OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria Carme Cardó i Soler

Maria Carme Cardó i Soler (El Vendrell, 1928) és una activista cultural i professora de català.
Va ser professora de català durant el franquisme i els primers anys de la democràcia. Des del menjador de casa seva, va formar desenes de mestres que després van poder incorporar-se a les escoles quan es va iniciar la catalanització del sistema educatiu. Posteriorment, va ser directora de l'Escola Àngel Guimerà del Vendrell. Va participar en la creació de la Fundació Santa Teresa del Vendrell. La seva tasca cultural inclou l'impuls del Festival de Teatre Infantil del Baix Penedès i la creació del Concurs Literari de Sant Jordi del Vendrell, la participació en l'Associació Musical Pau Casals, el setmanari Informes del Baix Penedès. També va cedir el llegat familiar de Joan Ramon Soler a l'Arxiu del Vendrell.
Al llarg de la seva trajectòria, ha rebut diversos premis i homenatges, com el premi Teresina Martorell o els homenatges dels exalumnes de l'any 1981 i 2018. El 2022 la Generalitat li va concedir la Creu de Sant Jordi per la seva tasca en l'ensenyament del català i la quantitat de projectes pedagògics i culturals impulsats al llarg de la seva trajectòria. El 2022 també fou nomenada filla predilecta de la ciutat del Vendrell per la seva tasca en favor de la cultura i la igualtat.

## Referències

* ↑ «Les formiguetes de la llengua». [Consulta: 15 agost 2022].
* 1 2 3 4 5 «El Vendrell nombra a Maria Carme Cardó Hija ilustre» (en espanyol europeu). [Consulta: 15 agost 2022].
* ↑ «40 anys del Concurs Literari Sant Jordi». [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ «Informe Baix Penedès (1978-1983), 17/8/1978». [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ «Èxit de públic en la presentació del llibre dedicat al poeta i farmacèutic vendrellenc Joan Ramon i Soler (1851-1900)». [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ «Premi Teresina Martorell». Arxivat de l'original el 2022-06-22. [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ «Informe Baix Penedès (1978-1983), 24/7/1981». [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ «La vendrellenca Maria Carme Cardó, l’ampostina Mari Chordà i El Círcol de Reus, Creus de Sant Jordi» (en espanyol europeu). [Consulta: 15 agost 2022].
# Marianne Mendt

Marianne Mendt, nom artístic de Marianne Krupicka (Viena, 29 de setembre de 1945), és una cantant, lletrista i actriu austríaca.

## Biografia

És considerada una de les pioneres del pop austríac i una artista que al llarg de la seva carrera ha estat versàtil. Va començar la seva carrera musical de jove, malgrat les protestes del seus pares. Va formar-se en cant i piano i va ser membre del cor infantil del Conservatori de Viena. Més tard, va treballar breument com a oficinista, però després es va dedicar en exclusiva a la seva activitat com a cantant. Immediatament, va realitzar una gira per Europa amb la seva banda com a cantant i baixista. El 1970 va tornar a Viena i va assolir molt d'èxit amb la cançó A Glockn, die 24 Stunden läut de Gerhard Bronner. El mateix any va guanyar amb ella el concurs de talents de televisió Showchance i l'any següent va participar amb la cançó Musik, escrita en dialecte alemany vienès, al Festival d'Eurovisió de 1971.
Ha exercit també com a actriu cantant a musicals, actuant a obres de teatre i programes de televisió. Va destacar en el seu paper de Gitti Schimek a la sèrie Kaisermühlenblues. Ha estat professora del Conservatori de Viena i del Seminari Reinhardt entre 1989 i 1990. També és promotora de la música jazz al seu país, el 2004 va ser fundadora del MM Jazz Festival, ha donat suport a joves músics de jazz i presenta habitualment el programa Jazz Mendt Live per a Radio Niederösterreich, a la regió de Baixa Àustria.
El 2014 va ser reconeguda per la seva tasca de promoció de la música a Àustria i va rebre el títol professional de professora per part de la Cancelleria Federal. El 3 d'abril de 2016 va rebre el Premi Amadeus per la seva trajectòria professional.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Marianne Mendt wurde „Frau Professor“» (en alemany). ORF, 14-09-2014.
* 1 2 3 Komberger, Monika. «Mendt (eig. Krupicka), Mariann» (en alemany). Osterreichisches Musiklexikon online. Osterreichisches Musiklexikon online, 13-11-2019. [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ Motschenbacher, Heiko. Language, Normativity and Europeanisation: Discursive Evidence from the Eurovision Song Contest (en anglès). Londres: Palgrave Macmillan, 2016, p. 140.
* ↑ «Marianne Mendt erhält Amadeus Award für Lebenswerk» (en alemany). ORF, 21-04-2016.
# Masia del Vicenç

La Masia del Vicenç és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici principal rectangular amb planta baixa i dos pisos, de notables dimensions (21 x 9 m en planta) i amb diverses edificacions annexes d'anterior ús agrícola i ramader, juntament amb l'antiga pallissa.

## Referències

* ↑ «Masia del Vicenç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Maricopa

«Maricopa» té aquests significats:
* Llengua maricopa, llengua subjecte-objecte-verb
* Maricopa, relatiu o pertanyent als maricopes, tribu índia del grup de llengües yuma-cochimí
* Maricopa (Arizona), població dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2009 tenia una població de 44.691 habitants. Segons el cens del 2000
* Maricopa (Califòrnia), població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
* Comtat de Maricopa, Arizona, a la part sud-central de l'estat nord-americà d'Arizona. L'oficina del cens dels Estats Units va estimar que la seva població
# Maximiliano Caldas

Maximiliano Caldas (San Isidro, 9 de març de 1973) Maximiliano Jorge "Max" Caldas és un defensa argentí d'hoquei herba, que va debutar amb la selecció nacional el 1994 i va competir pel seu país natal als Jocs Olímpics d'estiu de 1996 i als Jocs Olímpics d'estiu de 2004.
Caldas, l'antic marit de la jugadora olímpica australiana d'hoquei Alyson Annan, va jugar durant quatre anys als Països Baixos, a l'HC Klein Zwitserland, abans de retirar-se per lesió. Després va començar una carrera com a entrenador d'hoquei. El seu primer equip va ser el Leiden Heren 1 (Masculí), que va quedar segon a l'eerste klasse holandès (1a classe). Caldas va entrenar l'Amsterdam Dames 1 (Femení) a la 'Hoofdklasse' holandesa (Divisió d'Honor) des de l'estiu del 2006. Caldas va ser l'entrenador ajudant de la selecció holandesa femenina, que es va convertir en campiona del món el 8 d'octubre de 2006 i va aconseguir la medalla d'or als Jocs Olímpics d'estiu de 2008 a Pequín, República Popular de la Xina. El 2010 Maximiliano Caldas va començar a entrenar la selecció holandesa femenina, amb qui va guanyar l'or als jocs de Londres 2012, la Lliga Muncial d'hoquei el 2013 i la Copa del Món el 2014 a la Haia. Més endavant va ser el seleccionador de l'equip holandès masculí, amb qui va aconseguir dos europeus. Actualment, està al capdavant de la selecció espanyola d'hoquei masculí i viu a Sant Cugat del Vallès.

## Referències

* ↑ Hannan, Liz. "Divided in sport, united in love: two women and a baby boy". The Sunday Age, July 1, 2007. Retrieved on 18 May 2011
# Marina Ferragut Castillo

Marina Ferragut Castillo (Premià de Mar, Maresme, 11 de febrer de 1972) és una jugadora de bàsquet catalana, ja retirada. Amb 253 participacions és la segona jugadora de bàsquet, amb un major nombre d'intervencions en la història de la selecció espanyola femenina de bàsquet. Va debutar en el Bàsquet Manresa (Font-Vella), aconseguint els seus majors èxits esportius en el Ros Casares. A l'abril de 2011 anuncia la seva retirada de la pràctica activa del bàsquet, després de 25 anys de carrera.
Marina, junt a Carlota Castrejana i Elisabeth Cebrián va formar part del centre Segle XXI que tenia per objectiu aconseguir un salt qualitatiu al bàsquet femení de cara als Jocs Olímpics de Barcelona 92.
El joc de Marina Ferragut va evolucionar amb el pas del temps, es va acabar convertint en una gran llançadora de triples. Una disciplina que va esdevenir la seva especialitat gràcies al seu treball i constància. Un dels seus triples va significar la primera Final Four en la història del Ros Casares.

## Palmarès
### Clubs

* 6 Lliga espanyola de bàsquet femenina: 1994-95, 1995-96, 2000-01, 2006-07, 2007-08, 2008-09
* 5 Copa espanyola de bàsquet femenina: 1992-93, 1994-95, 2006-07, 2007-08, 2008-09
* 1 Lliga brasilera de bàsquet femenina: 1998-99
* 1 Lliga sud-americana de bàsquet femenina: 1998-99

### Selecció espanyola

* 5è lloc als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992
* 1 medalla d'or al Campionat d'Europa de bàsquet femení: 1993
* 3 medalles de bronze al Campionat d'Europa de bàsquet femení: 2001, 2003, 2005
* 1 medalla de bronze als Jocs Mediterranis de 1993

## Referències

* ↑ «Marina Ferragut Castillo». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ feb.es Todas las jugadoras internacionales
* ↑ Se retira Marina Ferragut
* ↑ «'Siglo XXI' es la fábrica del baloncesto femenino español» (en castellà). Baloncesto.as.com, 09-07-2014. [Consulta: juny 2015].
* ↑ «Olímpicos, deportistas y ahora universitarios tras sacar el acceso a la Universidad para mayores de 25 años». Coe.es, 20-06-2011. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2013. [Consulta: juny 2015].

## Enllaços externs

* Dades i test de Ferragut en Febr
* Entrevista en marca
* Fitxa Marina Ferragut Castillo - FEB
# Melderomer Col·lectiu Audiovisual

Melderomer Col·lectiu Audiovisual és una associació d'estudiants de comunicació audiovisual i periodisme. Naix l'abril de 2011 a Gandia amb la finalitat de fer divulgació, difondre esdeveniments i donar veu a persones i associacions que els grans mitjans no cobrixen Al seu web ofereixen informació d'actualitat amb la publicació d'un o diversos reportatges setmanals en format audiovisual sobre les últimes protestes que hagen tingut lloc o bé amb entrevistes o vídeos de temàtica diversa. També hi realitzen retransmissions en directe per flux de dades i campanyes especials que busquen la participació dels usuaris com el #Critifalles. El novembre de 2012 estrenen el documental MengemSA, sobre alternatives als models agroalimentaris dominants al País Valencià, realitzat amb el suport de la Universitat Politècnica de València. El 2012 són guardonats amb el Premi al Mitjà de Comunicació més compromès amb la gent jove pel Consell Nacional de la Joventut de Catalunya.

## Referències

* ↑ «'Som de la línia #síalvalencià', un vídeo del col·lectiu audiovisual Melderomer».
* ↑ «Nosaltres / Melderomer.tv». Arxivat de l'original el 2012-04-18.
* ↑ «Els hereus de l'informatiu».
* ↑ «La FiGA reúne a 300 personas en la cena popular pese a la lluvia».
* ↑ «#Critifalles agrupa les falles més crítiques».
* ↑ Estrena del documental MengemSA, Setmanari de Comunicació Directa.
* ↑ Guillem, Sanchis. «Mort i reviscolament del camp».
* ↑ Representants d'entitats juvenils i de la societat civil celebren l'11è Sopar de l'Associacionisme Jove Català Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., Consell Nacional de la Joventut de Catalunya.

## Enllaços externs

* Web Oficial de Melderomer Col·lectiu Audiovisual Arxivat 2012-04-18 a Wayback Machine.
* Entrevista a Ràdio Klara
# Marit Bjørgen

Marit Bjørgen (Trondheim, 21 de març de 1980) és una esquiadora de fons noruega, una de les més destacades de la dècada del 2000.

## Biografia

Va néixer el 21 de març de 1980 a la ciutat de Trondheim, població situada al comtat de Sør-Trøndelag.

## Carrera esportiva

Considerada una de les millors esquiadores de fons de tots els temps, als 21 anys va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units), on finalitzà segona en la prova de 4x5 km. relleus, així com catorzena en els 30 km i cinquantena en els 15 quilòmetres individuals. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia), aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova dels 10 km., a més de finalitzar quarta en els prova per equips, cinquena en els relleus 4x5 km. i divuitena en la prova d'esprint. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà) aconseguí guanyar cinc medalles olímpiques, en totes les modalitats en les quals participà: la medalla d'or en els 15 km. persecució, l'esprint individual i la prova de relleus 4x5 km., així com la medalla de plata en els 30 km. clàssics i la medalla de bronze en els 15 km. lliures.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat nou medalles en el Campionat del Món d'esquí nòrdic, destacant quatre medalles d'or.

## Enllaços externs

* (anglès) www.fis-ski.com - Marit Bjørgen Arxivat 2010-02-22 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «Marit Bjørgen | enciclopèdia.cat». [Consulta: 3 febrer 2021].
# Marina Prat Vidal

Marina Prat Vidal (Vilanova i la Geltrú, el Garraf, 12 de febrer de 1951) és una atleta, fondista i maratoniana catalana, que ha estat diversos cops campiona de marató i mitja marató de Catalunya i d'Espanya.
Es va formar estudiant comerç, però professionalment exercí com a professora d'educació física. En un primer moment, començà a córrer com un exercici de rehabilitació, després de patir un accident, amb 30 anys. Joan Ramon Gálvez s'hi va fixar i es convertí en el seu entrenador. Ho fou tretze anys, durant tota la seva carrera esportiva, fins a la seva retirada de l'alta competició, el 1994.
Va començar amb el cros, després seguí amb carreres de pista de 3.000, 5.000 i 10.000 metres, i acabà passant-se a curses de 20 quilòmetres, de mitja marató i marató, prova en la qual ha obtingut els millors èxits. Posteriorment, acabà convertint-se en campiona d'Espanya de marató els anys 1989 i 1990, i de 20 km en ruta el 1988 i 1989. També aconseguí el títol de campiona de Catalunya de marató el 1993, el 1994 i el 1996, i el de mitja marató el 1993. Va rebaixar cinc vegades el rècord català de marató i també obtingué el rècord d'Espanya de mitja marató. Fou nou vegades internacional amb la selecció espanyola i participà en la prova de marató en el Campionat d'Europa l'any 1990. També participà i ocupà el podi en diverses curses populars. Entre aquestes es troba la Cursa d'El Corte Inglés de Barcelona, que guanyà tres vegades, els anys 1988, 1989 i 1990. Ha arribat a ser la primera i única atleta catalana que ha guanyat la popular i mítica cursa basca Behobia-San Sebastián, el 1989, i també el 1992. A més, ha estat campiona d'Espanya de marató i campiona de la Mitja Marató de Granollers el 1990, amb un temps de 1:17:05.

## Referències

* 1 2 «Marina Prat Vidal». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 10 abril 2019].
* 1 2 «Marina Prat, la pionera del running femení». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 08-11-2015 [Consulta: 10 abril 2019].
* ↑ Mas, Dimas. «Marina Prat i Vidal». A: Mi Primer Maratón: Experiencia y Ciencia de una Carrera Mítica. Editorial Paidotribo, 2001, p. 108–115. ISBN 978-84-8019-594-2 [Consulta: 10 abril 2019].
# Marià Curto i Forés

Marià Curto i Forés (Tortosa, 10 d'octubre de 1949) és un economista i polític català, alcalde de Tortosa, diputat al Parlament de Catalunya en la IV, V i VI legislatures i senador designat pel Parlament de Catalunya.

## Biografia

És llicenciat en ciències econòmiques per la Universitat de Barcelona i màster en direcció i administració d'empreses per l'Escola Superior d'Administració i Direcció d'Empreses (ESADE). Ha treballat com a consultor d'empreses i és membre d'Òmnium Cultural i del Club Deportiu Tortosa.
Membre de CiU, fou elegit regidor a l’Ajuntament de Tortosa a les eleccions municipals de 1983. Després de les de 1987 fou designat tinent d'alcalde i a les de 1995 fou escollit alcalde de Tortosa, càrrec que va ocupar fins a 1999. També ha estat diputat de la Diputació de Tarragona el 1987-1989 i president del Consell Comarcal del Baix Ebre el 1988-1991.
Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1992, 1995 i 1999. Ha estat secretari de la Comissió d'Economia, Finances i Pressupost del Parlament de Catalunya i senador designat per la comunitat autònoma el 2001-2003. Ha estat portaveu de les Comissions de Defensa i d'Incompatibilitats del Senat.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la IV Legislatura p. 92
* ↑ Fitxa del Senat
# Mas del Marimon

El Mas del Marimon és un mas situat al municipi de Torroja del Priorat a la comarca catalana del Priorat inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt de construccions adossades presidides per un cos principal de planta aproximadament quadrada, situat sobre un turó que té 361 m d'altitud i que genera un ampli meandre del riu Siurana. L'edifici principal és de planta baixa, pis i golfes. A la façana, orientada al Nord-oest, s'obren: la porta d'arc de mig punt dovellada i dues finestres a la planta baixa; tres àmplies finestres al pis i tres de més petites a les golfes. Aquestes tenen diverses arcades d'obra als vessants Sud i Est. El terra de la planta baixa conserva, encara, a l'entrada l'empedrat amb petits còdols. Per la part posterior hi ha una galeria coberta enrunada un petit tancat i un altre de gran per al bestiar. Molt proper hi ha un altre edifici auxiliar.

## Història

La casa Marimon és de llarga tradició a Torroja del Priorat, amb un bon edifici al carrer Major. La construcció del mas es degué produir durant els segles XVII o XVIII, encara que els terrenys planers on és assentat permet suposar una utilització agrícola anterior. Fou habitat de forma permanent fins a aquest segle i després conservat per a usos auxiliars. Actualment s'han realitzat obres d'infraestructures concretades en un nou camí i una excavació, presumiblement per a una piscina. En el molí proper s'hi instal·là la primera fàbrica d'electricitat del poble.

## Referències

* 1 2 «Mas Marimon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].
# Martell de geòleg

Martell de geòleg, martell per a roques o pic de geòleg és un tipus de martell usat per dividir i trencar roques semblant en el seu ús al martell de paleta. En el camp de la geologia, s'utilitza per obtenir una superfície fresca d'una roca amb la finalitat de determinar la seva composició, la seva naturalesa, la mineralogia, la seva història i el camp d'estimació de la resistència de la roca. Els martells de geòleg s'utilitzen de vegades per prendre l'escala en una fotografia. El geòleg necessita un martell especial, ja que ha de tractar materials de gran tenacitat i resistència, com les roques.

## Forma

Els martells de geòleg, igual que la majoria dels martells, tenen dues puntes. Normalment, l'eina consta d'una combinació d'una punta plana, amb l'altre punta que pot ser amb forma de cisell o amb forma de pic.
La punta amb forma de cisell, és útil per poder separar les capes de les roques, especialment les capes de les pissarres, l'eliminació de la vegetació i per fer alçaprem en les fissures obertes. L'extrem amb forma de pic.proporciona la màxima pressió, es prefereix sovint per a les roques més dures. El cap pla s'utilitza per donar un cop a la roca amb intenció de dividir-la, els espècimens o mostres es poden retallar per eliminar cantonades agudes o reduir-ne la grandària.
El pes d'aquests martells oscil·la entre 390 a 630 grams, característica que permet el seu fàcil transport i el mínim necessari per extreure mostres. Entre aquests es poden subdividir en:
* Martell lleuger: pes 397 grams, llarg 28 cm, cap polit amb un extrem en punta.
* Martell estàndard: pes 624 grams, llarg 33 cm, cap polit amb un extrem en punta.
* Martell de mànec allargat: pes 624 grams, llarg 40.5 cm, cap polit amb un extrem en punta.
* Martell amb extrem pla: pes 567 grams, llarg 28 cm cap polit.

## Construcció

Està fet d'una sola peça per evitar que es trenqui en copejar o es desmunti el cap, la seva empunyadura està fabricada amb un material de goma que dispersa l'energia evitant el dolor que produeixen les vibracions en copejar materials molt durs.

## Referències

* 1 2 MartinS. «'Geological Hammers' info page», 2006. Arxivat de l'original el 2009-12-17. [Consulta: 14 setembre 2018].

## Bibliografia

* Thomas B.: Vom "richtigen" Werkzeug ! (Der richtige Hammer), Steinkern.de, 20. Setembre, 2005

## Enllaços externs

* www.geoprof.dk
# Micralestes vittatus

Micralestes vittatus és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: és una espècie de peix endèmica del llac Tanganyika.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Eccles, D.H., 1992. FAO species identification sheets for fishery purposes. Field guide to the freshwater fishes of Tanzania. Prepared and published with the support of the United Nations Development Programme (project URT/87/016). FAO, Roma. 145 p.
* ↑ Poll, M., 1967. Revision des Characidae nains Africans. Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 162: 1-158.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Paugy, D., 1990. Characidae. p. 195-236. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* Stiassny, M. L. J. i V. Mamonekene, 2007: Micralestes (Characiformes, Alestiidae) of the lower Congo River, with a description of a new species endemic to the lower Congo River rapids in the Democratic Republic of Congo. Zootaxa Núm. 1614: 17-29.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB