OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parc Nacional del Bosc del Gir

El Parc Nacional del Bosc de Gir (també conegut en hindi com Sasan-Gir: गिर वन) és un parc nacional indi situat a l'estat de Gujarat.
El parc es troba a l'interior d'una reserva natural que el govern indi anomena sanctuary en anglès (santuari), terme anglosaxó destinat a enclavaments i territoris que un govern destina oficialment a la protecció d'espècies salvatges en perill d'extinció. És una de les àrees protegides més importants d'Àsia per ser l'únic lloc del món on sobreviuen individus salvatges del lleó asiàtic (Panthera leo persica).
Establert el 1965, el territori total (d'uns 1412 km²) per a tota la zona protegida pel parc nacional i 1.153 quilòmetres quadrats per al santuari, el parc està situat a uns 43 km al nord-est de Somnath, 65 km al sud-est de Junagadh, ciutat del districte del mateix nom a la península de kathiawar (estat de Guyarat, a l'Índia) i 60 km al sud-oest d'Amreli.
Avui dia, la diversitat de la fauna i la flora de Gir és deguda a la contínua col·laboració del departament de boscos del govern amb els persistents esforços de naturalistes i ONG. El cens d'abril del 2005 va exposar que la població de lleons a Gir era de 359, un increment de 32 respecte al cens del 2001, mentre que el cens d'abril del 2010 va revelar que l'augment va pujar fins als 411 lleons (52 més que en el cens anterior). El Lion Breeding Programme ('programa de criança de lleons') ha alimentat i criat uns 180 lleons en captivitat des que va començar a funcionar.

## Referències

* ↑ «Forest Enviornment Department | Wildlife | Gir National Park & Wildlife Sanctuary», 22-11-2015. Arxivat de l'original el 2015-11-22. [Consulta: 15 febrer 2022].
# Hesiqui Egipci

Hesiqui Egipci (en llatí Hesychius Aegyptus, en grec antic Ἡσύχιος) fou un bisbe d'Egipte que va patir martiri durant l'anomenada persecució de Dioclecià i els seus successors, cap als anys 310 o 311.
No és clar si va morir a Alexandria o en un altre lloc. Alguns historiadors pensen que Hesiqui va ser el bisbe que va revisar la Septuaginta o Bíblia dels setanta, revisió que s'usava a les esglésies egípcies i a les dels voltants. Fabricius l'identifica amb Hesiqui d'Alexandria, autor del Lexicon, però altres autors no hi estan d'acord.

## Referències

* ↑ 3.Hesychius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 446
# Sant Sebastià de Sant Joan de Pladecorts

Sant Sebastià de Sant Joan de Pladecorts és una ermita del poble de Sant Joan de Pladecorts, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada en el sector nord del poble, just al nord del nucli del poble format al llarg de la carretera del Voló a Ceret.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «152 - Sant Joan Pla de Corts». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Clos, Jany. «La chapelle Saint-Sébastien (Saint-Jean-de-Pla-de-Corts)». A: 66 églises et chapelles romanes en vallée du Tech. Itinéraires historiques, culturels, artistiques et paysagers au coeur du Pays Catalan. Ceret: Mag-grup, 2013 (Itinéraires romans en Catalogne). ISBN 978-2-9545023-0-4.
* Gavín, Josep M. «Vall 71. Sant Sebastià de Sant Joan de Pladecorts». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Sant Joan de Pladecorts». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La capella de Sant Sebastià de Sant Joan de Pladecorts en els ortofotomapes de l'IGN
# Chapel Hill (Tennessee)

Chapel Hill és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 943 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chapel Hill tenia 943 habitants, 396 habitatges, i 277 famílies. La densitat de població era de 265,8 habitants/km².
Dels 396 habitatges en un 30,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,3% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 27,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 18,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.173$ i la renda mediana per família de 45.521$. Els homes tenien una renda mediana de 36.000$ mentre que les dones 24.286$. La renda per capita de la població era de 18.283$. Entorn del 4,6% de les famílies i el 8,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chapel Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chapel Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# GP Ouest France-Plouay 2009

El GP Ouest France-Plouay 2009 és una cursa ciclista que es disputà el 23 d'agost de 2009 pels voltants de Plouay, a la Bretanya. Es disputen 12 voltes a un circuit per completar un total de 229,2 km.
La cursa fou guanyada per l'australià Simon Gerrans, seguit del francès Pierrick Fédrigo i l'alemany Paul Martens. Gerrans s'imposà a l'esprint a un grup de cinc ciclistes que s'havia escapat del gran grup.

## Classificació general

| Posició | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Simon Gerrans | Cervélo TestTeam | 5h 58' 53" |
| 2 | Pierrick Fédrigo | Bbox Bouygues Telecom | m. t. |
| 3 | Paul Martens | Rabobank ProTeam | m. t. |
| 4 | Anthony Roux | FDJ | m. t. |
| 5 | Daniel Martin | Garmin–Slipstream | m. t. |
| 6 | Luis León Sánchez Gil | Caisse d'Epargne | + 3" |
| 7 | Samuel Dumoulin | Cofidis | m. t. |
| 8 | Maksim Iglinski | Astana Qazaqstan Team | m. t. |
| 9 | Frédéric Guesdon | FDJ | m. t. |
| 10 | Jesús del Nero | Fuji–Servetto | m. t. |

## Enllaços externs

* 2009 GP Ouest-France Arxivat 2009-07-11 a Wayback Machine.
# Elga

Elga (en rus: Эльга) és un poble (un possiólok) del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 tenia 152 habitants. Pertany al districte rural de Verkhnebureïnski.

## Referències

* ↑ Оценка численности постоянного населения Хабаровского края на начало 2011 года по муниципальным образованиям Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine.
# La Móra

«La Móra» té aquests significats:
* La Móra Comdal, poble del municipi d'Odèn
* La Móra (Granyanella), poble del municipi de Granyanella
* La Móra (Navès), església de Navès
* La Móra (el Port de la Selva), poble del Port de la Selva
* La Móra (Sagàs), masia de Sagàs
* la Móra (Viladasens), mas al Gironès
# Hortoneda (Clariana de Cardener)

Hortoneda és una de les quatre entitats de població del municipi de Clariana de Cardener (Solsonès). No té cap nucli de poblament agrupat.

## Poble
### Història

Hortoneda és un nucli de poblament dispers que ja apareix esmentat a la documentació medieval des del segle xi amb el nom d"Orto Regis" i l'església de Sant Pere. Judicialment Hortoneda formava un castell o quadra pròpia integrada dins del vescomtat de Cardona. A nivell religiós, aquest nucli formava una sufragània, Sant Pere d'Hortoneda, que depenia de la parròquia de Sant Martí de Riner.
L'any 1252 Ponç IV de Cervera i la seva muller Romia vengueren el terme "qui vocatur Ortoneda" a Ponç de Vilaró pel preu de 4.200 sous barcelonesos. Aleshores el castell d'Hortoneda tenia uns 11 masos repartits entre el territori circumdant. Al llarg de la baixa edat mitjana el nombre de masos afocats d'Hortoneda es redueix considerablement fins a quatre masos, nombre que perdurarà durant tota l'època moderna i bona part de la contemporània.
Aquests masos eren: Can Blanc, Cal Miró, la Codina i l'Oliva. Depenent del moment històric, altres cases veïnes com Gargallosa, Través o can Nadal, també eren considerades part del terme castral d'Hortoneda o de la seva sufragània.
L'església de Sant Pere d'Hortoneda està adossada a la casa de Can Blanc. Tot i l'origen romànic del petit oratori, l'aspecte actual és fruit de les reformes que va patir a principis de segle xvi i que van culminar durant les dècades següents amb la instal·lació d'un vistós campanar d'espadanya.
Durant el segle xix, Hortoneda va perdre les seves condicions jurídiques i religioses tradicionals. A nivell eclesiàstic va passar a ser una sufragània de la parroquial de Santa Susanna, i a nivell administratiu es va annexionar al municipi de Clariana del Cardener.

### Demografia

Evolució demogràfica :
| Any | Nucli urbà | Nucli urbà | Nucli urbà | Poblament dispers | Poblament dispers | Poblament dispers | Total |
| Any | Homes | Dones | Total | Homes | Dones | Total | Total |
| 2000 | 0 | 0 | 0 | 13 | 9 | 22 | 22 |
| 2001 | 0 | 0 | 0 | 13 | 9 | 22 | 22 |
| 2002 | 0 | 0 | 0 | 15 | 8 | 23 | 23 |
| 2003 | 0 | 0 | 0 | 14 | 10 | 24 | 24 |
| 2004 | 0 | 0 | 0 | 16 | 11 | 27 | 27 |
| 2005 | 0 | 0 | 0 | 16 | 10 | 26 | 26 |
| 2006 | 0 | 0 | 0 | 14 | 9 | 23 | 23 |
| 2007 | 0 | 0 | 0 | 14 | 8 | 22 | 22 |
| 2008 | 0 | 0 | 0 | 14 | 10 | 24 | 24 |
| Font: INE ||||||||

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
* 1 2 3 BACH I RIU, Antoni. Masies del Solsonès. Solsona: Consell Comarcal del Solsonès, Abril de 1995, p.71. DL L. 418-1995.
* ↑ «Art Medieval». [Consulta: 3 abril 2019].
* ↑ GALERA I PEDROSA, Andreu. La castlania del castell de Riner. Solsona: Pagès editors, 2011, p. 53. ISBN 9788499751146.
# Sant Sebastià de Sant Feliu de Pallerols

Sant Sebastià de Sant Feliu de Pallerols és una ermita del municipi de Sant Feliu de Pallerols (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'ermita de Sant Sebastià és d'una sola nau, amb absis pla i una petita estança en un costat. La nau està coberta amb arc de mig punt i una motllura que imita un entaulament recorre la part superior dels murs laterals.
El parament de la meitat inferior de la façana principal és de carreus grans i ben treballats, mentre que la part superior és de pedra petita i irregular. La porta és allindanada i està emmarcada, a una certa distància, per dues pilastres que aguanten un entaulament sobre el qual hi ha la forma d'un frontó triangular buit coronat per una creu. A la part superior de la façana hi ha un òcul i acaba en un petit campanar d'espadanya d'un sol ull.

## Història

Aquesta capella ja apareix documentada l'any 1570 com a Sacellum divi Sebastiani, l'origen de la qual és un oratori al costat de la via romana precursora del camí ral d'època medieval.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Sebastià de Sant Feliu de Pallerols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Col·legi Públic Josep Boada

El Col·legi Públic Josep Boada és una escola de Riudarenes (Selva). L'edifici és una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Edifici

Edifici de planta baixa, format per cinc cossos. El cos central té a la façana principal un frontó neoclàssic, porta de mig punt i dues finestres també amb frontó. Els cossos laterals són dobles i tenen tres arcades cadascun i acaben amb una cornisa ondulada a la part superior i coronades als vèrtexs per florons de pedra.
El parament és arrebossat i pintat, i als murs laterals s'aprecien les pilastres que sobresurten del mur. El recinte està tancat per un mur baix amb reixa i al davant de la façana principal hi ha un gran pati-jardí amb arbres i força vegetació.

## Història

Des de mitjans del segle xix a Riudarenes les aules estaven habilitades en cases particulars llogades per l'Ajuntament, fet que rebia queixes constants dels inspectors d'ensenyament. L'any 1927 l'Ajuntament, assabentat dels decrets oficials que impulsaven una campanya de construccions escolars, demanà a l'arquitecte escolar de Barcelona Martorell que visités el poble per realitzar un primer informe. El dia 10 de desembre el ple de l'Ajuntament decidí encarregar l'obra a l'arquitecte barceloní Bienvenido Rius. Pocs mesos després, l'alcalde, Lluís Ribera, va cedir els terrenys on s'edificaria l'escola. El 3 de juliol de 1928 l'arquitecte Rius presentà els plànols i pressupost, que van ser aprovats pel ple de l'Ajuntament sis mesos després. Les obres començaren el març de 1929 i s'inauguraren el 15 de setembre del mateix any. La Caixa concedí el préstec de 55.000  ptes. amortitzables en vint anys. Miquel Viñals Argay, paleta de Sils i Lluís Massaguer Frigola, fuster de Torroella van ser els constructors.
El 1962 l'Ajuntament decidí l'ampliació de les escoles, que la va fer l'arquitecte Josep Claret Rubira l'any 1964 i s'inaugurà el 1966. El 1967 el mal estat de la construcció va fer necessària la reparació d'algunes estructures. El 1969 es construí un porxo i s'amplià l'edifici de parvulari, i el 1970 es feu una tanca, l'any següent es construí el menjador a l'ala oest de l'edifici. Finalment, el 1981 es rehabilità l'edifici i els alumnes van haver de ser allotjats en aules provisionals en diferents llocs del poble. Als anys noranta s'hi van fer noves obres de rehabilitació.

## Referències

* 1 2 3 4 «Col·legi Públic Josep Boada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Fábio Felício

Fábio Alexandre Duarte Felício (Faro, 2 de maig de 1982) és un exfutbolista portuguès, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Comença la seua carrera professional al club de la seua ciutat, el SC Farense, amb qui debuta a la màxima categoria lusa. Continua al S.C. Olhanense del veí Algarve. Després d'una temporada a l'Académica de Coimbra, recala a la União de Leiria, tot convertint-se en una de les peces importants de l'equip, classificant-se en dues ocasions per a la Intertoto. Crida l'atenció de la Reial Societat, de la primera divisió espanyola, on només hi roman uns mesos.
El 2007 marxa a la competició russa per militar al FC Rubin Kazan. Comença de titular, però prompte perd la plaça, sent cedit al CS Marítimo i l'Asteras. Al desembre del 2009 fitxa pel Vitória de Guimarães.

## Referències

* ↑ «Тренер - золото» (en russian). Российская газета, 19-11-2008 [Consulta: 29 setembre 2009].
# Equilibri de solubilitat

L'equilibri de solubilitat és un tipus d'equilibri dinàmic. Existeix quan un enllaç químic en estat sòlid està en equilibri químic amb una solució d'aquest compost. El sòlid es pot dissoldre sense canvis, amb dissociació o amb reacció química amb un altre constituent del sovent, com un àcid o una base alcalina. Cada tipus d'equilibri es caracteritza per una constant d'equilibri dependent de la temperatura. Els equilibris de solubilitat són importants en productes farmacèutics, del medi ambient i molts altres. L'equilibri de solubilitat és un exemple d'equilibri dinàmic en el qual algunes molècules individuals migren entre les fases de sòlid i de dissolució de manera que les taxes de dissolució i precipitació químiques són iguals una respecte a l'altra. Quan s'estableix l'equilibri es diu que la solució està saturada. La concentració del solut dins la solució saturada es coneix sota el nom de solubilitat. Les unitats de la solubilitat poden ser molar (mol dm$^{−3}$) o expressades en forma de massa per unitat de volum, com μg ml$^{−1}$. La solubilitat depèn de la temperatura. Una solució que conté més concentració de soluts que la seva solubilitat es diu que està sobresaturada. Una solució sobresaturada pot ser induïda a passar a l'equilibri afegint una "llavor" la qual pot ser un petit cristall al solut o una petita partícula sòlida que iniciï la precipitació.
Hi ha tres tipus principals de criteris d'equilibri.
* Dissolució simple.
* Dissolució en dissociació. Aquest és característica de les sals. La constant d'equilibri es coneix en aquest cas com el "producte de solubilitat".
* Dissolució amb reacció. Aquest és característic de la dissolució d'àcids febles o bases febles en un medi aquós amb el pH variant.
En cada cas una constant d'equilibri pot especificar-se com el quocient d'activitats. Aquesta constant d'equilibri no té dimensions com tampoc la té l'activitat química.

## Enllaços externs

* IUPAC-NIST Base de dades de solubilitat
* Productes de solubilitat de compostos inorgànics simples Arxivat 2006-05-25 a Wayback Machine.
* Solubility challenge Prediu la solubilitat sobre una base de dades de 1.000 molècules,
# La Barda

La Barda (en francès Labarde) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 427 | 435 | 445 | 453 | 695 | 635 | 621 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Liliane Monnereau | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Panaque purusiensis

Panaque purusiensis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1889. Preliminary notes on South American Nematognathi. II. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 2. 28-56.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Gosline, William A. 1947. Contributions to the classification of the Loricariid catfishes. Archos. Mus. Nat., Rio de Janeiro, 41:79-144.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* La Monte, F. 1935. Fishes from Rio Jurua and Rio Purus, Brazilian Amazonas. Am. Mus. Novit. Núm. 784: 1-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sands, David. 1988. A Fishkeeper's Guide to South American Catfishes. Tetra Press, Nova Jersey, Estats Units. 117pp.
* Schaefer, S.A. 2003. Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Illa Tortuga

«Illa Tortuga» té aquests significats:
* Illa Tortuga (Galápagos), illa equatoriana a l'arxipèlag de les Galápagos
* Illa Tortuga (Mèxic), illa al golf de Califòrnia
* Illa Tortuga (Perú), petita illa peruana a la costa de l'Oceà Pacífic al nord de Lima
* Illa de la Tortuga, illa de l'oceà Atlàntic al nord-oest de la República d'Haití
* Illa Tortuga, illa principal de l'arxipèlag veneçolà de La Tortuga
# Sale (Tràcia)

Sale (en grec antic Σάλη) era una antiga ciutat de la costa de Tràcia, a la part oest de la desembocadura de l'Hebros, i no gaire lluny de Zone i de Dorisc. És esmentada per Heròdot com una colònia de Samotràcia.

## Referències

* ↑ «Herodotus, The Histories, book 7, chapter 59». [Consulta: 8 gener 2021].
Viccionari
# Frederic I d'Arborea

Frederic I d'Arborea fou fill de Leonor d'Arborea i de Brancaleone Doria. Fou proclamat jutge d'Arborea pel Parlament el 1383 juntament amb son germà Marià V d'Arborea. Va governar sota regència de la seva mare. Va acompanyar al seu pare Brancaleone en bona part de les revoltes sardes contra la Corona d'Aragó.
Va morir el 1388 i el va succeir el seu germà Marià V d'Arborea.

## Matrimoni i descendència

Federic I d'Arborea es casà amb Blanchina Guarco (filla del Dogo de Gènova, Nicolò Guarco). El matrimoni només tingué una filla, en Federic morirà amb ella, Benedetta d'Arborea.
# Escola Virginalista anglesa

S'anomenen virginalistes (virginalists) els compositors de teclat anglesos de finals del període Tudor i principis del període de Jaume I.
El terme s'aplica també a vegades a altres compositors europeus del nord de la mateixa època com Jan Pieterszoon Sweelinck i Samuel Scheidt.

## Virginalistes anglesos

* John Blitheman
* John Brau
* William Byrd
* Giles Farnaby
* Richard Farnaby
* Orlando Gibbons
* William Inglot
* Thomas Morley
* John Munday
* Martin Peerson
* Peter Philips
* Ferdinando Richardson
* William Tisdale
* Thomas Tomkins

## Vegeu també

* Virginals

## Referències

* ↑ Glyn, Margaret H. «The National School of Virginal Music in Elizabethan Times». Proceedings of the Musical Association, 43, 1916, pàg. 29–49. ISSN: 0958-8442.
* ↑ Apel, Willi. The History of Keyboard Music to 1700 (en anglès). Indiana University Press, 1997. ISBN 978-0-253-21141-5.