OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rectoria de Centelles

La Rectoria de Centelles és un edifici de Centelles (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una edificació que comunica amb la part posterior de l'església parroquial formant una volta d'arc rebaixat de totxana que conforma un passadís.
A la façana principal cal remarcar un portal dovellat rodó amb la inscripció "Ave Maria Purísima", a sobre hi ha una finestra i un balcó de pedra treballada.
En el segon pis hi ha una eixida i dos finestrals d'arc rebaixat.

## Història

L'església parroquial, construïda a partir de 1704 és una gran edifici de concepció barroca, però que perdé tots els seus retaules el 1936 i fou restaurat posteriorment amb gustos diferents a l'original.

## Referències

* 1 2 3 4 «Rectoria de Centelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 març 2019].
# Rec del Portaló

El Rec del Portaló és una zona humida constituïda per un tram del rec del Portaló, situat al temer municipal del Port de la Selva, al Parc Natural de Cap de Creus. El rec de Portaló està situat al nord del Cap de Creus i recull les aigües que baixen dels vessants del Puig Alt Gran fins a desembocar a la cala del Portaló. Es tracta d'un torrent de règim mediterrani, que només porta aigua els dies de pluja.
El sector que s'incorpora com a zona humida està constituït per un tram mitjà del torrent i inclou un sector on es produeix la confluència d'altres torrents, com el rec del Moro. L'acumulació de sediments al fons de vall ha permès el desenvolupament de sòls mínimament profunds que permeten la presència de comunitats vegetals de tipus higròfil.
A la major part de la llera del torrent apareix l'hàbitat d'interès comunitari 6420 "Jonqueres i herbassars graminoides humits, mediterranis, del Molinio-Holoschoenion". S'hi troben puntualment algunes espècies helofítiques o higròfiles (Phragmites australis, Scirpus holoschoenus, etc) i alguns arbres de ribera, com el gatell (Salix cinerea subsp. oleifolia), però predominen les espècies dels esbarzers i les brolles silicícoles i bruguerars, sobretot l'esbarzer (Rubus ulmifolius) i el bruc (Erica arborea).
Pel que fa a la fauna, el rec pot ser interessant com a zona de reproducció per a diverses espècies d'amfibis. No es detecten factors que estiguin afectant negativament aquest espai, força isolat. Hi ha una edificació mig enrunada, d'ús desconegut.
Aquesta zona humida està inclosa dins la Reserva Natural Integral del Parc Natural de Cap de Creus, forma part de l'espai del PEIN "Cap de Creus" i de l'espai de la Xarxa Natura 2000 ES5120007 "Cap de Creus" i està situada a més dins el Paratge Natural d'Interès Nacional de Cap Gros-Cap de Creus i dins la Reserva Natural Integral del Cap de Creus.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Rec del Portaló». Zones humides de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2 de febrer 2015. [Consulta: 1r febrer 2015].
# Rec del Molí (marge esquerre del Ter)

El Rec del Molí és una canalització hidràulica de l'Empordà. Aquesta infraestructura d'origen medieval s'inicia a la resclosa de Colomers on es desvia part del seu cabal per als regants de l'esquerra del Ter. El canal principal travessa successivament els termes municipals de Colomers, Jafre, Verges, La Tallada d'Empordà, Bellcaire d'Empordà i l'Escala on desemboca al Mediterrani a la Platja del Rec del Molí. Tot i així la xarxa secundària de recs abasteix també terres de cultiu dins dels municipis d'Albons, Viladamat, Ullà i Torroella de Montgrí.
El seu recorregut és pràcticament paral·lel al Ter fins a arribar al nucli de Verges on el voreja pel sud i s'encamina cap al nord-est passant al costat de la vila de Bellcaire. El rec recull les aigües residuals de Verges, la Tallada d'Empordà, Jafre i Colomers. El 2008 es van començar les obres per a canalitzar-lo subterràniament i es preveia una primera connexió del nou conducte durant el 2010.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Vilar, Albert «El rec del Molí, canalitzat, entrarà en servei aquest estiu». El Punt [Verges], 10-01-2029 [Consulta: 6 desembre 2010].
* ↑ «La canalització del rec del Molí ja estarà en funcionament a l'estiu». Diari de Girona, Divendres 29 gener 2010 [Consulta: 6 desembre 2010].
# Regió de Tarapacá

Tarapacá és una de les 15 regions de Xile. Limita al sud amb la Regió d'Antofagasta, i al nord amb la Regió d'Arica i Parinacota i a l'est amb els departaments de La Paz i Oruro (Bolívia).

## Descripció

Té una superfície de 42.225,8 km² i una població estimada l'any 2017 de 330.558 habitants amb una densitat de 7,83 habitants per quilòmetre quadrat. La regió està formada per les províncies del Tamarugal i Iquique i la capital regional és la ciutat d'Iquique. El clima predominant es caracteritza per la manca de precipitacions, això fa que el paisatge sigui d'una extrema aridesa i amb escassa vegetació fins al punt de ser una de les regions més seques del món.

## Història

El fet que l'actual àrea que conforma la regió de Tarapacá, estigui situada en una de les regions mes àrides del mon s'ha convertit en un veritable repte per els diferents grups humans que des èpoques remotes han conviscut en aquest entorn. Malgrat les circumstanciés ambientals, els diferents pobles van aconseguir una harmonia i un equilibri amb la natura fins a aconseguir desenvolupar les seves cultures.
Els vestigis arqueològics porten a la conclusió que la regió va ser habitada aproximadament 8.000 anys abans de la nostra era, en destaca la cultura Chinchorro (Arica) aquesta cultura precolombina va ser un dels primers pobles amb comunitat que va realitzar rituals mortuoris a tots els seus membres, realitzant el més antic procés de momificació del món fet en sorra, fang i cendra.
Amb el pas del temps els pobles nòmades es convertiren en sedentaris. Així des del segle IV dc. al XVI dc. els Aymaras varen poblar l'altiplà i els Changos les zones costaneres, i la posterior expansió de l'imperi Inca que s'origina en la serralada dels Andes peruana estenent-se fins al territori xilè. Va formar part del Perú fins a la Guerra del Pacífic entre Perú i Xile, que acabà amb el Tractat d'Ancón del 1883 i pel qual la regió fou cedida a Xile. A mitjan el 1800, l'extens desert ric en nitrats va aportar gran prosperitat no només a la zona, sinó que a tot el país.

## Referències

* ↑ «Otorga denominación a la Región Metropolitana y a las regiones del país, en la forma que indica». Decreto ley 2339. Ministerio del Interior. [Consulta: 20 juny 2021].
* 1 2 3 «Región de Tarapacá Chile Nuestro País». Biblioteca del Congreso Nacional de Chile. [Consulta: 20 juny 2021].
* 1 2 «Historia». Nuestra región. [Consulta: 20 juny 2021].
# Regió de Tübingen

La regió de Tübingen (en alemany Regierungsbezirk Tübingen) és una de les quatre regions administratives (Regierungsbezirk) de l'estat de Baden-Württemberg, Alemanya, localitzada al sud-est de l'estat. La seva capital és la ciutat de Tübingen.
Es subdivideix en tres subregions o associacions regionals (Regionalverband): Neckar-Alb, Donau-Iller i Bodensee-Oberschwaben.
Té una àrea de 8.918 km² i una població d'1.811.202 habitants.

## Geografia

La regió de Tübingen es troba al sud-est de l'estat de Baden-Württemberg i va ser anomenada fins al 31 de desembre del 1972 Regierungsbezirk Südwürttemberg-Hohenzollern (regió de Südwürttemberg-Hohenzollern).
Limita al sud amb el Llac Constança, a l'oest amb les regions de Friburg i Karlsruhe, al nord amb la regió de Stuttgart i a l'est amb Baviera. La seva extensió i límits actuals van ser definits en la reforma territorial i administrativa de l'1 de gener del 1973.
| Kreise (districtes) | Kreisfreie Städte (ciutats independents) |
| Alb-Donau Biberach Bodenseekreis Ravensburg Reutlingen Sigmaringen Tubinga Zollernalbkreis | Ulm |

## Referències

* ↑ «Landesdaten» (en alemany). statistik.baden-wuerttemberg.de, 2011. Arxivat de l'original el 2011-05-21. [Consulta: 28 abril 2013].

## Enllaços externs

* Web Oficial Arxivat 2003-04-12 a Wayback Machine. (en alemany)
# Rhodeus pseudosericeus

Rhodeus pseudosericeus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Corea del Sud.

## Referències

* ↑ Agassiz L. 1832. Untersuchungen über die fossilen Süsswasser-Fische der tertiären Formationen. Neues Jahrb. Mineral. Geol. Geogn. Petrefaktenk. v. 3. 129-138.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Arai, R., S.-R. Jeon i T. Ueda, 2001. Rhodeus pseudosericeus sp. nov., a new bitterling fom South Korea (Cyprinidae, Acheilognathinae). Ichthyol. Res. 48(3):275-282.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Retrat de Paul Guillaume

Retrat de Paul Guillaume (Portrait of Paul Guillaume) és un quadre d'André Derain dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Història

Derain conegué el jove marxant Paul Guillaume l'any 1916 a través de Max Jacob i aconsellat per un altre poeta i crític d'art, Guillaume Apollinaire. L'any 1916, Paul Guillaume dedicà una exposició personal a Derain a la seua galeria de la Rue de Miromesnil i va comptar amb l'ajut de cinc poetes per a escriure els textos del catàleg: el mateix Apollinaire, Blaise Cendrars, Max Jacob, Pierre Reverdy i Fernand Divoire.

## Descripció

Aquest oli sobre tela de 81 × 64 cm, que D. H. Kahnweiler datà el 1919 en un llibre publicat el 1920, representa un Paul Guillaume força diferent del que pintà Modigliani ben pocs anys abans: la mirada ja no és arrogant sinó tenyida d'una vaga tristesa i amb un aire impassible i distant, mentre que la postura del model -lleugerament inclinat cap endavant, amb el braç recolzat damunt d'un llibre- suggereix que està absort en els seus pensaments. El seu bust es destaca contra el fons blau compost per pinzellades horitzontals. El seu vestit i corbata de llacet també són de color blau, igual que els seus ulls. Sosté una cigarreta gairebé extingida a la mà esquerra (l'únic aspecte relaxat de la pintura). La semblança física del retrat amb el model no és gaire fidedigna, ja que els trets facials semblen asimètrics.
Els tons que dominen en el quadre són frescos i blaus, el color predilecte de Paul Guillaume. La suavitat de la llum i de la pinzellada recorda els retrats de Renoir.

## Referències

* 1 2 3 4 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 220-221.
* 1 2 3 Museu de l'Orangerie Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Images d'Art Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. (francès)
* WahooArt (castellà)
# Riosta

Una riosta és una peça estructural de fusta o metall que unida obliquament a una altra de vertical serveix de sustentació a una tercera d'horitzontal (un tirant) o inclinada, com un reforç.

## Arquitectura i construcció

Les riostes són comunes en l'entramat de fusta, on s'utilitzen com a suport. Sovint les riostes es troben en l'estructura del sostre, partint d'una biga d'amarrament o un pal principal fins a una biga principal. Les riostes poden anar aplomades o inclinades verticalment i poden ser dretes o corbes.

## Referències

* ↑ Casas de Madera (en castellà). AITIM, 1995.

## Vegeu també

* Armadura
# Riot Propaganda

Riot Propaganda va ser una banda de rapcore polític formada per la unió dels grups Los Chikos del Maíz i Habeas Corpus, als quals se'ls va afegir com DJ Toni Sánchez "Panxo" i posteriorment DJ Plan B. El 2018 van anunciar la seva retirada dels escenaris.
Inspirats per Public Enemy, la música de Riot Propaganda és la barreja de les guitarres elèctriques d'herència hardcore punk amb la música electrònica pròpia del rap. Les lletres de Riot Propaganda segueixen la línia crítica d'ambdós grups amb un discurs anticapitalista i combatiu contra l'statu quo, al·ludint a la consciència obrera antifeixista per a iniciar un esclat social que meni a una veritable revolució.

## Trajectòria

La primera col·laboració entre els dos grups fou al disc de Los Chikos del Maíz Passión de Talibanes (2011), en la cançó «T.E.R.R.O.R.I.S.M.O.». Aquest estil agressiu i sorprenent va ser acollit favorablement pel públic donant lloc, posteriorment, al primer àlbum conjunt ja sota el nom de Riot Propaganda, United Artist of Revolution (2013), i iniciant una gira conjunta.
En 2014 els grups retornaren als seus respectius projectes musicals per separat, tot i la col·laboració en el disc La Estanquera de Saigón, de Los Chikos del Maíz, en la cançó que dona nom al disc, i mantenir el contacte.
El 2016 anunciaren la seva tornada als escenaris i el llançament d'un nou treball que veuria la llum el 2017 acompanyat d'una gira. L'any 2018, anunciaren el seu comiat i presentaren el seu últim senzill plegats, «Mass Mierda». El seu últim concert fou al barri de Vallekas, a la festa del Partit Comunista Espanyol, l'octubre d'aquell any.
Al seu torn, Habeas Corpus havia anunciat la seva dissolució i realitzat el seu últim concert a l'Hatortxu Rock el 2017, restant sols en actiu Los Chikos del Maíz que publicaren un nou disc el 2019 amb el títol de Comanchería.

## Discografia

* 2013: United Artists of Revolution
* 2017: Agenda Oculta

## Referències

* ↑ Fernández, Elisabet. «La música siempre se usó como instrumento político» (en castellà). La Región, 08-06-2018. [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «El grup Riot Propaganda, investigat per les lletres de cançons». Vilaweb, 14-08-2018. [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «Plan B es el nuevo Dj de Riot Propaganda». [Consulta: 20 abril 2023].
* ↑ https://www.youtube.com/watch?v=5eKRI8DmY2s
* ↑ Rafael Alba. «Riot Propaganda, el rap político reclama su espacio», 13-03-2017. Arxivat de l'original el 2017-03-13. [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «Nos han dicho que a algún concierto nuestro ha ido gente de la Brigada de Información» (en castellà). MondoSonoro, 23-03-2017. [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «Riot Propaganda s'acaba i no té relleu». Tresdeu, 18-09-2018. [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «No vendemos la política como si fueran salmos» (en castellà), 25-04-2013. [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «Nos molesta la etiqueta de 'grupo de Pablo Iglesias'» (en castellà). La Vanguardia, 17-03-2017. [Consulta: 10 març 2021].
# Reixes

* Per a altres significats, vegeu «reixa».
Les Reixes és un cim (200 msnm, IGN) situat dins el municipi valencià del Campello, a la comarca de l'Alacantí.
Es troba a uns centenars de metres al nord de la torre del barranc d'Aigües. Sembla que el tossal del penya-segat era la fita de la Vila Joiosa amb Alacant i fita costanera també del Regne de València en la primera frontera determinada per Jaume I i l'infant Alfons de Castella, en el tractat d'Almizra. Com a conseqüència d'un plet territorial amb Alacant que va durar 250 anys, la fita del terme de la Vila Joiosa va retrocedir al Carritxar. Posteriorment, quan el Campello es va segregar d'Alacant, les Reixes va passar a formar part del seu terme municipal. El toponímic les Reixes, molt probablement, prové de la semblança que té, des de la mar, el penya-segat amb una reixa, amb barranquets verticals i estrats horitzontals. Les Reixes ha esdevingut una senya de la navegació costanera entre els mariners de la Vila Joiosa i el Campello.

## Referències

* ↑ Aigües Baixes (El Campello)
* ↑ El Campello pide reducir la protección del plan litoral en el río Seco, Lanuza y Reixes, diarioinformacion.com, 1 de febrer de 2017

## Enllaços externs

* LA TORRE DE REIXES EN EL CAMPELLO a alicanteapie
* PDF L'extrem sud de la Marina: recuperació de la toponímia antiga per Agustí Galiana, Sarrià, Revista d'investigació i assaig de la Marina Baixa
Viccionari
# Reixac (Sobremunt)

Reixac és una masia de Sobremunt (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil orientat a ponent amb teulades de dues vessants. S' hi accedeix per un pati interior. Sobre la porta d' entrada hi ha una llinda amb la data de 1786.
Té un porxo que dona a migdia enganxat a la paret esquerra que forma el pati. Al cantó dret d'aquest, s' hi ha construït una quadra que trenca l' harmonia de la masia.
Casa dedicada a l'agricultura i ramaderia.

## Història

Aquesta masia la trobem documentada a finals de segle xix en una llista de les diferents masies del terme de Sant Martí de Sobremunt.

## Referències

* 1 2 3 4 «Reixac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# La Quintaneta (Poses)

La Quintaneta és un paratge del terme municipal de Sant Feliu de Codines, a la comarca del Vallès Oriental.
Està situada al costat sud i a sota de la masia del Maset, i a ponent de la Masia Coll de Poses, a l'esquerra de la capçalera del torrent de la Font de les Albes i a llevant de la Feixa Perduda. És a tocar del límit amb el terme municipal de Sant Quirze Safaja. A l'extrem nord de la granja, algunes construccions són ja en terme de Sant Quirze Safaja.
A la Quintaneta hi ha la casa del masover del Maset, així com una granja agropecuària de la mateixa propietat,

## Enllaços externs

* La Quintaneta en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Royal Yacht Squadron

El Royal Yacht Squadron ( RYS , en català Reial Esquadró de Iots), és un club privat amb el domicili social situat al castell de Cowes, a l'Illa de Wight, Anglaterra. És el club nàutic de més prestigi del Regne Unit.

## Història

Va ser fundat l'1 de juny de 1815 com Club de Iots a la Taverna de Thatched House del barri de Sant Jaume (Westminster). Per a ser acceptat com a soci es requeria posseir una embarcació d'almenys 10 tones, la qual cosa restringia molt l'accés. En l'actualitat la restricció es limita a estar "activament vinculat a la nàutica".
El primer president del club, Charles Anderson-Pelham (comte de Yarborough), va acceptar com a soci al Príncep Regent el 1817. Aquest, en ser nomenat Rei Jordi IV el 1820, va acceptar la presidència d'honor del club, donant-li el títol de Reial , passant la denominació del club a Royal Yacht Club . El 1833 el Rei Guillem IV ordena un nou canvi de denominació, a l'actual, Royal Yacht Squadron. La seva relació amb la Marina Reial Britànica es va forjar molt aviat, pel fet que els avenços tècnics i estètics en les embarcacions dels socis del club van interessar a la Marina Reial, que els va considerar d'utilitat per al seu propi desenvolupament. Per això, l'Almirallat Britànic va autoritzar el 1829 el privilegi que els socis armadors del club podien enarborar com pavelló nacional el pavelló naval de la Gran Bretanya.

## Referències

* ↑ John Fincham. A History of Naval Architecture. To Which Is Prefixed, an Introductory Dissertation on the Application of Mathematical Science to the Art of Naval Construction. Elibron.com, p. 394–. ISBN 9781421252063 [Consulta: 30 abril 2011].

## Enllaços externs

* Web del club
# Tierra de Alba (Salamanca)

* Per a altres significats, vegeu «Tierra de Alba».
La Tierra de Alba, també coneguda com a Campo de Alba, és una comarca de la província de Salamanca (Castella i Lleó). Els seus límits no es corresponen amb una divisió administrativa, sinó amb una denominació històric-tradicional i geogràfica. Ocupa una superfície de 730,97 km².
Comprèn 28 municipis: Alba de Tormes, Aldeaseca de Alba, Anaya de Alba, Armenteros, Beleña, Buenavista, Chagarcía Medianero, Coca de Alba, Ejeme, Encinas de Arriba, Fresno Alhándiga, Gajates, Galinduste, Galisancho, Garcihernández, Horcajo Medianero, Larrodrigo, La Maya, Martinamor, Navales, Pedraza de Alba, Pedrosillo de Alba, Pelayos, Peñarandilla, Sieteiglesias de Tormes, Terradillos, Valdecarros i Valdemierque.

## Referències

* 1 2 Llorente Maldonado, Antonio. Centro de Estudios Salmantinos. Las comarcas históricas y actuales de la provincia de Salamanca (en castellà), 1976, p. 157. «La Tierra de Alba es algo menor que el actual partido de su nombre; de éste hay que desgajar la comarca de Salvatierra, es decir, el extremo suroccidental del mismo, y una estrecha franja por el noroeste que formó parte, hasta 1833, del Cuarto de Peña de Rey, y está integrada, como sabemos, en El Campo de Salamanca; esta franja va desde Machacón hasta Monterrubio de la Sierra, incluyendo, además de estos dos pueblos, Villagonzalo, Morille y todos los anejos de estos cuatro municipios, a saber: Francos, Carpio Bernardo, Castañeda (Matacán), Valdesantiago, La Maza, La Alcubilla, Monteabajo, La Regañada, Cortos de Sacedón, Hernancobo, Miguel Muñoz, Segovia de Sacedón, Segovita y Torre Zapata. También el extremo septentrional, Encinas de Abajo y su término, que como hemos visto antes forma parte de la comarca de Las Villas, y antiguamente del Cuarto de Valdevilloria (página 131)»
* 1 2 Madoz, Pascual. La Ilustración. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de ultramar (en castellà), 1845, p. 236 [Consulta: 13 novembre 2011]. «Antiguo partido judicial de Alba de Tormes: Alba de Tormes, Aldeaseca de Alba, Aldeavieja de Tormes, Anaya de Alba, Armenteros, Beleña, Berrocal de Salvatierra, Cabezuela de Salvatierra, Campillo de Salvatierra, Carpio de Bernardo, Casafranca, Buenavista, Chagarcía Medianero, Coca de Alba, Éjeme, Encina de Abajo, Encina de Arriba, Francos, Fresno Alhándiga, Fuenterroble de Salvatierra, Gajates, Galinduste, Galisancho, Garcihernández, Guijuelo, Herrezuelo, Horcajo Medianero, La Maya, La Rodrigo, Lurda, Machacón, Martinamor, Montejo, Monterrubio de la Sierra, Morille, Navales, Navarredonda de Salvatierra, Palacios de Salvatierra, Pedraza de Alba, Pedrosillo de Alba, Pedrosillo de los Aires, Pelayos, Peñarandilla, Pizarral, Pocilgas, Salvatierra de Tormes, Sieteiglesias de Tormes, Tala, Terradillos, Valdecarros, Valdemierque y Villagonzalo»
# Moses Ehambe

Moses Ehambe (Arlington, Texas, Estats Units, 22 de maig de 1986) és un jugador professional de bàsquet estatunidenc amb passaport de la República del Congo que juga en la posició d'aler.

## Clubs

* Temporada 2004-2005: Oral Roberts University, Estats Units (NCAA)
* Temporada 2005-2006: Oral Roberts University, Estats Units (NCAA)
* Temporada 2006-2007: Oral Roberts University, Estats Units (NCAA)
* Temporada 2007-2008: Oral Roberts University, Estats Units (NCAA)
* Temporada 2008-2009: Tulsa 66ers, Estats Units (D-league)
* Temporada 2009-2010: Tulsa 66ers, Estats Units (D-league)
* Temporada 2010-2011: Ourense Bàsquet (LEB Or). Abandona l'equip al desembre.
* Temporada 2010-2011: Austin Toros, Estats Units (D-League). Abandona l'equip al març.
* Temporada 2010-2011: Iowa Energy, Estats Units (D-League)
* Temporada 2011-2012: Iowa Energy, Estats Units (D-League)
* Temporada 2012-2013: Club Joventut de Badalona (ACB)

## Palmarès

* 2009-10. Tulsa 66ers (Estats Units). D-League. Subcampió
* 2010-11. Iowa Energy (Estats Units). D-League. Campió

## Enllaços externs

* Moses Ehambe jugador a l'ACB