OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diaphus basileusi

Diaphus basileusi és una espècie de peix de la família dels mictòfids i de l'ordre dels mictofiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13 cm de longitud total i les femelles 16,4.
* Nombre de vèrtebres: 35.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 120 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Índic occidental.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S., 1890. Additions to the fauna of San Diego. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 3. 1-24.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bekker, V.E. i V.G. Prut'ko, 1984. A new species of the genus Diaphus (Myctophidae) from the northeastern Indian Ocean. J. Ichthyol. 24(6):82-87.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Shcherbachev, Y.N., 1987. Preliminary list of thalassobathyal fishes of the tropical and subtropical waters of the Indian Ocean. J. Ichthyol. 27(2):37-46.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hulley, P.A., 1984. Myctophidae. p. 429-483. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París, França. Vol. 1.
* Hulley, P.A., 1990. Myctophidae. p. 398-467. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI; París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Paxton, J.R., 1979. Nominal genera and species of lanternfishes (Family Myctophidae). Contrib. Sci. Natur. Hist. Mus. Los Angeles County, 322:1-28.
* Paxton, J.R. i P.A. Hulley, 1999. Myctophidae. Lanternfishes. p. 1957-1964. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Litioforita

La litioforita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom pel liti i pel grec phoros, "portar".

## Característiques

La litioforita és un hidròxid de fórmula química (Al,Li)MnO₂(OH)₂. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la litioforita pertany a «04.FE - Hidròxids (sense V o U) amb OH, sense H₂O; làmines d'octaedres que comparetixen angles» juntament amb els següents minerals: amakinita, brucita, portlandita, pirocroïta, theofrastita, portlandita, pirocroïta, bayerita, doyleïta, gibbsita, nordstrandita, boehmita, lepidocrocita, grimaldiïta, heterogenita, feitknechtita, quenselita, ferrihidrita, feroxihita, vernadita i quetzalcoatlita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Spitzleithe, a Schneeberg, dins el districte d'Erzgebirge (Saxònia, Alemanya). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.
Als territoris de parla catalana ha estat descrita al jaciment de manganès de Cornellà de Conflent, un poble de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord i a la mina Elvira (Gavà, Baix Llobregat).

## Referències

* ↑ «Lithiophorite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 novembre 2021].
* ↑ Rosell Riba, Joan; Díaz Acha, Yael. Mines i minerals de la serra de les Ferreres. Les mines de Rocabruna, Bruguers, Gavà, el Baix Llobregat, Catalunya. Grup Mineralògic Català, 2022, p. 136. ISBN 978-84-09-47312-0 [Consulta: 25 gener 2024].
# Juan Antonio Porto

Juan Antonio Porto Alonso (La Corunya, 1937 - Madrid, 16 de febrer de 2021) fou un guionista espanyol.

## Biografia

Diplomat en Direcció per la Escola Oficial de Cinematografia, Porto és un dels mestres de l'escriptura de guions cinematogràfics a Espanya. Col·laborador habitual de cineastes com Pilar Miró i Pedro Olea en pel·lícules com El crimen de Cuenca, Beltenebros, El bosque del lobo, La casa sin fronteras o La Corea, ha destacat especialment en l'adaptació d'obres literàries, com "La Regenta", de Gonzalo Suárez; la citada "Beltenebros" o la sèrie televisiva La forja de un rebelde, de Mario Camus. Autor de nombrosos assajos i textos sobre temes cinematogràfics, Porto ha desenvolupat també una fructífera labor pedagògica impartint classes a l'Escola de Cinema de la Comunitat de Madrid. El seu guió més recent és el de La conjura de El Escorial, d'Antonio del Real. Al febrer de 2009 el Consell de Ministres d'Espanya li va atorgar la Medalla d'Or al Mèrit en les Belles Arts.

## Referències

* ↑ Mor a Madrid als 84 anys el guionista gallec Juan Antonio Porto. Fallece en Madrid a los 84 años el guionista gallego Juan Antonio Porto
* ↑Beltenebros al web dels Premis Goya
* ↑Entrega de las Medallas de Oro al Mérito en las Bellas Artes al web de La Moncloa
* ↑Isaac Díaz Pardo y Juan Antonio Porto, medallas de oro al Mérito en Bellas Artes, La Opinión de La Corunya, 21 de febrer de 2009

## Enllaços externs

* Juan Antonio Porto a IMDb.
# Miss Anthropocene

Miss Anthropocene és el cinquè àlbum d'estudi de l'artista canadenca Grimes, que va ser publicat el dia 21 de febrer del 2020.
El títol Miss Anthropocene és un joc de paraules entre dos conceptes antagònics: d'una banda la misantropia (és a dir el rebuig cap a la humanitat) i la hipotètica actual era geològica antropocè.

## Concepte del disc

Segons la propia Grimes explica a la seva pàgina web oficial, Miss Anthropocene és el nom de la deessa de la crisi climàtic. El seu nom és el resultat de la combinació de dues paraules: el substantiu Mistantropia (Misanthrope en anglès), que defineix com "una persona a qui no li agrada la humanitat i evita la societat humana" i antropocè, que designa l'actual era geologica, en què l'activitat humana ha estat la influència dominant en el clima i el medi ambient.
Grimes es basa en el supòsit que les creences i divinitats que fins ara ha tingut la humanitat han quedat obsolets, i cada cançó del dicsc correspon amb una nova deessa o dimoni: La deessa de la crisi climàtica, el dimoni de l'addicció, la deessa les xarxes socials, el dimoni de la intel·ligència artificial, la deessa dels videojocs, el dimoni de l'apatia política, la deessa de la simulació, dimoni del suïcidi, deessa del desig sexual digital, dimoni de l'agressió sexual i deessa dels rols de gènere.

## Promoció i senzills

El 29 de novembre del 2018, Grimes va estrenar We Appreciate Power, una col·laboració amb HANA que estava prevista com el senzill de presentació de Miss Anthropocene. Finalment la cançó ha quedat fora de les edicions físiques del disc (excepte del CD japonès)
El senzill de presentació definitiu de Miss Anthropocene no sortiria fins pràcticament un any després: el dia 5 de Setembre Grimes estrenava Violence, una col·laboració amb el productor estatunidenc i_o.
El 12 de febrer del 2020, Grimes va estrenar el cinquè avançament del disc: Delete Forever.

## Llista de cançons

* So Heavy I Fell Through The Earth
* Darkseid (amb 潘PAN)
* Delete Forever
* Violence (amb i_o)
* 4ÆM
* New Gods
* My Name is Dark
* You'll Miss Me When I'm Not Around
* Before The Fever
* IDORU

## Referències

* 1 2 «GRIMES – MISS ANTHROPOCENE». [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Grimes (4) - Miss Anthropocene» (en anglès). [Consulta: 10 abril 2020].
# Tetraleurodes madagascariensis

Tetraleurodes madagascariensis és un hemípter del gènere Tetraleurodes de la família dels Aleiròdids.
L'espècie va ser descrita científicament per primera vegada per Takahashi el 1951.

## Referències

* ↑ Jon H. Martin & Laurence A. Mound (2007) "An annotated check list of the world’s whiteflies (Insecta: Hemiptera: Aleyrodidae)" Zootaxa 1492: 1-84 Link
# La noche con Fuentes y Cía

La noche... con Fuentes y cía va ser un late show de televisió produït per Globomedia i emès per la cadena espanyola Telecinco entre 2001 i 2005.

## Format

Seguint la fórmula dels programes denominats Late Night, l'espai combinava entrevistes a personatges coneguts pel conductor del programa, impregnades sempre d'un to humorístic, amb actuacions d'un grup de còmics habituals en el programa.
Es va tractar de la primera experiència com a presentador en solitari de Manel Fuentes després del seu pas per Crónicas marcianas, i se saldà amb un rotund èxit de crítica i audiència.

## Els còmics

* Bermúdez (2001-2004).
* Pablo Motos (2001-2002)
* Santi Rodríguez (2001-2004).
* Enrique San Francisco (2001-2004).
* Agustín Jiménez (2002-2005).
* Quequé (2002-2005).
* Eva Hache (2004-2005).
* Ángel Martín (2005).

## Invitats

Entre les més de 150 entrevistats es troben personatges del món de:
* La Música: Julio Iglesias, Alejandro Sanz, David Bisbal, Estopa, George Michael, Enrique Iglesias, Rosario Flores, Mónica Naranjo, Paulina Rubio, Joan Manuel Serrat, Joaquín Sabina, Chayanne, Alaska, Marta Sánchez, Isabel Pantoja, Raphael…
* L'esport: Ronaldo, Fernando Alonso, Pau Gasol, Jesús Gil y Gil, Fernando Romay…
* El periodisme: Javier Sardá, Iñaki Gabilondo, Pedro J. Ramírez, Luis del Olmo, Concha García Campoy, Carlos Herrera, Olga Viza…
* El cinema: Alejandro Amenábar, Pedro Almodóvar, Antonio Banderas, Concha Velasco, Aitana Sánchez-Gijón, Sara Montiel, Victoria Abril…
* La televisió: Emilio Aragón, Nuria Roca, Mamen Mendizábal, Carmen Machi, Paco León, Amparo Baró, Fernando Tejero, Beatriz Carvajal, Imanol Arias, Paz Padilla, Carmen Sevilla, Luis Merlo…
* La política: José Luis Rodríguez Zapatero, Esperanza Aguirre, Felipe González…

## Escenari

El programa es gravava íntegrament al Teatro Alcázar, de Madrid.

## Audiències

El rècord d'audiència es va batre el 30 de març de 2003, en aconseguir-se 1.901.000 espectadors i un 32,3% de quota de pantalla.

## Premis

* Premis Ondas 2002: Nacionals de televisió: Millor programa especialitzat (Guanyador).
* Premis Iris
** 2001: Millor Programa Entreteniment (Guanyador).
** 2002: Millor Programa d'Entreteniment (Nominat).
** 2002: Millor Comunicador de Programes d'Entreteniment (Manel Fuentes) (Nominat).
** 2003: Millor Programa d'Entreteniment (Nominat).
** 2002: Millor Comunicador de Programes d'Entreteniment (Manel Fuentes) (Nominat).
* TP d'Or:
** Manel Fuentes nominat com a Millor Presentador a les edicions de 2001, 2002 i 2003.

## Referències

* Revista Teleprograma. Número 1933. 21 d'abril de 2003.
* ↑ El País. 24 d'agost de 2001. Visto el 30 de desembre de 2008.
* ↑ El Mundo. 11 d'abril de 2003. Visto el 30 de desembre de 2008.
# Districte de Louhans

El Districte de Louhans és un dels cinc districtes del departament francès de Saona i Loira, a la regió de Borgonya-Franc Comtat. Té 8 cantons i 79 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Louhans.

## Cantons

cantó de Beaurepaire-en-Bresse - cantó de Cuiseaux - cantó de Cuisery - cantó de Louhans - cantó de Montpont-en-Bresse - cantó de Montret - cantó de Pierre-de-Bresse - cantó de Saint-Germain-du-Bois

## Vegeu també

* Cantons de Saona i Loira
# Litigi

Un litigi (del llatí litigium) és un conflicte d'interessos qualificat i elevat a una autoritat jurisdiccional per un subjecte de dret amb una intenció o pretensió contra un altre que manifesta una resistència o que s'oposa al plantejament del primer, segons com ho suggereix Francesco Carnelutti.
Alguns autors consideren que el concepte de litigi solament s'aplica al procediment civil en els conflictes contractuals i que en el procés penal s'ha d'utilitzar el terme controvèrsia. No obstant això, s'ha avançat pel que fa a aquesta idea, ja que ara, dins dels processos penals, se sol utilitzar l'acció civil o de rescabalament de danys, la qual cosa dona origen a la responsabilitat extracontractual.
El litigi sol ser sinònim de judici, és a dir, l'acte en el qual les parts es troben per debatre les seves posicions. Per això, no ha de confondre's amb procés judicial, la qual cosa és una sèrie d'activitats jurídiques de caràcter formal encaminades a resoldre un litigi.

## Vegeu també

* Causa penal
Viccionari
# Juan Antonio Rodríguez Marín

Juan Antonio Rodríguez Marín (Xàbia, 8 de febrer de 1939) és un advocat i polític valencià.

## Biografia

Ha estat Professor de Dret Administratiu a l'Escola de Pràctiques Jurídiques d'Alacant, lletrat territorial del Banco Central Hispano (BCE) i president de la Junta del Port d'Alacant. El 1976 integrà al PDLPV de Francisco Zaragoza Gomis, a qui va substituir com a diputat per Alacant a les eleccions generals espanyoles de 1977 per la UCD. Dins del Congrés dels Diputats fou Vocal de les Comissions d'Obres Públiques i Urbanisme i d'Incompatibilitats.
Un cop integrat en la UCD fou escollit regidor a l'ajuntament d'Alacant a les eleccions municipals espanyoles de 1979 i vicepresident de la Diputació d'Alacant el 1979-1983. A les eleccions generals espanyoles de 1982 fou candidat al Senat per la UCD, però no fou escollit.
Després de l'enfonsament de la UCD va seguir les passes de Zaragoza Gomis a la Unión Provincial Alicantina (UPRA) i a la Coalició Electoral Valenciana, amb la que es presentà a les eleccions a les Corts Valencianes de 1987, sense aconseguir ser escollits. Després del fracàs, ingressà al Partit Popular, partit amb el qual fou elegit senador a les eleccions generals espanyoles de 1993 i diputat a Corts Valencianes a les eleccions de 1991, 1995 i 1999. Ha estat senador designat per la Comunitat autònoma de 2004 a 2008, novament regidor de l'Ajuntament d'Alacant el 2003-2004 i membre de la Junta del Govern Local de l'Ajuntament d'Alacant.

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes, III Legislatura». Arxivat de l'original el 2015-04-16. [Consulta: 10 abril 2015].
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes, V Legislatura». Arxivat de l'original el 2015-04-16. [Consulta: 10 abril 2015].
* ↑ Fitxa del Senat, V Legislatura
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Bibliografia

* Javier Paniagua Fuentes i y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.478. ISBN 9788495484802.
# Metre cúbic

El metre cúbic (símbol m³) és la unitat derivada del Sistema Internacional per al volum. És el volum d'un cub amb els costats d'un metre de longitud.
Un metre cúbic equival a 1.000 litres, 1.000 decímetres cúbics, 1.000.000 centímetres cúbics o 35,3 peus cúbics (aproximadament). Un metre cúbic d'aigua pura a una temperatura de 3,98 °C i a una pressió d'una atmosfera, té una massa de 999,972 kg (gairebé una tona). Un quilòmetre cúbic (km³) és el volum d'un cub d'un quilòmetre de costat.

## Referències

* ↑ «Metre cúbic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Volum. Metres quadrats, metres cúbics». Descartes. Matemàtiques interactives. Ministerio de Educación, Cultura y Deporte, 2010. [Consulta: 6 març 2014].
# Textfiles.com

Textfiles.com és un lloc web dedicat a preservar els documents digitals que contenen la història del sistema de taulers d'anuncis (BBS) del món i diverses subcultures, proporcionant així "un cop d'ull a la història d'escriptors i artistes vinculats pels 128 caràcters que l'American Standard Code for Information Interchange (ASCII) els va permetre". El lloc categoritza i emmagatzema milers d'fitxers de text, principalment dels anys vuitanta, però també conté alguns arxius antics i alguns que van ser creats els anys noranta. Es presenta una àmplia gamma de temes, incloent-hi anarquia, art, carding, computadores, drogues, publicacions electròniques, maçoneria, jocs de computadora, hacking, phreaking, política, pirateria informàtica, sexe i OVNIS. El lloc va ser creat i està dirigida per Jason Scott.
El lloc es va posar en línia el 1998, i el 2005 havia recollit 58.227 arxius. El 2017 el lloc tenia una mitjana de 350.000 a 450.000 visitants únics al mes. La majoria dels projectes textfiles.com tenen una perspectiva "complecionista" i intenten reunir la màxima informació possible dins de l'abast decidit.
El lloc també allotja una sèrie de subprojectes amb els seus propis noms d’amfitrió. artscene.textfiles.com té un dipòsit d'art informàtic que inclou intros de crack, art ANSI i ASCII i altres documents relacionats; audio.textfiles.com té un arxiu de fitxers d'àudio, incloses trucades de broma, conferències telefòniques enregistrades amb propietaris de BBS i programes de ràdio de pirates informàtics; cd.textfiles.com conté un arxiu de discos shareware dels anys 90; web.textfiles.com conté fitxers creats després que la World Wide Web entrés en ús generalitzat, aproximadament l'any 1995; bbslist.textfiles.com pretén ser una llista completa de tots els BBS històrics; timeline.textfiles.com està pensat per enumerar tots els esdeveniments importants de la història de les BBS.

## Referències

* ↑ «Net nostalgia: the online museums preserving dolphin gifs and spinning Comic Sans». , 05-02-2017 [Consulta: 6 març 2018].
* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.Scott, Jason. «[Jason Scott T E X T F I L E S D O T C O M]». textfiles.com. [Consulta: 6 març 2018].
* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.Scott, Jason. «[Jason Scott TEXTFILES.COM File Statistics]». textfiles.com. [Consulta: 16 agost 2010].
# Folha de S.Paulo

Folha de S.Paulo, amb els noms alternatius Folha de São Paulo o Folha (en català, “Full de S.Paulo”), és un diari brasiler publicat a la ciutat de São Paulo. A final de 2021, es tractava del segon diari amb més tiratge del país.
Fundada el 19 de febrer de 1921 per un grup de periodistes liderats per Olival Costa i Pedro Cunha, Folha es va crear en oposició al principal diari de la ciutat, O Estado de S. Paulo, que representava les elits econòmiques de l'estat i adoptava una postura més conservadora i continuista.
L'any 1950, totes les edicions van passar a imprimir-se en un edifici del carrer Barão de Campinas i a finals dels anys 60 la seu es va ampliar amb un nou immoble al carrer Barão de Limeira, paral·lel al primer. Actualment, aquest edifici és l'entrada principal de la seu central de l'empresa.
L'any 1986, Folha de S.Paulo es va convertir en el diari de major circulació de tot el país, un lideratge que ha mantingut fins al 2021. L'any 1995, Folha va obrir la seva nova impremta, considerada la més gran i més actualitzada tecnològicament d'Amèrica Llatina. El rècord de circulació i vendes del diari es va aconseguir l'any 1994, batent la marca d'1,1 milions d'unitats en l'edició dominical.
Actualment, Folha de S.Paulo és el centre d'un conglomerat d'activitats en el sector de les telecomunicacions, que inclou diaris, bases de dades, instituts d'opinió i estudi de mercat, agències de notícies, serveis d'informació i entreteniment en temps real, indústria gràfica i logística.

## Notes

* ↑ Excloent-hi el tabloide Super Notícia.

## Referències

* 1 2 «Da criação do jornal ao futuro digital; veja 9,5 marcos da história da Folha» (en portuguès brasiler). Folha de S.Paulo. UOL, 28-02-2016. [Consulta: 8 juny 2022].
* ↑ Yahya, Hanna. «Jornais em 2021: impresso cai 13%; digital sobe 6%» (en portuguès brasiler). Portal 360, 01-02-2022. [Consulta: 7 juny 2022].
* ↑ Taschner, Gisela. Folhas ao vento: análise de um conglomerado jornalístico no Brasil (en portuguès brasiler). Paz e Terra, 1992.
* ↑ Pinto, Ana Estela de Sousa. Folha, 2012. ISBN 978-85-7914-371-7.
* ↑ Viveiros, Ricardo; Eid, Marco Antônio. O Signo da Verdade (en portuguès brasiler). São Paulo: Summus, 2007. ISBN 978-85-323-0365-3.
* ↑ «Media and Communications: Brazil» (en anglès). Portals to the World. Arxivat de l'original el 2006-02-25. [Consulta: 8 juny 2022].

## Bibliografia complementària

* Pilagallo, Oscar. História da imprensa paulista : jornalismo e poder de D. Pedro a Dilma. São Paulo, SP: Três Estrelas, 2011. ISBN 978-85-65339-01-8.

## Enllaços externs

* Folha de S. Paulo (portuguès)
# La noche de los asesinos

La noche de los asesinos és una pel·lícula espanyola de terror del 1974 dirigida per Jesús Franco Manera.
Tot i que els crèdits inicials li atribueixen a Edgar Allan Poe, el tema està basat lliurement en el drama de John Willard The Cat and the Canary, ja portat a la pantalla nombroses vegades, començant per pel·lícula muda de Paul Leni The Cat and The Canary . En una entrevista, Jesús Franco va dir que també es va basar en el treball d'Edgar Wallace.
Va ser rodada a Alacant i Oriola.

## Argument

En un castell a Louisiana un criminal emmascarat assassina el propietari Lord Marion. Quan la seva família va al castell per tal de llegir-ne el testament, aleshores segresta la seva esposa, lady Cecilia, que mor ofegada lligada a un penya-segat. L'investigador del cas, inspector Bore, anirà descobrint poc a poc secrets inconfessables de la família.

## Repartiment

* Alberto Dalbés: Major Oliver Brooks / Lord Archibald Percival Marion
* Evelyne Scott: Marta Tobias
* William Berger: Baró Simon Tobias
* Maribel Hidalgo: Lady Cecilia Marion
* Lina Romay: Rita Derian
* Vicente Roca: Inspector Bore
* Yelena Samarina: Deborah Potts
* Antonio Mayans: Alfred Marion
* Ángel Menéndez: Jennings, el fals Lord Marion
* Luis Barboo: Rufus Potts
* Dan van Husen: Albert Pagan
* Jesús Franco: Eddy, l'assistent del Majore Brooks

## Edició DVD

La pel·lícula es va estrenar lsa Estats Units sota el títol Night of the Assassins per Image Entertainment, en idioma original amb subtítols en anglès, en format original i en versió completa. El mateix DVD va ser reeditat a Gran Bretanya per Tartan Video.

## Referències

* ↑ Roberto Curti, Sospiri, a Succubus 2. Guida al cinema di Jess Franco, Nocturno Dossier allegato a Nocturno Cinema n. 61, Anno XII, agosto 2007, a cura di Roberto Curti e Francesco Cesari, p.21.
* ↑ Night of the Assassins a grindhousedatabase.com

## Bibliografia

* (francès) Alain Petit, Manacoa Files V, Cine-Zine-Zone 121, pp. 319–321.
* (anglès) Lucas Balbo, Peter Blumenstock, Christian Kessler, Tim Lucas, Obsession - The Films of Jess Franco, 1993, pp. 104–105.

## Enllaços externs

* La noche de los asesinos a YouTube
# Districte de Luabo

El districte de Luabo és un districte de Moçambic, situat a la província de Zambézia. Fou creat en 2013. Limita al nord amb el districte d'Inhassunge, a l'oest amb el districte de Mopeia, a l'est amb el districte de Chinde i al sud amb el districte de Marromeu de la província de Sofala, de la qual està separat pel riu Zambeze. El districte fou creat com a elevació a aquesta categoria del posto administrativo de Luabo, que era part del districte de Chinde.
Històricament, l'activitat econòmica més important al districte ha estat la producció de sucre de les plantacions i unitats fabrils de Sena Sugar Estates. Actualment la seva successora, la Companhia de Sena, ha rehabilitat les plantacions als marges del riu Zambeze.

## Referències

* ↑ Lei nº 26/2013 (Cria novos Distritos por Província), publicada no Boletim da República nº 101, I Série, de 18 de Dezembro de 2013, pág. 1059-1061 (3)
* ↑ «Chongoene, Limpopo e Mapai promovidos oficialmente à categoria de Distrito», 07-05-2016. Arxivat de l'original el 2016-08-16. [Consulta: 19 setembre 2016].
* ↑ Lei nº 28/2013 (Transfere áreas entre Distritos por Província), publicada no Boletim da República nº 101, I Série, de 18 de Dezembro de 2013, pág. 1062 (1)
* ↑ História da Sidul Arxivat 2008-09-22 a Wayback Machine..