OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fernando Mendes Soares Gomes

Fernando Mendes Soares Gomes (Porto, 22 de novembre de 1956 - Porto, 26 de novembre de 2022) fou un futbolista portuguès de la dècada de 1980.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC Porto, Sporting de Gijón i Sporting Clube de Portugal. Va ser el millor golejador de la lliga portuguesa durant més de dues dècades, només per darrere de Nené del SL Benfica, i més tard va tornar al FC Porto, passant a treballar amb el club ara com a ambaixador del club.[4]
Fou 48 cops internacional amb la selecció portuguesa amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1986 i a l'Eurocopa 1984

## Palmarès
### Porto

* Lliga Portuguesa: 1977-78, 1978-79, 1984-85, 1985-86, 1987-88
* Copa Portuguesa: 1976-77, 1983-84, 1987-88
* Supercopa Cândido de Oliveira: 1983, 1984, 1986
* Copa d'Europa de futbol: 1986-87
* Copa Intercontinental de futbol: 1987
* Supercopa d'Europa de futbol: 1987

## Referències

* ↑ «1988/89: FC Porto sem trofeus e dez campeões europeus a chorar» (en portuguès). Mais Futebol, 28-04-2014. [Consulta: 11 maig 2016].
* ↑ FC Porto. O Verão quente de 1980, que esfriou a relação no futebol (FC Porto. 1980's hot summer, when football relations turned cold) Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.; i, 6 agost 2010 (en portuguès)
* ↑ «Award winners». European Sports Media. Arxivat de l'original el 4 de setembre 2019. [Consulta: 20 novembre 2015].
* ↑ «Platini faz a diferença em meia-final de sonho» (en portuguès). UEFA.com, 04-10-2003. Arxivat de l'original el 7 de març 2018. [Consulta: 18 abril 2017].
* ↑ Portugal stats at Eu-Football
# Mende

* Aquest article tracta sobre una ciutat francesa. Vegeu-ne altres significats a «Mende (desambiguació)».
Mende (nom occità i francès) és una ciutat del departament francès del Losera i a la regió d'Occitània. L'any 2005 tenia 13.013 habitants. Està situada a la riba esquerra de l'Òlt i pertany a la regió històrica del Gavaldà, que és part del Llenguadoc.

## Economia

És un centre turístic (excursions a les gorges del Tarn), i hi ha indústria tèxtil, tot i que darrerament s'hi ha instal·lat indústries de noves tecnologies.

## Història

La regió ja fou poblada des de l'edat de bronze, però la vila pròpiament dita data de l'edat mitjana. Mende era una antiga fira comercial entre el Llenguadoc i l'Alvèrnia. Igualment, després del segle ix, s'hi va establir una seu episcopal temporal, que serà efectiva a partir del segle xii.
En el segle xiv, el papa Urbà V, originari de la regió, hi va fer construir la catedral de Sant Privat, al centre de la vila. Fou parcialment destruïda durant les guerres de religió, el 1579, per les tropes protestants de Mathieu Merle, que també van fondre'n per fer canons la campana principal, que amb 25 tones era la més gran de la cristiandat; actualment se'n conserva el batall a l'interior de la catedral. Començada a reconstruir la catedral al cap de vint anys, la major part de l'edifici actual data del segle xvii.
Durant la Revolució Francesa Mende esdevindrà capital del nou departament de Losera.
Evolució de la població de Mende :
| 1999 | 1990 | 1982 | 1975 | 1968 | 1962 | 1954 | 1936 | 1931 | 1921 | 1911 | 1901 | 1891 | 1881 |
| 11 804 | 11 286 | 10 929 | 10 451 | 9 713 | 8 337 | 7 752 | 6 499 | 6 145 | 6 109 | 7 005 | 7 319 | 7 878 | 7 202 |

## Vegeu també

* Àrea urbana de Mende.
* Bisbat de Viviers.

## Referències

* ↑ Languedoc Roussillon, dins la sèrie Guides Bleus. Paris, 2005. Ed. Hachette. ISBN 2-01-240250-X

## Enllaços externs

* Mende - Lloc web oficial
# Santa Magdalena del Mont

Santa Magdalena del Mont és una ermita de la Vall d'en Bas (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una ermita documentada l'any 998. Antigament tingué el rang de priorat, amb canonges regulars de l'ordre de Sant Agustí. L'església es va modificar el segle xviii, però conserva l'absis i la volta semicircular de la primitiva església romànica. Al costat de l'ermita, i aprofitant l'edifici d'una antiga masoveria s'ha habilitat el refugi de muntanya "Emili Triadú".

## Referències

* ↑ «Santa Magdalena del Mont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].
# Resolució 1310 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1310 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 27 de juliol de 2000. Després de recordar anteriors resolucions sobre Israel i el Líban incloses les resolucions 426 (1978), 425 (1978), 501 (1982), 508 (1982), 509 (1982) i 520 (1982), així com la 1308 (2000), el Consell va decidir prorrogar el mandat de la UNIFIL per un període de sis mesos fins al 31 de gener de 2001.
El Consell de Seguretat va recordar la conclusió del secretari general Kofi Annan que Israel havia retirat les seves forces del Líban a partir del 16 de juny de 2000, d'acord amb la Resolució 425. Va recolzar l'enteniment en l'informe del Secretari General que la UNIFIL es desplegaria plenament en tota la seva àrea d'operació i el Govern del Líban reforçaria la seva presència a la zona. El Consell també va acollir amb beneplàcit l'eliminació de violacions de la línia de retirada del govern d'Israel i va demanar a les parts que respectessin la línia.
Es va demanar al govern libanès que creés un entorn tranquil i restaurés la seva autoritat al sud del Líban i va donar la benvinguda a l'establiment dels punts de control a la regió. El Consell va ressaltar el caràcter provisional de la UNIFIL i va anticipar el seu compliment anticipat. Acull amb beneplàcit la intenció del secretari general de presentar un informe abans del 31 d'octubre de 2000 sobre els progressos aconseguits en l'assoliment dels objectius de la resolució 425 i les tasques originals assignades a la UNIFIL. La situació es revisaria a principis de novembre del 2000.
Finalment, la resolució va concloure subratllant la importància d'una pau justa i duradora a l'Orient Mitjà basada en les resolucions pertinents del Consell de Seguretat, incloses les 242 (1967) i 338 (1973).

## Referències

* ↑ «Security Council extends UNIFIL mandate until 31 January 2001». United Nations, 27-07-2000.
* ↑ Europa Publications Limited. The Europa directory of international organizations, Volume 9. 9th. Europa Publications, 2000, p. 62. ISBN 978-1-85743-425-5.
* ↑ Fischer, H.; McDonald, A.; Dugard, J.; Fenrick, W.; Gasser, H. P.; Greenwood, Christopher; Posse, H. Gutierrez Yearbook of International Humanitarian Law:, Volume 3; Volume 2000. Cambridge University Press, 2000, p. 210. ISBN 978-90-6704-140-9.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1301 a la 1400 (2000 - 2002)
* Alts del Golan

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Fabryka

Fabryka és un curtmetratge documental polonès dirigit l'any 1970 per Krzysztof Kieślowski.

## Argument

Una jornada laboral a la planta de tractors Ursus. Els quadres dels treballadors s'alternen amb els quadres de la junta directiva. La fàbrica no pot complir la taxa de producció perquè no hi ha prou equips, peces, etc. S'envien documents, es demanen llicències, es fan nombroses reunions, però sembla que no hi ha sortida a la xarxa viciosa de malentesos i burocràcia: la mà esquerra no sap què fa la dreta. Com diu un membre de la junta, "la burocràcia en aquest país impedeix qualsevol decisió". No obstant això, els treballadors encara han de complir la seva norma..

## Referències

* ↑ «Fabryka» (en polonès). Сайт «FilmPolski.pl». Arxivat de l'original el 2022-12-13. [Consulta: 15 desembre 2022].
* ↑ Kieślowski on Kieślowski, 1993, p. 239—240.

## Bibliografia

Krzysztof Kieślowski, Danusia Stok. Kieślowski on Kieślowski / Edited by Danusia Stok. — London: Faber and Faber, 1993. — xxiii, 268 p. — ISBN 0-571-16733-0.

## Enllaços externs

* Fabryka a YouTube
# Trélévern

Trélévern (en bretó Trelêvern) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2006 tenia 1.395 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 866 | 889 | 1.017 | 1.239 | 1.254 | 1.309 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | François Bouriot | PRG |
# Rio Rancho

Rio Rancho és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2009 tenia 82.574 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rio Rancho tenia 51.765 habitants, 18.995 habitatges, i 14.113 famílies. La densitat de població era de 272,2 habitants per km².
Dels 18.995 habitatges en un 40,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,4% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 25,7% no eren unitats familiars. En el 20,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,7 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 32% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 11,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,9 homes.
Entorn del 3,7% de les famílies i el 5,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rio Rancho». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rio Rancho». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Neo-noir

El neo-noir (del grec neo, «nou», i del francès noir, «negre») és un estil de cinema que utilitza gran part dels elements del cinema negre, és a dir, històries sinistres presentades sovint amb una atmosfera ombrívola, però que tracta temes amb continguts actualitzats, i en què estèticament s'observen elements que van estar absents a les pel·lícules de cinema negre clàssic de les dècades del 1940 i 1950.

## Història

El terme «cinema negre» va ser utilitzat per primera vegada pel crític Nino Frank el 1946, però no va ser emprat per realitzadors, crítics i públic en general fins alguns anys després. L'era clàssica del cinema negre és sovint emmarcada en l'època posterior a la Segona Guerra Mundial, aproximadament entre 1945 i 1960. Ja siguin drames criminals o thrillers psicològics, el cinema negre va produir diverses pel·lícules amb temes i recursos argumentals en comú, i molts elements visuals distintius. Els personatges eren sovint antiherois conflictius, imbricats en una situació difícil i desesperant en el marc d'un sistema moral nihilista. Els elements visuals inclouen una il·luminació discreta, destacant l'ús del clarobscur, i càmeres col·locades en llocs inusuals.
Des de principis de la dècada del 1960 algunes pel·lícules neo-noir han tingut un impacte significatiu en altres gèneres. Normalment incorporen tant temàtiques com elements visuals que recorden al cinema negre i, igual que moltes de les pel·lícules clàssiques de cinema negre que van ser produïdes de forma independent atesa la manca d'atenció que rebien per part dels estudis de Hollywood, moltes pel·lícules neo-noir són també independents.
Des de la dècada del 1970, les pel·lícules neo-noir són conscients de la realitat moderna i la tecnologia, detalls que estaven típicament absents o eren de poca importància per als arguments de les pel·lícules clàssiques de cinema negre. Els temes moderns emprats en aquestes pel·lícules inclouen crisis d'identitat, problemes de memòria i subjectivitat, els dilemes tecnològics i les seves ramificacions socials. De la mateixa manera, el terme es pot ampliar cap a altres treballs de ficció que incorporen aquests elements.

## Referències

* ↑ The philosophy of neo-noir. Lexington, Ky.: University Press of Kentucky, 2007. ISBN 0-8131-7230-6.
* ↑ Raymond Borde and Etienne Chaumeton. Borde And Chaumeton Panorama Of American Film Noir 1941 1953, 2002-11-01.
* ↑ Bould, Mark; Glitre, Kathrina; Tuck, Greg. Neo-noir. London ; New York : Wallflower Press, 2009. ISBN 978-1-906660-18-5.
# Maucourt-sur-Orne

Maucourt-sur-Orne és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 50 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Maucourt-sur-Orne era de 50 persones. Hi havia 21 famílies, de les quals 7 eren unipersonals (7 dones vivint soles i 7 dones vivint soles), 7 parelles sense fills i 7 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 27 habitatges, 20 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 23 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 20 habitatges principals, 15 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 11 en tenien cinc o més. 18 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Maucourt-sur-Orne el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 31 persones, 20 eren actives i 11 eren inactives. De les 20 persones actives 18 estaven ocupades (12 homes i 6 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 11 persones inactives 4 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Maucourt-sur-Orne hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Maucourt-sur-Orne a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Maucourt-sur-Orne a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ringling

Ringling és una població dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 1.135 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ringling tenia 1.135 habitants, 469 habitatges, i 297 famílies. La densitat de població era de 569,1 habitants per km².
Dels 469 habitatges en un 29,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,3% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 36,5% no eren unitats familiars. En el 34,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 24,1% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 21,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.674 $ i la renda mediana per família de 29.219 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.333 $ mentre que les dones 14.063 $. La renda per capita de la població era de 13.003 $. Entorn del 18,8% de les famílies i el 24% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ringling». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ringling». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Memorias de Leticia Valle

Memorias de Leticia Valle és una pel·lícula espanyola dirigida per Miguel Ángel Rivas. El seu guió d'Alberto Porlán està basat en l'adaptació de la novel·la homònima de Rosa Chacel. Fou estrenada al Cine Alexandra de Madrid el 25 de febrer de 1980 després d'haver estat exhibida enla secció de Nous realitzadors del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1979.

## Argument

En un poble de Castella la Vella el 1912, Leticia Valle és una adolescent que és confiada pel seu pare i la seva tia a don Diego, un mestre culte i atractiu per tal que l'eduqui. Leticia s'enamora de don Diego, cosa que fa que circulin rumors maliciosos al poble que provoquen el suïcidi de don Diego. Aleshores Leticia es veu obligada a marxar a casa d'uns oncles a Suïssa.

## Repartiment

* Emma Suárez - Leticia Valle
* Ramiro Oliveros - don Diego
* Fernando Rey - Fernando Valle
* Héctor Alterio - Alberto
* Queta Claver - Doña Angelina
* Helga Liné - Angelina
* Jeannine Mestre - Donya Luisa
* Esperanza Roy - Aurelia
* Francisco Casares - Don Pablo

## Producció

Després d'un projecte de dos anys per produir i adaptar el guió, al que es va donar una orientació lleugerament feminista, fou rodada en cinc setmanes a Cuenca, Segovia, Valladolid i Simancas. Fou finançada en règim d'auogestió per unes setze persones. Va suposar el debut cinematogràfic d'Emma Suárez.

## Referències

* ↑ Memorias de Leticia Vallea Cervantes Virtual
* ↑ Memorias de Leticia Valle al web del Festival
* ↑ "Memorias de Leticia Valle", segunda película de Miguel Angel Rivas, El País, 21 de juliol de 1979
* ↑ "Memorias de Leticia Valle", una película autogestionada, EL País, 28 de febrer de 1980
* ↑ Memorias de Leticia Valle a abc.es

## Enllaços externs

* Memorias de Leticia Valle a YouTube
# Sangiriti

Sangiriti va ser una ciutat de Mesopotàmia de situació no coneguda. Se sap que Salmanassar I, rei d'Assíria, hi va dirigir la seva vintena expedició cap a la meitat del segle xiii aC. Posteriorment no torna a ser esmentada.

## Referències

* ↑ Roux, Georges. Ancient Iraq. Londres: Penguin Books, 1992, p. 295. ISBN 9780140125238.
# VARA

L'Omroepvereniging VARA és una organització pública de ràdio i televisió dels Països Baixos, que forma part de la Nederlandse Publieke Omroep. Va ser fundada el 1925 i deu el seu nom a l'acrònim Vereeniging van Arbeiders Radio Amateurs (Associació de Treballadors i Radioaficionats). El 1957 el seu nom va ser canviat a Omroepvereniging VARA, deixant de ser un acrònim.

## Història

L'enfocament original de VARA era socialista, i en l'era de la pilarització holandesa va tenir estrets vincles amb el Partit Socialdemòcrata dels Treballadors i amb el seu successor polític, el Partit del Treball. Durant molts anys els presidents de VARA eren membres prominents del partit, com Marcel van Dam i Andre Kloos. Actualment, la relació entre les dues organitzacions s'ha afeblit encara que continua havent-hi moltes afinitats, inclosa la seva orientació programàtica.
VARA té presència en els tres principals canals de televisió de NPO (NPO 1, NPO 2 i NPO 3) i totes les cadenes de ràdio excepte Ràdio 5.
En 2014, es va fusionar amb BNN per a crear BNN-VARA.

## Referències

* ↑ «Over de VARA» (en neerlandés). VARA. Arxivat de l'original el 20 de juny de 2008. [Consulta: 10 febrer 1010].
* ↑ «Programma's & sites:VARA» (en neerlandés). VARA. Arxivat de l'original el 7 de febrer de 2010. [Consulta: 10 febrer 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de VARA
# Reginald Walter Macan

Reginald Walter Macan (Dublín, 1848 - 1941) va ser un erudit clàssic. Va ser fellow (1884–1906) i, a partir del març de 1906, master de la University College, Oxford.
Macan tenia fama d'heretge al començament de la seva carrera. Igual que el seu predecessor com a master, J. Frank Bright, va ser sobrenomenat l'"Assaltador" pels estudiants.
Macan va aplicar els descobriments arqueològics a l'estudi de la història antiga. Va produir un conjunt important de llibres sobre Heròdot. També va escriure A History of Persia.
El 1913, Reginald Macan va visitar Nova York i va parlar al Sphinx Club sobre els Rhodes Scholars de la Universitat d'Oxford.
El 1881, Macan es va casar amb Mildred Healey; van tenir tres filles, una de les quals Agatha Perrin es va casar amb Eric Forbes Adam. Va viure a Boars Hill al sud d'Oxford.
Maurice Greiffenhagen va pintar un retrat formal de Macan amb vestit acadèmic, actualment es troba a la University College d'Oxford.

## Referències

* ↑ Bibliography of Macan, Reginald Walter, by subject Arxivat 2012-02-17 a Wayback Machine.
* ↑ ISBN 978-0-19-928429-0
* ↑ Herodotus: the fourth, fifth, and sixth books, Internet Archive. (Originally published by Macmillan & Co., 1895.)
* ↑ A History of Persia, Internet Archive.
* ↑ Rhodes Scholar's Sneer: American Called Oxford "a God-Forsaken Place," Dr. Macan Says, The New York Times, 16 December 1913.
* ↑ 'MACAN, Reginald Walter’, Who Was Who, A & C Black, an imprint of Bloomsbury Publishing plc, 1920–2008; online edn, Oxford University Press, December 2012; online edn, October 2012 accessed 28 December 2012
* ↑ ADAM, Eric Graham Forbes’, Who Was Who, A & C Black, an imprint of Bloomsbury Publishing plc, 1920–2008; online edn, Oxford University Press, December 2007 accessed 28 December 2012
* ↑ Greiffenhagen, Maurice. «Reginald Walter Macan (1848–1941), Master (1906–1923)». Art UK. [Consulta: 6 gener 2015].
# Euríal

«Euríal» té aquests significats:
# Tàngara de galons vermells

La tàngara de galons vermells (Tachyphonus phoenicius) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els clars de la selva pluvial, vegetació secundària, bosc obert, matolls i sabana de les terres baixes de l'est de Colòmbia, sud de Veneçuela i Guaiana i cap al sud a l'ample de l'est de l'Equador fins l'est del Perú, nord-est de Bolívia i Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Tàngara de galons vermells». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Roberto Vaquero Arribas

Roberto Vaquero Arribas (Madrid, 21 de maig de 1986) és un polític, historiador i escriptor espanyol, president del Front Obrer des de juny de 2022 i secretari general del Partit Marxista-Leninista (Reconstrucció Comunista) des d'octubre de 2021.
Col·labora habitualment com a columnista en la revista Zenda amb la seva secció pròpia, El Baluarte, i forma part del Comitè Científic Internacional de la revista La Razón Històrica. Audiovisualment, té un canal de divulgació i crítica política en YouTube, i col·labora assíduament en el programa televisiu Horizonte d'Iker Jiménez a Cuatro.

## Referències

* ↑ «El Baluarte.».
* ↑ «Equipo Editorial, La Razón Histórica.».
* ↑ «Iker Jiménez i Roberto Vaquero arrasen parlant d'Ábalos a Horizonte». e-Notícies, 01-03-2024. [Consulta: 10 juny 2024].