OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mathewrogersita

La mathewrogersita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de Mathew Rogers, el primer prospector europeu a Tsumeb, Namíbia.

## Característiques

La mathewrogersita és un silicat de fórmula química Pb₇FeAl₃GeSi₁₂O$_{36}$(OH,H₂O)₆. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2. Químicament es troba relacionada amb la bartelkeïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mathewrogersita pertany a «09.CJ - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 6 [Si₆O$_{18}$]$^{12-}$ (sechser-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: bazzita, beril, indialita, stoppaniïta, cordierita, sekaninaïta, combeïta, imandrita, kazakovita, koashvita, lovozerita, tisinalita, zirsinalita, litvinskita, kapustinita, baratovita, katayamalita, aleksandrovita, dioptasa, kostylevita, petarasita, gerenita-(Y), odintsovita i pezzottaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Tsumeb, situada a la localitat de Tsumeb, a la regió d'Oshikoto (Namíbia), tractant-se de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Mathewrogersite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 gener 2020].
# Osvaldo Peredo Leigue

Osvaldo Peredo Leigue (Trinidad, 1941 - Santa Cruz de la Sierra, 12 de gener de 2021) va ser un metge, polític i líder revolucionari bolivià que va viure a Santa Cruz de la Sierra, on va ser regidor municipal.

## Biografia

Peredo va néixer a la ciutat de Trinidad, al departament de Beni, i va créixer fortament influït pels seus germans grans, Inti Peredo i Coco Peredo, que van ajudar a fundar el Partit Comunista de Bolívia i es va unir a la Guerrilla de Ñancahuazú liderada pel Che Guevara. Després de rebre formació mèdica inicial, Peredo va marxar a la Universitat Patrice Lumumba de Moscou, on va rebre formació mèdica avançada. En tornar a Bolívia, després de la mort del Che Guevara el 1967, es va convertir en un dels líders del moviment d'esquerres fundant la Guerrilla de Teoponte el 1969. Peredo va ser dels pocs que van aconseguir escapar a Xile. El novembre de 1970, Salvador Allende, després d'assumir la presidència de Xile, va indultar Peredo i els altres supervivents.
Mentre practicava la medicina com a guerriller, Peredo va posar en pràctica l'ús de la hipnosi com a teràpia, tant per al control del dolor com per a combatre el trauma psíquic. Va desenvolupar una hipòtesi una similar a la teoria de l'«engrama» de L. Ron Hubbard en dianètica, és a dir, que els records dolorosos passats poden ser la font d'una malaltia present.
El 1997, Peredo es va unir al Movimiento al Socialismo (MAS) i va treballar activament per a l'elecció d'Evo Morales com a president de Bolívia. El 2006, Peredo va ser elegit regidor del Consell Municipal de Santa Cruz de la Sierra. El 2015, es va desencantar amb el MAS afirmant que els elements «dretosos» del partit estaven subvertint la missió de canvi social. El 2020, però, Peredo es va reincorporar al MAS.

## Obra publicada

* Volvimos a las montañas (Eda, 2003)

## Referències

* ↑ «Concejo Municipal de Santa Cruz de la Sierra: Comisiones (Municipal Council of Santa Cruz de la Sierra: Commissioners)». Arxivat de l'original el 20 juliol 2008.
* ↑ Paz, Carlos. «El último adiós a Osvaldo "Chato" Peredo» (en spanish). [Consulta: 22 agost 2024].
* ↑ «‘Chato’ Peredo murió en paz abrazado por su cosecha en vida, el amor de sus 9 hijos» (en espanyol europeu), 13-01-2021. [Consulta: 22 agost 2024].
* ↑ Carmona, Ernesto. «Teoponte, la otra guerrilla guevarista en Bolivia (Teoponte, another guerrilla Guevara in Bolivia)» (en castellà), 24-10-2006. Arxivat de l'original el 3 novembre 2007.
* ↑ «Psicoterapia de expansión de conciencia (Psychotherapy expansion of consciousness)» (en castellà). Revista Natural, 01-03-2000. Arxivat de l'original el 6 març 2004.
* ↑ «“Chato” Peredo vuelve al masismo por la “revolución”». [Cochabamba, Bolivia].
* ↑ «Osvaldo "Chato" Peredo retornó a las filas del MAS» (en castellà). , 04-03-2020. Arxivat 31 de març 2020 a Wayback Machine.
* ↑ «Una conversación con Osvaldo “Chato” Peredo, jefe de la guerrilla de Teoponte, médico y ex concejal del MAS» (en castellà). AraInfo, 30-10-2013. [Consulta: 7 setembre 2020].
# Jean Chassang

Jean Chassang (Disertinas, 8 de febrer de 1951) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1975 i 1984. Els seus majors èxits foren les victòries al Critèrium Nacional de la Ruta i una etapa a la París-Niça.

## Palmarès

* 1973
** 1r al Tour Nivernais Morvan i vencedor d'una etapa
* 1977
** 1r al Critèrium Nacional de la Ruta
* 1978
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Luxemburg
* 1979
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Còrsega
** Vencedor d'una etapa al Tour del Llemosí
* 1980
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Armòrica
* 1981
** Campió de França en ciclocròs
** 1r al Gran Premi de la vila de Rennes
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Armòrica
** Vencedor d'una etapa a l'Étoile des Espoirs
* 1982
** Vencedor de 2 etapes al Tour d'Armòrica

### Resultats al Tour de França

* 1976. Abandona (10a etapa)
* 1977. Fora de control (17a etapa)
* 1979. 35è de la classificació general
* 1980. 74è de la classificació general
* 1981. 70è de la classificació general
* 1982. 80è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Maig

El maig és el cinquè mes de l'any en el calendari gregorià i té 31 dies. El seu nom sembla provenir de la deessa grega Maia, identificada pels romans amb la Bona Dea, que tenia el seu festival en aquest mes. La maragda és la pedra que simbolitza aquest mes, conegut també com el mes de les flors.

## Altres noms

Al Japó és el "més malalt", on s'acumulen les depressions, igual que el gener occidental.

## Esdeveniments del maig

* Se celebra el dia de la mare durant el primer diumenge del mes.
* El dia 1 de maig és el dia internacional dels treballadors
* 1869: es publica a Londres la primera edició de The subjection of women de John Stuart Mill i Harriet Taylor Mill, que demana l'emancipació de les dones i que siguin acceptades en pla d'igualtat plena amb els homes. Hi haurà dues edicions més, de 1500 exemplars cadascuna, el mateix any.

## Referències

* ↑ «Birth Months, Flowers, and Gemstones» (en anglès). Arxivat de l'original el 2012-09-11. [Consulta: 8 juliol 2012].
# Joan Tarrega (cantant)

Joan Tarrega (Castelló de la Plana, (País Valencià), 1777 - Madrid, (Castella), 1843), fou un cantant espanyol.
Com els seus germans i la seva mare, Joan era posseïdor d'una magnifica veu. El seu pare l'envia estudiar a València, ingressant com a infant de cor en el Col·legi del Patriarca (avui Reial Col·legi del Corpus Christi de València), on ja cridà l'atenció per la seva bella veu de tiple. Posteriorment cantà com a tenor en la Catedral de València, i després en les Reales Descalzas de Madrid, quan ja s'havia ordenat de sacerdot, i, finalment en la Capella Reial, aconseguint.
Tàrrega morí de la impressió que li produí haver estat robat pel celebra lladre Candelas quan ell es trobava al llit dormint. Saldoni deia que no havia escoltat un altre tenor que la seva veu tingues tanta força, la pastositat, l'afinació i el timbre de la de Tàrrega.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 58, pàg. 764. (ISBN 84-239-4558-8)
# Yanguas de Eresma

Yanguas de Eresma és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Bernabé Luis Manso de Frutos | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Bernabé Luis Manso de Frutos | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].

## Enllaços externs

* Situació Arxivat 2008-03-27 a Wayback Machine.
* Pàgina web Arxivat 2009-10-29 a Wayback Machine.
* Església Principal Arxivat 2008-03-03 a Wayback Machine.
# Mathi

Mathi és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 25 quilòmetres al nord-oest de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 3.846 habitants.
Mathi limita amb els següents municipis: Corio, Balangero, Grosso, Cafasse i Villanova Canavese.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 3 abril 2020].
# Jean Charles Grenier

Jean Charles Marie Grenier (1808-1875) va ser un naturalista, botànic, zoòleg, i professor francès. Es posseeixen 498 registres de les seves identificacions i publicacions de noves espècies, la majoria amb Dominique Alexandre Godron.

## Obra

* Souvenirs botaniques des environs d'Eaux-Bonnes, actes de la Société linnéenne de Bordeaux, t.9, 15 juny 1837
* Observations sur les genres Moenchia et Malachium, 1839, 8 pp.
* Thèse de géographie botanique du département du Doubs, 1844
* Fragment de voyage botanique dans les Alpes du Dauphiné (1848), discurs de recepció a l'Acadèmia de Besançon, 1849, 76 pp.
* Florula Massiliensis advena: Florule exotique des environs de Marseille, extret de Memòries de la Société d'Émulation du département du Doubs, sessió del 13 de juny de 1857, Besançon: Dodivers, 1857
* Flore de la chaine jurassique
      * 1a part : Dicotylées - Dialypétales, Paris: F. Savy & Besançon: Dodivers, 1865 .
* Flore de France: ou Description des plantis qui croissent naturellement en France et en Corse, amb Dominique Godron :
      * Volum 1, Paris: J.-B. Baillière, 1848
      * Volum 2, Besançon: Sainte-Agathe aîne & Lyon : Charles Savy, 1850
      * Volum 3, Paris : F. Savy, 1853

## Honors
### Eponimia
#### Gènere

* (Caryophyllaceae) Greniera J.Gai

#### Espècies

* (Amaryllidaceae) Narcissus × grenieri K.Richt.
* (Asteraceae) Carduus grenieri Sch.Bip. ex-Nyman
* (Poaceae) × Aegilotrichum grenieri (K.Richt.) I.G.Camus

## Referències

* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
* ↑ Ann. Sci. Nat., Bot. sér. 3, 4: 27 1845 (IK)
* ↑ Pl. Europ. i. (1890) 245 (IK)
* ↑ Consp. Fl. Eur. 2: 412 1879 (IK)
* ↑ Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. 33: 538. 1927 ; nom. inval. (IK)
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# José Coello de Portugal y Quesada

José Coello de Portugal y Quesada (Jaén, 27 d'agost de 1830 - Madrid, 25 de novembre de 1906), II comte Coello de Portugal, germà de Diego Coello de Portugal y Quesada i Francisco Coello de Portugal y Quesada va ser un militar espanyol, capità general de València a finals del segle xix.

## Biografia

Ingressà a l'Acadèmia General Militar en 1844; en 1847 ascendí a subtinent, en 1852 a tinent d'Estat Major i en 1854 a capità. Després dels esdeveniments de Madrid de 1856 va rebre la creu de Sant Ferran i la creu de Carles III. Després va marxar a la guerra d'Àfrica, on va participar en els combats de Tetuan i fou ferit a Kel-Sely, accions per les quals fou ascendit a comandant. I després de la batalla de Wad Ras fou ascendit a coronel. En 1866 va estar agregat a l'exèrcit italià que lluitava per la unificació contra l'Imperi Austríac.
El 22 de gener de 1861 va formar part de la Comissió General d'Estadística del Regne, que entre 1867 i 1873 va col·laborar en l'elaboració del Mapa d'Espanya. En 1873 fou destinat com a coronel d'Estat Major a València, on el va sorprendre l'esclat de la tercera guerra carlina. Després de l'acció de Cervera del Maestrat en 1875 fou ascendit a brigadier i condecorat amb la Creu del Mèrit Militar de 3a classe, Va participar en els combats de Llucena, Xelva i Terol, i el 1876 fou nomenat ajudant de camp del Rei.
El 1884 fou ascendit a mariscal de camp i durant el pronunciament de Villacampa de 1886 era comandant general de la III Divisió d'Infanteria de Castella la Nova. En 1887 fou fiscal militar del Consell Suprem de Guerra i Marina i del Consell d'Estat. Després d'ascendir a tinent general en 1891 fou nomenat capità general de Burgos, València i Andalusia. En 1895 fou membre del Consell de Guerra i Marina i el 1896 fou escollit senador per la província de Jaén. El 1899 va obtenir el títol de comte de Coello de Portugal a la mort del seu germà i l'octubre fou nomenat director general de Carabiners. En 1902 va passar a la reserva. Va morir a Madrid el 25 de novembre de 1906.

## Obres

* Organización militar (1856)
* Estudios sobre el ejército sardo (1859)

## Referències

* ↑ José Coello de Portugal Quesada a geneanet
* ↑ «José Coello de Portugal y Quesada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ José Coello de Portugal y Quesada, Real Academia de la Historia
* ↑ COELLO Y QUESADA, JOSÉ al web del Senat
* ↑ El general Coello, ABC, 26 de novembre de 1906
# Garraf (Sitges)

Garraf és un poble del municipi de Sitges, que és a l'est del terme a la zona litoral del Massís del Garraf, i envoltat pel Parc Natural del Garraf. Hi arriben la carretera C-31 (que recorre les Costes del Garraf) i la Renfe, a l'Estació de Garraf.
Garraf és un lloc d'estiueig i té una platja freqüentada, anomenada platja de Garraf, on s'han filmat diversos anuncis de televisió, que forma una petita cala amb pintoresques casetes, que contrasta amb el rocallós Massís del Garraf. El port de Garraf és actualment d'ús exclusivament esportiu. Té estació de ferrocarril i una esglesiola, dedicada a santa Maria Estrella del Mar. Hi ha, també, el celler Güell, edifici de Francesc Berenguer i/o d'Antoni Gaudí (atribució discutida), visible des de la carretera i que forma part d'un restaurant.
El topònim "Garraf", que dona nom al massís i a la comarca, fou esmentat ja el 1011. També fou el nom de l'antic priorat de Sant Vicenç de Garraf, normalment anomenat Sant Vicenç de Pedrabona, fundat per Alfons el Cast el 1163. L'establiment religiós es trobava a l'esquerra del torrent de Garraf, a prop de la masia de Can Lluçà; l'anomenada Era del Prior i el coster de la Fita poden ser-ne els darrers vestigis. El priorat de Sant Vicenç era ja en decadència al segle xiv, i el 1423 fou unit a la canònica barcelonina de Santa Eulàlia del Camp. Tot i que antigament Garraf era un petit poble de pescadors, el port actual fou construït l'any 1902 per donar sortida als materials d'una pedrera que es feia servir en una de les ampliacions del port de Barcelona.

## Filmografia

* Els últims dies de Pompeia (1959), de Sergio Leone.
* Krámpack (2000), de Cesc Gay.

## Vegeu també

* Estació de Garraf
* Costes del Garraf

## Notes i referències

* ↑ A l'article de l'Enciclopèdia Catalana s'indica que és obra de Francesc Berenguer, mentre que a l'article Gaudí de la viquipèdia s'indica que és obra seva
* ↑ «Article Garraf a la Gran Enciclopèdia Catalana». [Consulta: 1r maig 2013].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Sitges
* Fotografia aèria del 1929, procedent del fons Gaspar de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Zhiritskiy (cràter)

Zhiritskiy és un cràter d'impacte pertanyent a la cara oculta de la Lluna. Es troba a sud de la gran plana emmurallada del cràter Fermi i a nord-oest del cràter Schaeberle. Se situa sobre la vora occidental del cràter satèl·lit Zhiritskiy F, una formació circular erosionada molt més gran.
* Localització de Zhiritskiy (centre de la imatge)
* Fotografia de la missió Lunar Reconnaissance Orbiter
* Cràters satèl·lits
Zhiritskiy és lleugerament allargat, amb una petita protuberància en la seva vora exterior cap a l'est. Un parell de petits cràters es localitzen sobre la vora sud, amb un cràter petit però notable a prop del punt mitjà. També apareix un cràter més petit a la base de la paret interior nord. El sòl interior és una mica irregular en la seva forma, especialment a la meitat est, on el cràter se superposa a la vora de Zhiritskiy F.

## Cràters satèl·lits

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Zhiritskiy.
| Zhiritskiy | Coordenades | Diàmetre |
| F | 24° 54′ S, 121° 36′ E﻿ / ﻿24.9°S,121.6°E﻿ / -24.9; 121.6﻿ (Zhiritskiy F) | 75 km |
| Z | 23° 12′ S, 120° 24′ E﻿ / ﻿23.2°S,120.4°E﻿ / -23.2; 120.4﻿ (Zhiritskiy Z) | 22 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Mirian II d'Ibèria

Mirian II (georgià: მირიანი) o Mirvan II (მირვანი) (vers 90–20 aC) fou rei d'Ibèria (Kartli) vers el 33 al 23 aC o segons Tumanoff del 30 a 20 aC. Amb la seva pujada al tron va quedar restaurada la dinastia nebròtida enllaçada legalment amb la Farnabàzida.
Mirian era fill de Parnajom, i a la caiguda del seu pare es va refugiar a terres iranianes; allí va aconseguir finalment un exèrcit amb el que va tornar vers l'àny 30 i va derrotar i matar a Parnavaz II d'Ibèria agafant el poder. Va morir al cap d'uns deu anys de regnar i el va succeir el seu fill Artàxies II (Arxak II).

## Referències

* Rapp, Stephen H. (2003), Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts. Peeters Bvba ISBN 90-429-1318-5.
# Pedro de Villacreces

Pedro de Villacreces (Valladolid?, ca. 1360 - Peñafiel, Valladolid, 1422) va ser un frare franciscà i teòleg castellà, impulsor d'una reforma observant de l'orde franciscà. Ha estat proclamat venerable per l'Església catòlica.
Nascut al si d'una família noble i germà del bisbe de Calahorra i Burgos Juan de Villacreces, va prendre l'hàbit franciscà als catorze anys. Va estudiar a Tolosa, París i la Universitat de Salamanca, on després va impartir classes de teologia; el seu fervor espiritual, emmarcat en una societat traumatitzada per la recent Pesta Negra, va fer que renunciés al món i, com havia fet Sant Francesc d'Assís, va fer-se eremita i anà amb uns companys a una cova prop de San Pedro de Arlanza (Burgos).
Va recórrer Castella i La Alcarria, predicant l'amor a Crist i als pobres, fins a establir-se vora l'antiga ermita de La Salceda (prop de Tendilla, a Guadalajara). El 1395 va obtenir una butlla per a la fundació de comunitats d'estricta observança, reforma de l'orde franciscà que va ser anomenada dels villacrecians. A la Salceda va fundar, l'any 1396, un ermitori franciscà, on des del primer moment, va imposar l'estricta observança de la regla original de Sant Francesc.
La seva fama d'austeritat i erudició va atreure a La Salceda un nombre considerable de seguidors. Va rebre també el suport i l'ajut econòmic dels senyors de Tendilla, de l'almirall de Castella Diego Hurtado de Mendoza i del fill d'aquest, Íñigo López de Mendoza, marquès de Santillana i conegut poeta que va demanar públicament la canonització del frare al seu poema Canoniçaçión de Viçente Ferrer, y Pedro de Villacreçes, a més de dedicar-li el sonet 41.
En 1404 va fundar l'eremitori de La Aguilera, a la diòcesi d'Osma, que esdevindria el nucli de la reforma villacreciana. Quan els frares observants van manifestar el seu desig d'annexionar-se l'eremitori, Villacreces, el 1418, va anar al Concili de Constança i va obtenir del papa Martí V les Constitucions apostòliques que reconeixien oficialment la reforma i li donaven autonomia.
Entre els seus deixebles va destacar qui seria sant Pere Regalado, que va posar-se al front dels convents reformats villacrecians quan va morir el seu mestre, al convent de Peñafiel el 1422, els primers dies d'octubre. En 1450 el papa Nicolau V el declarà venerable.

## Referències

* ↑ Rucquoi, Adeline. Valladolid En La Edad Media (en castellà). vol.2. Junta de Castilla y León, Consejería de Educación y Cultura, 1987, p. 374.

## Vegeu també

* Frares Menors Observants
* Reformes de l'orde franciscà