OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Baldiri Aleu i Torres

Baldiri Aleu i Torres (Sant Boi de Llobregat, 1894 — Sant Boi de Llobregat, juny de 1975) fou un jugador i pioner de la pràctica del rugbi a Catalunya. També fou el fundador de la Unió Esportiva Santboiana l'any 1921, club degà d'aquest esport a Catalunya.
Va estudiar veterinària a la Universitat de Tolosa de Llenguadoc, on aprengué les normes i la pràctica del rugbi. Un cop va acabar els estudis, tornà a Sant Boi i juntament amb diversos amics seus de la tertúlia de Cal Ninyo arrendaren un terreny prop de la riba del Llobregat, conegut com el Camp del Riu i fundaren la UE Santboiana, del qual en fou president entre 1921 i 1936.
Com a homenatge pòstum, el camp de rugbi i el complex esportiu de la seva ciutat porten el seu nom.
L'any 1922, Baldiri Aleu publicava un manifest titulat "Entorn del foot-ball rugby" al diari La Veu de Catalunya.

## Referències

* 1 2 «Baldiri Aleu i Torres». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Serret i Bernús i Barreda i Casanova, 1998.
* ↑ «Unió Esportiva Santboiana». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Complex Baldiri Aleu». Departament d'Esports de Sant Boi de Llobregat. Arxivat de l'original el 2018-07-26. [Consulta: 26 juliol 2018].

## Bibliografia

* Serret i Bernús, Carles; Barreda i Casanova, Maria Lledó. Vides santboianes. Sant Boi de Llobregat: Patronat Municipal de Cultura i Joventut de l' Ajuntament de Sant Boi de Llobregat, 1998. ISBN 8487173225.
# Barranc de les Fonts (Xeraco)

* Per a altres significats, vegeu «Barranc de les Fonts».
Barranc de les Fonts és un barranc que discorre per una vall del terme de Xeraco (Safor). És el resultat de la unió de dos importants barrancs que s'endinsen quasi paral·lels en el massís del Mondúber i en direcció oest-est. Per causa de la gran superfície de llur conca de recepció, en moments de pluges torrencials, condueixen grans cabals, que van a parar a la marjal de Xeraco, fortament modificada durant el segle XX per l'activitat agrària. Aquest barranc suposa un obstacle per als mitjans de transport i comunicació paral·lels a la costa saforenca. L'autopista AP-7, La carretera N-332 i la via del ferrocarril de Rodalies RENFE València-Gandia, superen la rambla amb tres respectius ponts.

## Referències

* ↑ «Barranc de les Fonts (Xeraco)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Campos García, Laura «El Barranc de les Fonts». Ab ben-Cedrell. Revista d'història, geografia i etnologia, 2, Tardor 2009. Arxivat de l'original el 14 d’agost 2014 [Consulta: 14 agost 2014]. Arxivat 2014-08-14 a Wayback Machine.
# Bassa de la Serra de la Canya

La bassa de la Serra de la Canya (o bassa del Torrent de la Molina) es localitza a 1360 m, al vessant sud de la serra Cavallera, vora la collada del Burguerès, que separa aquesta serra de la serra del Pla de la Guaitada. Està situada al pla d'en Plata, al costat del camí d'Ogassa (pista que va de la Colònia Estabanell a Ogassa).
Es tracta d'una petita bassa d'uns 750 m2 situada en un petit collet que separa el torrent de la Molina (que baixa cap al nord-est), del torrent d'en Cavats, afluent del torrent del Coll del Pal, que baixa cap al sud. La bassa és afavorida per l'existència d'una petita presa que represa les aigües que baixen cap al sud, cap al torrent d'en Cavats i el torrent del Coll del Pal.
S'han obert unes rases de grans dimensions afavorint la sortida de les aigües cap al Torrent de la Molina, de manera que, a més de malmetre la vegetació d'una extensa zona, s'ha modificat la circulació de les aigües afavorint la dessecació de l'estany i desviant l'aigua que anteriorment baixava sobretot cap al torrent d'en Cavats. S'extreu aigua amb una manguera cap al sud, per restablir potser l'aigua que abans baixava cap aquest torrent de manera natural. Tot i que les rases estan ara (2008) parcialment tancades per aportació de terres, hi ha una pèrdua constant d'aigua, de manera que la bassa té molta menys aigua que la que havia tingut abans d'obrir-se les rases.
A l'entorn de la bassa hi ha prats silicícoles i mesòfils (amb Agrostis capillaris, Festuca nigrescens, Anthoxanthum odoratum, etc.), entre un bosc de caducifolis molt divers, dominat pel faig i amb abundants boixos. Pel que fa a la bassa, destaca l'altíssim recobriment que hi assoleixen els Potamogeton, així com la presència de llenties d'aigua -potser símptoma d'una certa eutrofització provocada pels usos ramaders propers-. S'hi desenvolupa un cinyell helofític dominat per les bogues (Typha sp.), així com un petit sargar. La bassa té també elevat interès per als amfibis i alguns invertebrats.
Tot i que l'entorn és força pasturat, l'existència d'una tanca ramadera al perímetre de l'estany evita l'accés del bestiar. No hi ha factors que afectin negativament l'espai, tret de l'obertura de rases abans esmentada.
Aquest estany, junt amb l'estany del Tarter i l'estany de la Font de Baix, formava part de l'anterior zona humida "Estanys i basses de la Serra Cavallera" (de codi 0770400). Aquella zona humida s'ha subdividit en tres zones humides independents -ja que es troben força separades i tenen característiques ben diferents-, totes elles integrades dins el complex "Estanys i basses de la Serra Cavallera".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Bassa de la Serra de la Canya». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 19 agost 2014].
# Basiliscus

* Per a altres significats, vegeu «Basilisc (emperador)».
Basiliscus és un gènere de sauròpsids (rèptils) escatosos que inclou els basiliscs. Es tracta de saures similars a les iguanes, però d'aspecte més àgil i esvelt i, en general, de proporcions més reduïdes. Es diferencien a més per tenir una o dues crestes sobre el seu dors, normalment una sobre el cap o una altra, de major grandària, sobre el dors. La seva alimentació també és més variada, consumint gran varietat d'aliments.
Els basiliscs tenen la notable habilitat de ser capaces de caminar sobre la superfície de l'aigua. Les seves potes posteriors està proveïdes d'uns lòbuls dèrmics que funcionen com a aletes, els quals augmenten la superfície de suport sobre l'aigua. Aquests s'enrotllen quan l'animal camina per terra. Si l'animal afronta el perill, comença a córrer molt ràpidament sobre la superfície d'un riu o un llac, llavors les aletes dels seus peus posteriors s'obren permetent augmentar la seva superfície de suport i així córrer sobre l'aigua. No obstant això, en decréixer la seva velocitat, el basilisc s'enfonsa i ha de nedar de la manera normal de qualsevol altre llangardaix.
Aquesta habilitat li ha donat en algunes regions l'àlies de "llangardaix Jesucrist" o "llangardaix de Jesucrist", recordant el passatge bíblic de Mateu (14:22-34). Sobre l'aigua, el basilisc pot córrer a una velocitat d'1,5 metres per segon per aproximadament 4,5 metres abans d'enfonsar-se, després de la qual cosa comença a nedar.

## Taxonomia

El gènere Basiliscus inclou quatre espècies:
* Basiliscus basiliscus (Linnaeus, 1758)
* Basiliscus galeritus Duméril, 1851
* Basiliscus plumifrons Cope, 1875
* Basiliscus vittatus Wiegmann, 1828

## Referències

* 1 2 The Reptile Database - Basiliscus
# Bahabón

Bahabón és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 255 | 208 | 191 | 198 |
# La Bastideta

La Bastideta (francès Labastidette) és un municipi occità de Comenge, a Gascunya, del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# CME

CME té els següents significats:
* Astronomia: Ejecció de massa coronal (de l'anglès Coronal Mass Ejection).
* Economia: CME Group (de l'anglès Chicago Mercantile Exchange). La major comercialitzadora de derivats financers mundial.
* Policia: Cos de Mossos d'Esquadra.
# Anacroneuria senahu

Anacroneuria senahu és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: Guatemala.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark & Kondratieff, 2004. Monographs of the Western North American Naturalist 2:50.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Anacroneuria from Mexico and upper Mesoamerica (Plecoptera: Perlidae) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):170.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 21 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Milena (Sicília)

Milena (sicilià Milocca) és un municipi italià, dins de la província de Caltanissetta. L'any 2007 tenia 3.325 habitants. Limita amb els municipis de Bompensiere, Campofranco, Grotte (AG), Racalmuto (AG) i Sutera. Va rebre aquest nom en honor de Milena de Montenegro, mare de l'esposa del rei Víctor Manuel III d'Itàlia.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1968-1975 | Giuseppe Luparelli | PSI |
| 1975-1980 | Federico Schillaci | PSI |
| 1980-1990 | Salvatore Luparelli | PSI |
| 1990-1992 | Carmelo Mantione | Llista cívica |
| 1992-1993 | Carmelo Cordaro | Llista cívica |
| 1993-1994 | Salvatore Mantione | Llista cívica |
| 1994-1998 | Antonio Ingrao | Llista cívica |
| 1998-2008 | Giovanni Randazzo | Llista cívica |
| 2008- | Giuseppe Vitellaro | Llista cívica |
# El Sas

El Sas és una localitat que pertany al municipi d'Areny de Noguera, a la Ribagorça (Aragó).
En el fogatge de 1495 apareix escrit com Lo Sas. Va formar part de l'antic terme de Cornudella de Valira.

## Referències

* ↑ «El Sas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Sas». ribagorza.com. Arxivat de l'original el 2 de febrer 2014. [Consulta: 16 agost 2019].
# Domènec Segimon Artells

Domènec Segimon Artells (Reus, el Baix Camp, 24 de maig de 1876 - Barcelona, 1959) va ser un advocat i polític català, cosí de Roser Segimon i Artells.

## Biografia

Fill de Pere Segimon Freixa, natural de Reus, i de Josefa Artells Àvila, natural d'Alforja. El 1906 es va casar a Barcelona amb Agustina Cisa i Artells i varen ser pares de Josefina Segimon i Cisa esposa de Marià Manent i Cisa. Estudià Dret a la Universitat de Barcelona, tot i que no exercí mai d'advocat. Milità des de molt jove a la Lliga Catalanista, encara que estava més a prop de la Unió Catalanista. Va ser regidor i tinent d'alcalde a Reus, i jutge municipal. Després, jutge de primera instància. Durant la dictadura de Primo de Rivera va presidir els comitès paritaris territorials de l'Organització Corporativa Nacional. Amb la República va ser, per oposició, inspector de treball i residí a Tarragona. Pel juliol del 1936, va anar a viure a Viladrau, amb la seva filla gran, on es va assabentar que li havien saquejat el pis de Reus. Després de la guerra, prèvia depuració, va tornar a exercir d'inspector de treball fins a la seva jubilació. Va morir a Barcelona el 1959.
De jove publicà freqüentment a La Veu del Camp i a la Revista del Centre de Lectura, entitat de la qual va ser president de l'any 1910 al 1912.
Va tenir amistat amb Eduard Toda i amb el cardenal Vidal i Barraquer. Joaquim Mir, també molt amic seu, anava sovint a pintar a les finques que tenia a l'Aleixar, heretades de la seva família, originària d'aquell poble.

## Referències

* ↑ «Baptismes (1873-1876). Pàg.409. Imatge 816». A.H.A.T. Reus. Parròquia de Sant Pere apòstol, 24-05-1876. [Consulta: 12 abril 2020].
* ↑ «Registre del casament de Domènec Segimon i Agustina Cisa» (en castellà). FamilySearch, 20-06-1906. [Consulta: 7 agost 2023].
* 1 2 Anguera, Pere. El Centre de Lectura de Reus: una institució ciutadana. Barcelona: edicions 62, 1977, p. 117-118. ISBN 8429712879.
* ↑ «Presidents del Centre de Lectura». Centre de Lectura. [Consulta: 30-X-2014].
# El Dorado (pel·lícula de 1966)

El Dorado és una pel·lícula de western dirigida l'any 1966 per Howard Hawks i protagonitzada per John Wayne i Robert Mitchum. Ha estat doblada al català.
La pel·lícula torna amb el guió de Rio Bravo del mateix realitzador. S'hi troben sobretot certes escenes claus encara que lleugerament modificades. Tanmateix, supera el simple remake i presenta una nova versió dels personatges i una intriga més complexa.

## Argument

Cole Thorton (John Wayne), cèlebre mercenari, arriba a la ciutat i el xèrif Jimmy Harah (Robert Mitchum) el dissuadeix de seguida d'entrar al servei de Bart Jason, terratinent que vol apoderar-se de les fonts d'aigua de la família Mc Donald.

## Repartiment

* John Wayne: Cole Thornton
* Robert Mitchum: Xèrif J.P. Harrah
* James Caan: Mississippi
* Arthur Hunnicutt: Bull Harris
* Charlene Holt: Maudie
* Michele Carey: Josephine 'Joey' MacDonald
* Ed Asner: Bart Jason
* Christopher George: Nelson McLeod
* R. G. Armstrong: Kevin MacDonald
* Paul Fix: Dr. Miller
* Robert Donner: Milt (bandoler de McLeod)
* Jim Davis: Jim Purvis (Capatàs de Bart Jason)
* Adam Roarke: Matt MacDonald
* Johnny Crawford: Luke MacDonald
* John Mitchum: Elmer (Cantiner de Jason)
* Chuck Roberson: Pistoler de Jason
* Don Collier: Joe Braddock

## Referències

* ↑ «El Dorado». Goita què fan, ara!. [Consulta: 19 juliol 2023].
* ↑ «El dorado». The New York Times.

## Enllaços externs

* El dorado a Goita què fan, ara!
# El Dorado (pel·lícula de 1988)

El Dorado és una pel·lícula dirigida per Carlos Saura, estrenada el 1988. Es va estrenar al Festival de Canes de 1988.

## Argument

Explica la història de Lope de Aguirre, que per encàrrec del rei Felip II va marxar a la recerca del mític regne d'El Dorado.

## Al voltant de la pel·lícula

Va ser la pel·lícula espanyola més cara fins llavors, amb un pressupost de 1.000 milions de pessetes (6 milions d'euros), i es va rodar a Costa Rica.

## Repartiment

* Omero Antonutti - Lope de Aguirre
* Lambert Wilson - Ursúa
* Eusebio Poncela - Guzmán
* Gabriela Roel - Inés
* Inés Sastre - Elvira
* José Sancho - La Bandera
* Patxi Bisquert - Pedrarías
* Francisco Algora - Llamoso
* Féodor Atkine - Montoya
* Abel Vitón - Henao
* Francisco Merino - Alonso Esteban
* Mariano González - Zalduendo
* Gladys Catania - Juana
* Alfredo Catania - Vargas
* Gustavo Rojas - Carrión

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1988. Palma d'Or
* 1989. Goya a la millor música original per Alejandro Massó
* 1989. Goya a la millor fotografia per Teo Escamilla
* 1989. Goya al millor muntatge per Pedro del Rey
* 1989. Goya a la millor direcció artística per Terry Pritchard
* 1989. Goya a la millor direcció de producció per Víctor Albarrán
* 1989. Goya al millor disseny de vestuari per Terry Pritchard i Maritza González
* 1989. Goya al millor maquillatge i perruqueria per José Antonio Sánchez i Paquita Núñez
* 1989. Goya al millor so per Gilles Ortion
* 1989. Goya als millors efectes especials per Reyes Abats

## Rebuda

* L'odissea de Lope de Aguirre i la conquesta d'El Dorado -que ja va donar peu a la famosa "Aguirre, la còlera de Déu", de Werner Herzog- en una recreació en l'aspecte formal però un punt deliqüescent en el seu contingut. El que per Herzog era deliri tocant la bogeria, aquí és una ambició o una cobdícia no prou explícites.

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: El Dorado». festival-cannes.com.
* ↑ amg. El Dorado (en anglès). amg.
* ↑ Fotogramas. El Dorado. Fotogramas.
# El Roser de Peramola

El Roser de Peramola és una capella de Peramola (Alt Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella que es troba als afores de la vila. És una petita construcció que consta d'una ample entrada porticada i el cos cúbic de la capella amb porta adovellada flanquejada per dues finestres. El cos de l'entrada és arrebossat i cobert a dues aigües, mentre que el de la capella és fet amb carreuons i cobert amb un cos piramidal. Amb dues cobertes exteriors són de teules.

## Referències

* ↑ «El Roser de Peramola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# El Rossinyol (Sant Quirze Safaja)

El Rossinyol, o torrent de Roca Gironella, és un riu que neix en el terme municipal de Sant Martí de Centelles, a Osona, en una vall d'aquest terme que es decanta cap al Vallès, passa pel de Sant Quirze Safaja, al Moianès, i desemboca en el Tenes a Bigues i Riells, en territori de Riells del Fai.
Es forma per la unió en el torrent de la Viuda de diversos torrents més petits, en el costat de ponent del Pla d'en Pep, al sud-oest de Can Cuixes. En davalla cap al sud, passant pel Sot de Furós, i va rebent d'afluents tot de torrents curts, entre els quals destaca, per l'esquerra, el torrent de les Roquetes i passa a llevant de la masia de Cabanyals. Poc després passa ran dels Camps de Cabanyals, a migdia dels quals forma la Cascada de Roca Gironella; rep per l'esquerra el Sot de les Taules, passa a llevant de la Caseta de Sant Miquel i després de fer un tancat revolt, arriba al monestir de Sant Miquel del Fai. Després de fer-hi la volta pel nord, passa pel costat de ponent i s'aboca en el Salt d'aigua del Rossinyol cap al fons de la Vall de Sant Miquel on, al cap de poc, s'uneix al Tenes.

## Etimologia

Contra el que molt gent pensa per l'homonímia que es dona amb el nom de l'ocell, Joan Coromines estableix que rossinyol prové de riu Sunyol. Sunyol és un antropònim romànic.

## Referències

* ↑ COROMINES, Joan. "Re-, ri- fluvials". A Onomasticon cataloniae. VI. O-Sai. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona, "La Caixa", 1996. ISBN 84-7256-852-0

## Enllaços externs

* El Rossinyol en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Dotalabrus

Dotalabrus és un gènere de peixos de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Dotalabrus alleni (Russell, 1988)
* Dotalabrus aurantiacus (Castelnau, 1872)

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Whitley G. P. 1930. Five new generic names for Australian fishes. Aust. Zool. v. 6 (pt 3). 250-251.
# El millor amant del món

El millor amant del món (títol original en anglès Waltz of the Toreadors) és una pel·lícula de comèdia britànica dirigida el 1962 per John Guillermin i protagonitzada per Peter Sellers i Dany Robin. Està basada en l'obra La Valse des toréadors de Jean Anouilh però canvia la localització de França a Anglaterra. Fou nominada al premi BAFTA al millor guió britànic el 1963. Ha estat traduïda al català i emesa per TV3 el 22 de desembre de 1999.
La pel·lícula va tenir la seva primícia mundial el 12 d'abril de 1962 a l'Odeon Leicester Square al West End de Londres.

## Argument

Aquesta és la fi d'una gloriosa carrera militar: el general Leo Fitzjohn es retira a la seva mansió de Sussex on escriurà les seves memòries. Malauradament, la seva vida privada és un desastre: faldiller confirmat, Leo ha enfurismat la seva dona Emily, ara una dona agitada i hipocondríaca, més amargada perquè encara l'estima. El general té dues filles d'aspecte senzill que no li agraden i una atractiva minyona francesa, Ghislaine, amb qui ha mantingut una relació platònica durant disset anys. Quan Ghislaine reapareix, decidida a completar el seu amor amb ell i a desfer-se d'Emily, Leo no sap què fer ...

## Repartiment

* Peter Sellers - General Leo Fitzjohn
* Dany Robin - Ghislaine
* Margaret Leighton - Emily Fitzjohn
* John Fraser - Tinent Robert Finch
* Cyril Cusack - Dr. Grogan
* Prunella Scales - Estella Fitzjohn
* Denise Coffey - Sidonia Fitzjohn
* Jean Anderson - Agnes
* Raymond Huntley - Ackroyd, President del tribunal
* Cardew Robinson - Midgley
* John Glyn-Jones - Jenkins
* John Le Mesurier - Reverend Grimsley
* Vanda Godsell - Mrs. Emma Bulstrode, propietària de la tenda de roba

## Recepció

La pel·lícula va ser l'onzena pel·lícula més popular a la taquilla britànica el 1962.
A The New York Times, Bosley Crowther va escriure, "Mr. Sellers, encara als seus trenta anys, juga el paper còmicament rígid i emprenyat d'un general de l'exèrcit britànic retirat amb un ull viu per a les noies, i ho fa amb un detall tan abrupte i endimoniat que afegeix una altra joia a la seva corona."
Peter Sellers va rebre el Premi Sant Sebastià d'interpretació masculina al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1962.

## Referències

* 1 2 El millor amant del món a esadir.cat
* ↑ «Waltz of the Toreadors (1962)».
* ↑ «Waltz of the Toreadors».
* ↑ «Waltz of the Toreadors (1962) - John Guillermin - Cast and Crew - AllMovie».
* ↑ «BAFTA Awards».
* ↑ The Times, online archive 12 April 1962, page 2 De subscripció o mur de pagament
* ↑ "Money-Making Films Of 1962" The Times [London, England] 4 January 1963: 4. The Times Digital Archive. Web. 11 July 2012. De subscripció o mur de pagament
* ↑ https://www.nytimes.com/movie/review?res=9907E0DD143BE53BBC4C52DFBE668389679EDE
* ↑ Premis de l'any 1962 al web del Festival