OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paolo Agazzi

Paolo Agazzi Sacchini (Motta Baluffi, Cremona, Itàlia; 5 de maig de 1946) és un director de cinema italià nacionalitzat bolivià.

## Biografia

Va estudiar Ciències Polítiques i Econòmiques en la Universitat Estatal de Milà. Posteriorment estudia guió i direcció en la Civica Scuola di Cinema, també a Milà.
Després de fer alguns treballs de filmació en Itàlia, migra a Bolívia en 1976 i s'uneix a la Productora Ukamau dirigida per Antonio Eguino, participant en diverses pel·lícules com Chuquiago (1977) en la qual va fer les tasques de productor executiu i ajudant de direcció. A la fi de la dècada de 1970 i principis de la de 1980 va dirigir el Taller de Cinema de la Universitat Major de San Andrés, i el Taller de Cinema Ukamau.
Després de treballar com a director de canals de televisió i realitzar diverses produccions per a aquest format, fongui la seva productora cinematogràfica anomenada Pegàs a la ciutat de La Paz. El seu primer llargmetratge, Mi socio (1982), va ser aclamat, premiat internacionalment i es va convertir en la pel·lícula boliviana més taquillera.
Des de llavors ha treballat com a director i productor de diversos films realitzats al país sud-americà.

## Filmografia
### Com a director

* Mi socio (1982)
* Los hermanos Cartagena (1985)
* El día que murió el silencio (1998)
* El atraco (2004)
* Sena/Quina, la inmortalidad del cangrejo (2005)

### Com a productor

* American Visa - Director Juan Carlos Valdivia (2003)
* Escríbeme postales a Copacabana - Director Thomas Kronthaler (2009)
* Sigo siendo el rey (2017)

## Referències

* 1 2 "Directores Bolivianos", Consultat a www.aldeacultural.com Arxivat 2011-desembre-23 a la Wayback Machine. el febrer de 2012
* ↑ «Paolo Agazzi | Aldea Cultural» (en castellà). www.aldeacultural.com. Arxivat de l'original el 14 de juliol de 2018. [Consulta: 13 juliol 2018].
* 1 2 3 "Paolo Agazzi, un pilar fundamental del cine boliviano" consultat an guionactualidad.uab.cat Arxivat 2012-01-19 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Pegaso
# Pandèmia de grip A (H1N1) de 2009 a l'Uruguai

La pandèmia de grip A (H1N1), la qual va tenir lloc el 2009, va arribar a l'Uruguai el 27 de maig de 2009. Els primers casos causats per aquesta pandèmia van ser dues persones: un home adult i un menor d'edat que recentment havien tornat de l'Argentina. D'aquesta manera, Uruguai es va convertir en el 18è país en reportar casos de grip A al continent americà.
El dia 27 de maig es van reportar dos casos confirmats del viruse a la ciutat de Montevideo. Les autoritats van recomanar seguir les mesures preventives necessàries. El 6 de juny, el nombre de casos confirmats a l'Uruguai havien augmentat a 22. El dia 8 de juny es van tancar dos col·legis privats a Montevideo per a evitar la infecció dels estudiants. Per al dia 11 de juny, la xifra dels afectats per la grip A a l'Uruguai ascendia als 36 casos.
A partir del 12 de juny, el Ministeri de Salut Pública va dir que no donaria xifres de malalts per la grip A "cas a cas", argumentant que ja no corresponia donar xifres d'afectats, atès que la malaltia ja hi era en fase pandèmica. Fins aquell moment, hi havien 15.000 casos sospitosos, 550 casos confirmats, i 33 morts.
La primera mort confirmada a l'Uruguai a causa de la nova grip es va reportar el 29 de juny a Montevideo. El 13 de juliol es confirmen altres 2 morts, arribant a un total d'11 víctimes per la nova grip i 3.056 casos confirmats al país fins aquell moment.

## Referències

* ↑ «Uruguay confirma los dos primeros casos de gripe A en su territorio». Telecinco, 28-05-2009. [Consulta: 14 juny 2009].
* ↑ «Aumentan a 22 casos de gripe porcina en Uruguay». Chron, 06-06-2009. Arxivat de l'original el 2009-06-10. [Consulta: 26 novembre 2010].
* ↑ Dos colegios de Montevideo estaran cerrado desde hoy por la gripe A Arxivat 2009-06-16 a Wayback Machine.. (08-06-2009), consultat el 14-06-2009
* ↑ Actualització: Al 12 de juny, casos a l'Uruguai. (12-06-2009), consultat el 14-06-2009
* ↑ «Primera muerte en Uruguay por Gripe A». La Nación, 29-06-2009. Arxivat de l'original el 2009-07-04. [Consulta: 23 juliol 2009].
* ↑ «Dos nuevos muertos elevan a once las víctimas de la gripe A en Uruguay». Diari ADN, 13-07-2009.
# Oreophryne kampeni

Oreophryne kampeni és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S. & Zweifel, R. 2004. Oreophryne kampeni. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Odyssey

«Odyssey» té aquests significats:
* Odyssey Marine Exploration, empresa nord-americana amb seu a Tampa (Florida), presidida i cofundada el 1994 per Gabriel Francisco Yapur
* 2001 Mars Odyssey, vehicle espacial robòtic que orbita el planeta Mart, sota un projecte desenvolupat per la NASA i contractat a Lockheed Martin
* ARP Odyssey, model de sintetitzador analògic fabricat per la marca ARP, i que va restar en producció entre els anys 1972 i 1981
* Assassin's Creed Odyssey, videojoc d'acció i aventura històrica desenvolupat per Ubisoft i estrenat el 2018
* Magnavox Odyssey, primera videoconsola de la història, desenvolupada per Ralph Baer i comercialitzada a Amèrica del Nord a finals del 1972
* Super Mario Odyssey, videojoc de plataformes en 3D desenvolupat i publicat per Nintendo per a Nintendo Switch
# Odyn v kanoe

Odyn v kanoe (en ucraïnès: Один в каное) és un grup de música ucraïnès. Fundada el 2010 a la ciutat de Lviv a l'oest d'Ucraïna, aquesta formació de gènere indie està formada per la vocalista Irina Xvaidak, el guitarrista Ustim Pokhmurski i el percussionista Ihor Dzikovski.
# Orsières

Orsières és un municipi del cantó suís del Valais, situat al districte d'Entremont.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Ourthe (departament)

El departament de l'Ourte o Ourthe, les dues ortografies coexisteixen, és un dels departaments francesos fora de la França actual, creat durant l'ocupació francesa de 1793 fins al 1815. La capital n'era Lieja. Comprenia parts del principat de Lieja, del país de Dalhem (una possessió brabançona), el principat de Stavelot-Malmedy, gairebé tot el ducat de Limburg i uns territoris a Prússia: Sankt Vith, Schleiden i Kronenburg. El seu nom prové del riu Ourthe que rega una gran part del territori.
El 1815, després del congrés de Viena, el tractat de París va atorgar els parts de parla francesa i neerlandesa al Regne Unit dels Països Baixos al qual van formar la província de Lieja, Malmedy i els parts germanòfons a Prússia. Als 1830, la província va esdevenir belga. El 1919, Eupen, Malmedy i Sankt-Vith van passar de Prússia a Bèlgica.
El departament es va subdividir en tres arrondissements:
* Lieja: amb els cantons Dalhem, Fléron, Glons, Herve, Hollogne, Lieja, Louveigné, Seraing i Waremme.
* Huy: amb els cantons Avennes, Bodegnée, Ferrières, Héron, Huy, Landen i Nandrin.
* Malmedy amb els cantons d'Aubel, Eupen, Kronenburg, Limburg, Malmedy, Sankt-Vith, Schleiden, Spa, Stavelot, Verviers i Vielsalm.
# Papamosques de Tanahjampea

El papamosques de Tanahjampea (Cyornis djampeanus) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Es troba a Tanahjampea i Kalao, dues de les illes Selayar, un archipèlag al sud de les Cèlebes (Indonèsia). Habita els boscos de manglars subtropicals o tropicals. Pateix per la destrucció de l'hàbitat i el seu estat de conservació és gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques de Tanahjampea». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 4 gener 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 699. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Tanahjampea Blue-flycatcher. Cyornis djampeanus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 4 gener 2021].
# Panorama pris du trottoir roulant Champ de Mars

Panorama pris du trottoir roulant Champ de Mars és una pel·lícula de Georges Méliès estrenada el 1900 al començament del cinema mut.
Com a Les Visiteurs sur le trottoir roulant, fa referència a l'atracció de la Rue de l'Avenir, durant l'exposició universal de 1900, a París.

## Referències

* ↑ Rue de l’Avenir, Paris a Curiosités de Titam
* ↑ Les Vues spéciales de l’Exposition de 1900, tournées par Georges Méliès de Jacques Malthête
# Panorpa

Panorpa és un gènere de mecòpters que es troba àmpliament distribuït en l'Hemisferi Nord. No obstant això, no es troben en l'oest dels Estats Units i Canadà. Al voltant de 240 espècies han estat descrites fins al 2007. Es considera que 16 espècies d'aquest gènere habiten Europa i 4 d'elles es troben a la Península ibèrica.
Gènere Panorpa a Europa
* Panorpa alpina Rambur, 1842 (=Aulops alpina)
* Panorpa annexa MacLachlan 1869
* Panorpa clavigera Klapálek 1902
* Panorpa cognata Rambur, 1842
* Panorpa communis Linnaeus, 1758. Present a la Península Ibèrica.
* Panorpa etrusca Willmann, 1976
* Panorpa germanica Linnaeus. Present a la Península Ibèrica.
* Panorpa hybrida MacLachlan 1882
* Panorpa lacedaemonia Lauterbach 1972
* Panorpa meridionalis Rambur, 1842. Present a la Península Ibèrica.
* Panorpa pieperi Willmann 1975
* Panorpa plitvicensis (Lauterbach 1972) (=Aulops plitvicensis)
* Panorpa rufostigma Westwood 1842
* Panorpa schweigeri Willmann 1975
* Panorpa thrakica Willmann 1976
* Panorpa vulgaris Imhoff et Labram, 1845. Present a la Península Ibèrica.

## Referències

* ↑ «Panorpa Linnaeus, 1758» (en castellà). GBIF. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ Missoweit, M.; Engels, S.; Sauer, K. P. «Foraging ability in the scorpionfly Panorpa vulgaris: individual differences and heritability» (en anglès). Behavioral Ecology and Sociobiology, 61, 3, 12-12-2006, pàg. 487–492. DOI: 10.1007/s00265-006-0277-y. ISSN: 0340-5443.
* ↑ «PANORPA (Scorpion-flies)» (en anglès). WORLD CHECKLIST OF EXTANT MECOPTERA SPECIES. Arxivat de l'original el 2005-11-28. [Consulta: 26 març 2022].
* 1 2 «Orden Mecoptera». Sociedad Entomológica Aragonesa, 30-06-2015. [Consulta: 4 setembre 2022].(castellà)
# Panorama des del pont

Panorama des del pont (en anglès, A View from the Bridge) és una obra de teatre escrita pel dramaturg americà Arthur Miller, estrenada el 29 de setembre de 1955, que transcorre en els anys cinquanta del segle xx, als suburbis portuaris de Nova York. En aquest decorat -dominat per la imposant presència del pont de Brooklyn - aborda Miller el drama dels immigrants il·legals. El 2006 es va estrenar en català sota la direcció de Rafel Duran.

## Argument

En la zona portuària de Brooklyn; Alfieri, un vell advocat que sempre ha viscut al barri, explica un fet tràgic del qual en va ser testimoni impotent: Eddie Carbone, un descarregador d'origen italià, que coneix bé la llei no escrita de solidaritat entre immigrants i s'escandalitza amb les històries dels que en algun moment van delatar compatriotes davant de l'oficina d'immigració, viu amb la seva esposa Bea i la seva jove neboda Catherine, recollida per la parella després que s'hagués quedat òrfena. Des del principi, la sobreprotecció que mostra Eddie davant de la noia indica que té silencioses pretensions cap a ella. Dos cosins de Béatrice, Marco i Rodolpho, fugint de la misèria de la seva regió d'Itàlia, arriben il·legalment als Estats Units i troben refugi a casa d'Eddie. Catherine no triga a enamorar-se de Rodolpho, envers qui Eddie té tanmateix una profunda desconfiança. El descarregador intenta doncs dissuadir la seva neboda d'anar amb en Rodolpho, però els seus esforços continuen sent vans i aviat els dos amants anuncien que tenen la intenció de casar-se. Eddie pren llavors una decisió que tindrà funestes conseqüències. Després, fa una trucada a immigració per denunciar els dos italians. Quan la policia deté als dos clandestins, Marco escup a Eddie i li diu que es venjarà a la italiana mentre que Bea tira per la cara al seu espòs que s'hagi enamorat de la neboda. Katie, que està decidida a casar-se amb Rodolpho i evitar que així sigui expulsat del país, demana a Marco que no aprofiti la seva llibertat condicional per venjar-se, però aquest no li fa cas i mata Eddie en una baralla a navalla.

## Argument

El 1955, Miller escriu una primera versió de Panorama des del pont , que és llavors una obra d'un acte i parcialment en vers. L'obra és presentada al Coronet Theatre de Broadway el setembre de 1955, i va comptar amb la interpretació de Van Heflin, Ann Driscoll i J. Carrol Naish. L'any següent, Miller treballa el text per fer-ne una peça en dos actes i en prosa. És aquesta versió és de lluny la més coneguda.
El 1962, la peça és adaptada per a la televisió per Sidney Lumet amb Raf Vallone i Maureen Stapleton.
L'obra ha donat igualment lloc a una òpera que es va estrenar a Chicago el 1999. La música és de William Bolcom i el libretto d'Arthur Miller.

## Personatges

* Eddie Carbone.
* Beatrice.
* Catherine "Katie".
* Rodolpho.
* Marco.
* Alfieri.
* Louis.
* Mike.
* Mr. Lipari.
* Mrs. Lipari.
* Sr Lipari.
# Papillot

Papillota és una tècnica culinària emprada per a la cocció d'un aliment en un embolcall resistent a la calor, com pot ser un paper d'alumini, o un paper sulfuritzat. L'aliment emprat en aquesta tècnica sol ser de consistència tova; generalment peixos de diferents tipus o verdures fresques. La denominació papillota també s'aplica als plats elaborats amb aquesta tècnica, d'aquesta manera es fan truites de riu en papillota, lluç en papillota o verdures en papillota entre d'altres.

## Referències

* ↑ https://dlc.iec.cat/Results?EntradaText=papillota&operEntrada=0
* ↑ «Métodos de cocción: Papillote» (en castellà), 30-07-2008. [Consulta: 16 febrer 2019].
# Paquito García Gómez

Paquito García Gómez (Oviedo, 14 de febrer de 1938 - València, 21 d'agost de 2024) va ser un futbolista i entrenador asturià.

## Trajectòria com a jugador

Com a jugador es va formar en els equips inferiors del Reial Oviedo, debutant amb el primer equip en un partit davant el València Club de Futbol en la temporada 1958-59. Centrecampista de tècnica i força Paquito, que va arribar a fer-se l'ídol de l'afició blava, va assolir el seu zenit en l'equip asturià en la temporada 1962-63. Al final de la mateixa va ser traspassat al València, amb el qual va guanyar una Lliga (1970-71), una Copa d'Espanya (1967) i una Copa de Fires (1963). També va militar en el Mestalla. Va ser nou vegades internacional amb la selecció absoluta, amb la qual va debutar davant de Romania l'1 de novembre de 1962.

## Trajectòria com a entrenador

Com a entrenador va començar amb els juvenils del València CF. Posteriorment va dirigir al Benimar, Mestalla, UE Alzira, Club de Futbol Gandia, Atlètic de Madrid B, Reial Valladolid, CE Castelló, Hèrcules CF, València CF, Cadis CF, UE Figueres, UD Las Palmas, Racing de Santander, Rayo Vallecano, Club Atlètic Osasuna i Vila-real Club de Futbol amb qui va obtenir un ascens a primera divisió així com debutar amb ell a Europa en substitució de Benito Floro equip en el qual també va assumir les funcions de secretari tècnic, segon entrenador i responsable de l'escola de futbol. Va entrenar el Club Esportiu Onda, que fora filial groguet.

## Referències

* ↑ Teruel, Javi. «Muere `Paquito´ a los 86 años» (en castellà). As, 21-08-2024. [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ «Ficha de jugador: Eliaquim Mangala». [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ Paquito, home de futbol
# Paquito Moreno

Francisco Moreno Gómez, més conegut com a Paquito, (Madrid, 15 d'agost de 1942 - Madrid, 20 de juliol de 2013) fou un futbolista espanyol de les dècades de 1960 i 1970.

## Trajectòria

Després de jugar al futbol base del Reial Madrid, debutà professionalment amb l'Ontinyent CF l'any 1963. L'any 1965 s'incorporà al Rayo Vallecano, on jugà una temporada, i a continuació fitxà pel CE Europa dues temporades a Segona Divisió. Destacà al Real Sporting de Gijón, on jugà durant cinc temporades i aconseguí un ascens a primera divisió. Acabà la seva carrera al Club Gimnàstic de Tarragona entre 1973 i 1975.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Fallece el ex futbolista Paquito». Marca, 20-07-2013. [Consulta: 1r abril 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Parc Jingshan

El parc Jingshan és un parc públic que cobreix 23 hectàrees al nord de la Ciutat Prohibida a la àrea de la Ciutat Imperial de Pequín, Xina. El punt focal és el turó artificial Jingshan, literalment "Turó de la Perspectiva".Antigament un jardí imperial privat annex a les terres de la Ciutat Prohibida, el lloc es va obrir al públic el 1928. El parc es va establir formalment el 1949. Administrativament, forma part dels districtes de Xicheng i Dongcheng al centre de Pequín.

## Història

La història de Jingshan es remunta a les dinasties Liao i Jin, fa gairebé mil anys. El turó artificial de 45,7 metres d'alçada es va construir durant el regnat de Yongle, de la dinastia Ming, fent servir la terra excavada per crear els fossars del Palau Imperial i els canals propers. Tota aquesta terra es va traslladar únicament fent servir el treball manual i la força animal. Jingshan consta de cinc pics individuals, i al cim de cadascun hi ha un pavelló elaborat. Aquests pavellons els feien servir les autoritats per a reunions i oci. Els cinc pics també assenyalen aproximadament l'eix històric del centre de Pequín.
Segons les regles del Feng Shui, és favorable situar una residència al sud d'un turó (i també és pràctic, ja que protegeix dels vents freds del nord). Els palaus imperials a les capitals de les anteriors dinasties també se situaven al sud del turó. Quan la capital es va traslladar a Pequín, no hi havia cap turó allà, motiu pel qual se'n va haver de construir un d'artificial. Es coneix popularment com el Turó Feng Shui. També és conegut com a Turó del Carbó, traducció literal del seu antic nom popular xinès 煤山, a causa d'un antic rumor que els emperadors guardaven reserves amagades de carbó al parc.
L'últim emperador de la dinastia Ming, l'Emperador Chongzhen, es va suïcidar aquí penjant-se l'any 1644.

## Referències

* ↑ «Jingshan Park». Travelchinaguide.com. [Consulta: 2 març 2012].
* ↑ Whiteman, Stephen. "From Upper Camp to Mountain Estate: Recovering Historical Narratives in Qing Imperial Landscapes", pp. 14 ff. Studies in the History of Gardens & Designed Landscapes: An International Quarterly. Taylor & Francis, 2013. Consulta 16 novembre 2013.
* ↑ El terme 景 traduït com a "perspectiva" és de fet un terme artístic en jardineria xinesa que es refereix al "punt focal escènic i emocional en el disseny d'un jardí, els llocs amb una experiència sensorial més rica".
* 1 2 Cultural China. "Jinshan Park in Beijing Arxivat 2013-05-12 a Wayback Machine.". Consulta 16 novembre 2013.
* ↑ Beijing Jingshan Park Official Website Consulta 2013-06-18
* ↑ The China Guide. "Jingshan Park Arxivat 2016-04-13 a Wayback Machine.". Consulta 16 novembre 2013.
# Parc Hluhluwe-Umfolozi

El Parc Hluhluwe-Imfolozi, és la reserva natural més antiga d'Àfrica. Abasta 960 km² de topografia muntanyosa al nord de Durban, a la part central de KwaZulu-Natal, Sud-àfrica, i és coneguda per la rica vida salvatge que conté i per les iniciatives que s'han fet per la conservació de la vida animal. Inicialment Hluhluwe-Imfolozi comprenia tres reserves diferents que es van unir sota el seu nom actual el 1989. El parc és l'únic parc estatal de KwaZulu-Natal on es troben "els cinc grans vertebrats terrestres: el lleó, l'elefant, el búfal, el lleopard i el rinoceront. Gràcies als esforços conservacionistes el parc compta actualment amb la major població de rinoceronts blancs del món. No obstant això, els rinoceronts i les àrees salvatges del parc estan amenaçades pels plans de construcció d'una mina a cel obert a la frontera del parc; un pla objecte de protestes per part de nombroses associacions.
Al llarg del parc hi ha nombrosos indicis d'assentaments de l'Edat de Pedra. L'àrea va ser originàriament terreny de caça real del regne Zulu i es va reconèixer com a parc el 1895. Les reserves de Umfolozi i Hluhluwe es van establir principalment per protegir els rinoceronts blancs que es trobaven en perill d'extinció. L'àrea ha estat sempre un refugi per a la fauna, ja que la mosca tse-tse, portadora de la malaltia nagana és molt comú. No obstant, quan Zululàndia va ser ocupada per grangers europeus, "els cinc grans animals" van ser assenyalats com a causa de la prevalença de la mosca tse-tse i les reserves van ser objecte dels esforços experimentals per erradicar aquesta mosca. Els grangers es van llançar a la matança dels grans mamífers i van matar uns 100.000 animals abans que la introducció del DDT el 1945 solucionés el problema. Els rinoceronts blancs no van ser objecte de caça i avui dia queda una població d'uns 1000 animals. El 30 d'abril de 1995, el llavors president Nelson Mandela va visitar aquesta gran reserva natural per celebrar el seu centenari.

## Referències

* 1 2 «Hluhluwe–Imfolozi Park». SA Places. Arxivat de l'original el 2018-07-17. [Consulta: 7 juny 2008].
* 1 2 3 «Hluhluwe–Umfolozi Game Reserve». Hluhluwe Accommodation. Arxivat de l'original el 2008-05-15. [Consulta: 7 juny 2008].
* ↑ «Hluhluwe Umfolozi National Park». Game-Reserve.com. [Consulta: 7 juny 2008].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial del Govern Provincial de KwaZulu-Natal Arxivat 2007-12-22 a Wayback Machine.
* Ezemvelo KZN Wildlife (abans conegut com a Natal Parks Board)
* Parcs nacionals de Sud-àfrica
# Parròquia de Dunika

La Parròquia de Dunika (en letó: Dunikas pagasts) és una unitat administrativa del municipi de Rucava, al sud de Letònia. Abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009 pertanyia al raion de Liepaja.

## Pobles, viles i assentaments

| Bites Dunika Jēči Lankuti Langeris Lukne | Sedviņi Sikšņi Slamsti Sudargi Šuķene |

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia
* Localitats de Letònia