 23 de maig de 1842 - Lviv, 8 d'octubre de 1910) va ser una poetessa, novel·lista, traductora, periodista i activista a favor dels drets de les dones i de la independència de Polònia. Va ser una de les poetesses més importants del moviment realista i positivista al seu país.
Va escriure prosa (sobretot narracions breus) i també poemes. Una de les seves produccions més característiques són els poemes pensats per esdevenir a cançons populars, com Rota. També va destacar-se en altres gèneres de literatura, com esbossos de reportatges, memòries narratives, estudis de retrats psicològics, etc. També va ser traductora, entre d'altres de l'obra Fatalita i Tempeste d'Ada Negri, publicada a Polònia el 1901.
Un dels temes més comuns en les seves obres eren l'opressió i la pobresa de la pagesia, dels treballadors i dels jueus polonesos. Les seves obres també eren marcadament patriòtiques i nacionalistes.Per la seva simpatia pel poble jueu va ser descrita com a "filosemitista".
D'ideologia cristiana, però anticlerical i socialment radical, va encarnar els ideals positivistes inspirats en els grans poetes romàntics. Va compondre un poema sobre l'execució del patriota irlandès Robert Emmet, assassinat per les autoritats angleses a Dublín el 1802.
El cràter Konopnicka de Venus va ser batejat en honor seu.

## Obres seleccionades
### Poesia

* Linie i dźwięki ("Línies i Sons", 1897)
* Śpiewnik historyczny ("Llibre de Música Històrica", 1904)
* Głosy ciszy ("Sons del Silenci", 1906)
* Z liryk i obrazków ("Lletres i Imatges", 1909)
* Pan Balcer w Brazylii ("El senyor Balcer al Brasil", 1910)

### Prosa

* Cztery nowele ("Quatre Històries Curtes", 1888)
* Moi znajomi ("Gent que conec", 1890)
* Na drodze ("En el camí", 1893)
* Ludzie i rzeczy ("Persones i Coses", 1898)
* Mendel Gdański

### Poemes

* Rota ("Jurament", 1908).
* Stefek Burczymucha.
* Wolny najmita ("El Dia Lliure").

## Referències

* ↑ «Maria Konopnicka | Polish author» (en anglès). [Consulta: 14 octubre 2019].
* ↑ «Maria Konopnicka» (en anglès). [Consulta: 14 octubre 2019].
* ↑ «Maria Konopnicka» (en anglès). [Consulta: 19 maig 2022].
# Marianne Mithun

Marianne Mithun (nascuda el 1946) (mɪˈθuːn) és una destacada estudiosa de llengües ameríndies i tipologia lingüística. És professora de lingüística a la Universitat de Califòrnia de Santa Barbara.
Mithun ha treballat en una àmplia varietat d'idiomes a partir d'una extensa varietat de famílies lingüístiques, però s'especialitzà en llengües ameríndies. Va començar la seva carrera amb un extens treball de camp de les llengües iroqueses, especialment mohawk, cayuga i tuscarora. També ha treballat a Califòrnia en el pomo central i llengües chumash, en yupik d'Alaska central i la llengua austronèsia kapampangan.
Mithun va compilar una visió global de les llengües indígenes en The Languages of Native North America. Una revista de la Linguist List descriu l'obra com "un llibre excel·lent per a tenir com a referència" i que conté "una increïble quantitat d'informació i dades il·lustratives". L'obra és una referència bipartita organitzada en primer lloc per categories gramaticals (incloses les categories que són particularment esteses a Amèrica del Nord, com a polisíntesi), i en segon lloc per llengües. El 2002, l'obra va guanyar el Leonard Bloomfield Book Award, que s'atorga anualment al millor llibre en lingüística.
Ha ensenyat en moltes institucions d'arreu del món, incloent Georgetown, La Trobe, Rice, Stanford, SUNY Albany, Amsterdam, Càller, Berkeley, Hamburg, UIUC, UNM, Wake Forest i Yale.
Va ser la presidenta fundadora de la Society for Linguistic Anthropology el 1983. Des de 1999 fins a 2003, fou presidenta de l'Association for Linguistic Typology. És membre de l'Acadèmia Noruega de Ciències i Lletres.

## Obres seleccionades

* 1999 The languages of native North America

## Referències

* 1 2 Mithun, Marianne. The languages of native North America. Cambridge, UK: Cambridge University Press, 1999. ISBN 0-521-23228-7.
* ↑ «LINGUIST List 12.707: Mithun, Languages of Native North America». [Consulta: 4 juny 2009].
* ↑ «LSA: About LSA». Arxivat de l'original el 2008-07-05. [Consulta: 4 juny 2009].
* ↑ «Marianne Mithun: Curriculum Vitae» (PDF). [Consulta: 4 juny 2009].
* ↑ «www.linguistic-typology.org: List of officers» (PDF). Arxivat de l'original el 2009-07-31. [Consulta: 4 juny 2009].
* ↑ «Gruppe 5: Filologi og språkvitenskap» (en noruec). Acadèmia Noruega de Ciències i Lletres. [Consulta: 10 gener 2011].

## Enllaços externs

* «UCSB Linguistics Marianne Mithun». [Consulta: 4 juny 2009].
* «Society for Linguistic Anthropology Records». Societat Filosòfica Americana. Arxivat de l'original el 2008-05-11. [Consulta: 17 juliol 2008].
# Christine Kirch

Christine Kirch (Guben, ca. 1696 – Berlín, 6 de maig de 1782) va ser una astrònoma alemanya.
Era la filla de la parella d''astrònoms Gottfried Kirch i Maria Margarethe Kirch, i germana de Christfried Kirch. Ella i la seva germana Margaretha Kirch van rebre formació en astronomia a partir dels deu anys i van fer d'assistents del seu germà. Christine va ajudar el seu germà en observacions i càlculs.
Christine Kirch va ajudar a calcular calendaris astronòmics, però va ser poc reconeguda per aquesta feina per l'Acadèmia de Ciències de Berlín. Va crear el calendari Silensia i va calcular l'almanac i efemèrides per l'Acadèmia de Ciències de Berlin.

## Referències

* 1 2 Trimble, Virginia; Williams, Thomas R.; Bracher, Katherine; Jarrell, Richard; Marché, Jordan D.. Biographical Encyclopedia of Astronomers (en anglès). Springer Science & Business Media, 2007-09-18, p. 637-638. ISBN 978-0-387-30400-7.
* ↑ Gabriella,, Bernardi,. The unforgotten sisters : female astronomers and scientists before Caroline Herschel. ISBN 9783319261256.
# Singpur

Singpur fou un estat tributari protegit del grup de Mehwas. Tenia 400 habitants i uns ingressos de 240 lliures el 1879. El 1818 el capità Briggs va reconèixer al cap Bhikna Parvi com a feudatari del sobirà de Budaval i va rebre un subsidi de 20 lliures a l'any. Bhikna fou succeït pel seu fill Gumla, i aquest pel seu fill Bapu, un minor, passant l'administració al subagent polític. El sobirà era un bhil i residia a Singpur.

## Bibliografia

* Gaseta del districte de Khandesh
# Miroixniki

Miroixniki - Мирошники (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 60 habitants. Pertany al districte (raion) de Novi Oskol.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Masia del Vilaró Vell

La Masia del Vilaró Vell és un monument protegit com a bé cultural d'interès nacional a Olius (Solsonès).

## Descripció

Es tracta d'una gran masia fortificada, de planta rectangular i orientada en direcció nord-sud. Té planta baixa, pis i golfes. La porta d'arc de mig punt i amb grans dovelles, està a l'est. S'hi conserva l'arc d'entrada a l'era de la porta principal al sud. Damunt de la porta hi ha adossada una petita estança que sobresurt en vol de la façana. Al nord, hi ha la sortida amb el pou i al costat una porta per entrar al pis amb esgraons, molt posterior. Al mur oest, sota teulada i sobresortint de la façana hi ha una comuna de pedra picada. De la construcció se'n veu el parament de pedres irregulars, excepte a les cantonades que són de pedra picada i escairada. Davant del mur oest, hi ha una gran era, on hi ha les pallisses, les corts i els coberts.

## Història

Els primers documents els trobem al segle xi, en què s'anomena els Anseresa i fins al "Castell d'Anseresa". La casa prengué el nom de Vilaró Vell, quan hi entraren els Vilaró al segle XII: Pere de Vilaró i la seva esposa Bernarda, entre altres llegats, deixen a Santa Maria del Vilaró la meitat del mas de "Bello Solano" (Bell Solar), que posseïen junts amb Bernat de Vilaró, l'any 1163, eren els primers temps en què entraren en la possessió del mas d'Anseresa. Al segle xvi, Santa Maria del Vilaró s'anomenava Santa Maria del Puig, s'hi celebrava la missa en la festa de l'Anunciació i l'hereu del Vilaró pagava les despeses. Al segle xiv, hi hagué un Vilaró (Ponç), que fou bisbe de Vic.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* «Masia del Vilaró Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 abril 2012].

## Enllaços externs

* Masia del Vilaró Vell, informació de l'Ajuntament
# Marijan Žužej

Marijan Žužej (Maribor, 8 de febrer de 1934 - Zagreb, 18 de desembre de 2011) fou un waterpolista croata, d'origen eslovè, que va competir sota bandera iugoslava durant les dècades de 1940 i 1950.
S'inicià en la natació el 1946 i fins al 1952 no va començar a jugar a waterpolo. El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on va guanyar la medalla de plata en la competició de waterpolo. El 1957 va patir un greu accident de cotxe. Es va recuperar per poder disputar els Jocs de Roma de 1960, on fou quart en la competició de waterpolo. Es retirà poc després per passar a exercir d'entrenador de waterpolo. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat d'Europa de waterpolo de 1954.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Marijan Žužej». [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ «Hrvatski olimpijski odbor - Biografije olimpijaca», 15-02-2021. Arxivat de l'original el 2021-02-15. [Consulta: 1r desembre 2023].
# Marije Langelaar

Marije Langelaar (nascuda el 1978 a Goes (Països Baixos) és una poetesa que escriu en llengua neerlandesa.
El 2017 va rebre el premi Jan Campert per al seu recull de poesia Vonkt. Segons el jurats és «un recull que ple d'amor passional per a la vida i la llengua. Els versos de Langelaar quasi desborden d'ardor.» Resideix a Ronse (Bèlgica).

## Obres destacades

* Vonkt (2016), premi Jan Campert 2017
* De Schuur in (2009), Premi Hugues C.Pernath
* «Vogel» («Ocell», 2010)

## Referències

* 1 2 «Dichteres Marije Langelaar wint de Jan Campert-prijs 2017». Omroep West, 25-10-2017.
* ↑ Alkema, Obe «Zoeken naar die oerkracht». NRC, 27-10-2017. «Els poemes del nou recull de Marije Langelaar tenen una connotació espiritual. Converteix situacions trivials en algú de místic.»
* ↑ Hellemans, Frank «Marije Langelaar krijgt Hugues C.Pernathprijs» (en neerlandès). Knack, 10-10-2011.
* ↑ Langelaar, Marije. De schur in (en neerlandès). De Arbeiderspers, 2009, p. 82. ISBN 9789029571821.
* ↑ Recensió: Pruis, Marja «Recensies: Marije Langelaar De schuur in» (en neerlandès). Awater, 2010, pàg. 34.
* ↑ Langelaar, Marije «Vogel» (en neerlandès). Het Liegend Konijn, 5, 2007, pàg. 289.
# Marijo Strahonja

Marijo Strahonja és un antic àrbitre de futbol d'associació croata que actualment treballa com a analista de televisió de decisions arbitrals a la radiotelevisió croata.
Des del 2004 va arbitrar partits internacionals.
Strahonja ha servit com a àrbitre en partits de classificació per a l'Eurocopa 2012, així com en les eliminatòries de la Copa del Món de 2010 i 2014.
La seva última aparició important va ser a l'Europa League 2015 en la jornada 1 entre l'Asteras i l'Sparta Praga.

## Referències

* ↑ FIFA. "Croatia: Referees". Consultat el 3 maig 2013.
* ↑ UEFA. "Cyprus 1-4 Denmark". 7 octubre 2011. Consultat el 3 maig 2013.
* ↑ FIFA. "Match Report - Faroe Islands - Romania 0:1 (0:0)" Arxivat 2013-02-14 a Wayback Machine.. 10 setembre 2008. Consultat el 3 maig 2013.
* ↑ FIFA. "Match Report - Republic of Ireland - Austria 2:2 (2:1)". 26 març 2013. Consultat el 3 maig 2013.
* ↑ , 18-09-2015.

## Enllaços externs

* Perfil de l'àrbitre mundial Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Àrbitre Mundial palmarès Arxivat 2010-12-22 a Wayback Machine.
# Mejillonesita

La mejillonesita és un mineral de la classe dels fosfats. Va rebre el nom per Daniel Atencio, et al. l'any 2012 per a la localitat tipus: Cerro Mejillones, a Xile.

## Característiques

La mejillonesita és un fosfat de fórmula química [H₅O₂]$^+$NaMg₂(PO₃OH)(PO₄)(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011, sent publicada per primera vegada el 2012. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Cerro Mejillones, a la província d'Antofagasta (Antofagasta, Xile), on es troba en forma de cristalls tabulars prismàtics i allargats de fins a 6 mm de llarg, generalment fent entrecreixents en agregats radials, i associada a altres minerals com: tinsleyita, òpal, guix, clinoptilolita-Na, clinoptilolita-K i bobierrita. També ha estat descrita a la mina Marcel, situada a Radlin, al voivodat de Silèsia (Polònia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Mejillonesite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 desembre 2021].