OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Asensio Forca

Antoni Asensio Forca (Barcelona, 1923- 2010) fou lluitador, àrbitre i dirigent esportiu de lluita.
El 1948 es va iniciar en la lluita grecoromana competint per la Penya Cultural Barcelonesa. El 1960 va fundar l'Hogar Obrero del Buen Pastor, però dos anys després aquesta entitat va desaparèixer i va fundar el Centre Social Baró de Viver, on va compaginar les tasques de lluitador i entrenador. Va estar en actiu fins al 1966 i va guanyar diversos Campionats de Catalunya individuals i d'Espanya per equips. El 1969 es va treure la llicència d'àrbitre, el 1970 va passar a ser representant dels clubs i els lluitadors a la Federació Catalana de Lluita, i posteriorment delegat i entrenador de la selecció de Catalunya. El 1985 va ser elegit president de la Federació Catalana de Lluita, càrrec que ocupà fins a finals de 1988. Durant el seu mandat, la Federació Catalana va adaptar els seus estatuts a la Llei de l'esport. Rebé la medalla de Forjadors de la història esportiva de Catalunya el 1991.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Forjadors de la història esportiva de Catalunya. 3a ed.. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1991. ISBN 84-393-1780-8.
# Menodor

Menodor és el nom dels següents personatges:
* Menodor (metge)
* Menodor (escultor)
# Saumur

Saumur és un municipi francès, situat al departament de Maine i Loira i a la regió del País del Loira. L'any 1999 tenia 29.857 habitants.
La població és coneguda per allotjar l'Escola Nacional d'Equitació de França. Així com els museus dels blindats i de la cavalleria.

## Fills il·lustres

* René Milleran (1655- aprox. 1713), lingüista i llaütista.

## Referències

Cançó Saumur del grup de rock francès "Trust".

## Enllaços externs

* Communauté de Communes Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* Oficina de Turisme
# Calabor

Calabor és una de les quatre pedanies del municipi de Pedralba de la Pradería (província de Zamora), i l'única d'aquest municipi en la que la llengua que parlen els seus habitants és el gallec. En 2004 tenia uns 100 habitants.
# Calígula (obra de teatre)

Calígula (títol original en francès, Caligula) és una obra de teatre en quatre actes del dramaturg francès Albert Camus publicada el 1944.

## Argument

L'obra mostra a Calígula, emperador romà, destrossat per la mort de Drusil·la, la seva germana i amant. En l'obra, Calígula finalment trama el seu propi assassinat. (Històricament aquests esdeveniments van ocórrer el 24 de gener de l'any 41).
En paraules del mateix autor, en l'edició nord-americana de la seva obra de 1957, l'obra es resumeix en els següents termes:
    Calígula, fins llavors príncep relativament amable, s'adona quan mor Drusila, la seva germana i el seu amant, que "els homes moren i [...] no són feliços". Des de llavors, obsessionat amb la cerca de l'absolut, enverinat de menyspreu i horror, intenta exercir, a través de l'assassinat i la perversió sistemàtica de tots els valors, una llibertat que finalment descobreix que no és bona. Rebutja l'amistat i l'amor, la solidaritat humana senzilla, el ben i el mal. Pren la paraula els que li envolten, els empeny cap a la lògica, anivella tot el que està a la seva al voltant per la força de la seva negativa i per la fúria de la destrucció que condueix la seva passió per la vida.
    Però, suposant que la veritat sigui rebel·lar-se contra la destinació, el seu error consisteix a negar als homes. No es pot destruir tot sense destruir-se a si mateix. Per això Calígula desallotja a tots els que li envolten i, fidel a la seva lògica, fa el necessari per armar a aquells que finalment l'assassinaran. Calígula és la història d'un suïcidi superior. És la història del més humà i més tràgic dels errors. Infidel als éssers humans a causa de l'excessiva lleialtat a un mateix, Calígula consent a morir després d'adonar-se que no es pot salvar sol i que ningú pot ser lliure si és en contra d'uns altres.

## Versions

La versió final de quatre actes, es va publicar en 1944, encara que existeix una versió anterior en tres actes, de 1941 (encara que no publicada fins a 1984), Les diferències entre ambdues registren l'efecte de la II Guerra Mundial sobre l'ànim de l'autor.

### En català

* Durant la tardor de 2017, se'n va presentar la versió dramatúrgica en català al Teatre Romea de Barcelona, en traducció de Borja Sitjà, i dramatúrgia i direcció de Mario Gas, protagonitzada per Pablo Derqui.

## Bibliografia

* The Columbia Encyclopedia of Modern Drama, Gabrielle H. Cody, 2007
* "Calígula", de Camus, una esplèndida revisió de José María Rodero. Diari ABC, 11 d'octubre de 1982

## Referències

* ↑ «Fitxa espectacle Calígula». Teatre Romea. [Consulta: 31 octubre 2021].
# Canon EF-M 28mm f/3.5 Macro IS STM

El Canon EF-M 28mm 28mm f/3.5 Macro IS STM és un objectiu fix macro amb muntura Canon EF-M.
Aquest, va ser anunciat per Canon l'11 de maig de 2016, amb un preu de venta suggerit de 279€.
Actualment, és l'única òptica macro de la sèrie EF-M. L'augment màxim d'aquesta lent és 1× en mode normal i 1,2× en mode supermacro. També és el primer objectiu de Canon amb llum macro integrada.
La seva distància focal de 28mm té el mateix camp visual en una càmera EOS de la sèrie M que una lent de 45mm en una càmera de fotograma complet.
Aquest objectiu s'utilitza sobretot per fotografia macro.

## Característiques

Les seves característiques més destacades són:
* Distància focal: 28mm
* Obertura: f/3.5 - 22
* Motor d'enfocament: STM (Motor d'enfocament pas a pas, silenciós)
* Estabilitzador d'imatge de 3,5 passes
* Distància mínima d'enfocament: 9,7cm (mode normal) i 9,3cm (mode supermacro)
* Rosca de 43mm
* Ampliació màxima: 1,2x

## Construcció

* El canó és de policarbonat i la muntura de plàstic.
* Per estendre l'objectiu a la posició normal, cal prémer un interruptor d'alliberament de bloqueig i, a continuació, girar l'anell de selecció 30° per estendre la lent. Això allarga el canó interior de la lent en 17 mm. Per passar del mode normal al super macro, cal prémer l'alliberament del bloqueig i girar l'anell 15° més, la qual cosa allarga el canó una mica més.
* Aquest objectiu té integrat un anell amb dos llums led, les quals es poden configurar a intensitat alta o baixa, i es poden controlar de manera independent, tot amb un sol botó al barril de la lent. Aquesta sistema extreu l'energia del cos de la càmera. A la intensitat alta els led donen fins a 8 passes de llum.
* El diafragma consta de 7 fulles, i les 11 lents de l'objectiu estan distribuïdes en 10 grups.
* Consta de 2 elements asfèrics i una lent d'ultra baixa dispersió

## Accessoris compatibles

* Tapa EF-M28
* Parasol ES-22
* Filtres de 43mm
* Tapa posterior EB
* Funda LP811

## Referències

* 1 2 3 4 «Canon EF-M 28mm F3.5 Macro IS STM Specs» (en anglès). Dpreview.
* ↑ «Canon EF-M 28mm F3.5 Macro IS STM. Ficha Técnica» (en anglès). Todo fotografia.
* 1 2 3 4 «Canon EF-M 28mm f/3.5 Macro IS STM Lens Review» (en anglès). The digital picture.
* ↑ «EF-M28mm f/3.5 Macro IS STM» (en anglès). Canon camera museum.
* ↑ «Canon EF-M 28mm f/3.5 Macro IS STM» (en castellà). Canon España.
# Casa del Sol

«Casa del Sol» té aquests significats:
* Casa del Sol o dels Solís, a Càceres.
* Casa del Sol (en gallec: Casa do Sol), a la Corunya.
* Palau del Comte de Gondomar, conegut també com a Casa del Sol, a Valladolid.
# Cantó de Soissons-Sud

El cantó de Soissons-Sud és un cantó francès del departament de l'Aisne, situat al districte de Soissons. Té 11 municipis i el cap és Soissons.

## Municipis

* Belleu
* Berzy-le-Sec
* Billy-sur-Aisne
* Courmelles
* Mercin-et-Vaux
* Missy-aux-Bois
* Noyant-et-Aconin
* Ploisy
* Septmonts
* Soissons (part)
* Vauxbuin

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1982 | Marc Laurent | PCF |
| 1982-2001 | Mario-Louis Craighero | PS |
| 2001-2008 | Pascal Tordeux | Divers droite, després UMP |
| 2008- | Serge Vallée | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| - | - | - | - | 29.103 | 28.233 | 27.723 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Sijan

El cantó de Sijan, avui cantó de les Corberes marítimes, era un cantó francès del departament de l'Aude, a la regió d'Occitània, avui regió d'Occitània. Estava inclòs al districte de Narbona, comptava amb 11 municipis i el cap cantonal era Sijan.

## Municipi

* Las Cavas
* Fulhan
* Fitor
* La Pauma
* Leucata
* La Novella
* Peiriac de Mar
* Portèl de las Corbièras
* Ròcafòrt de las Corbièras
* Sijan
* Trelhas

## Vegeu també

* Cantons de l'Aude
# Cantó de Sisteron

El cantó de Sisteron és un cantó francès del departament dels Alps de l'Alta Provença, situat al districte de Forcauquier. Té 5 municipis i el cap és Sisteron.

## Municipis

* Auton
* Entrepèiras
* Mison
* Sant Giniés
* Sisteron

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1982 | Élie Fauque | SFIO, després PS |
| 1982-1985 | Jean Andrieu | RPR |
| 1985-2001 | Daniel Spagnou | RPR |
| 2001- | Claude Brémond | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 5.967 | 7.003 | 8.019 | 7.292 | 7.656 | 8.248 | 8.742 |
# Cantó de Sillé-le-Guillaume

El cantó de Sillé-le-Guillaume és un cantó francès del departament de Sarthe, situat al districte de Mamers. Té 10 municipis i el cap es Sillé-le-Guillaume.

## Municipis

* Crissé
* Le Grez
* Mont-Saint-Jean
* Neuvillette-en-Charnie
* Parennes
* Pezé-le-Robert
* Rouessé-Vassé
* Rouez-en-Champagne
* Saint-Rémy-de-Sillé
* Sillé-le-Guillaume

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | Dr. Touzard | MRP |
| 1951-1970 | Clément Veau | MRP, després Divers droite |
| 1970-1976 | Ernest Chevreuil | Divers droite |
| 1976-1988 | Gérard Chasseguet | UDR, després RPR |
| 1988- | Michel Quillet | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 8.847 | 8.164 | 7.767 | 7.569 | 7.276 | 7.238 | 7.515 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cargeghe

Cargeghe (en llengua sarda, Cargeghe) és un municipi italià, a la província de Sàsser. L'any 2007 tenia 606 habitants. És a la regió del Tataresu. Limita amb els municipis de Codrongianos, Florinas, Muros, Osilo i Ossi.
# Carezzano

Carezzano és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont, (Itàlia).
Limita amb els municipis de Cassano Spinola, Castellania, Costa Vescovato, Paderna, Sant'Agata Fossili, Tortona i Villalvernia.
Pertanyen al municipi les frazioni de Carezzano Maggiore i Carezzano Superiore.

## Galeria

* Palau del vescomte
# Carga Máxima

Carga Máxima és una pel·lícula brasilera de 2023 dirigida per Tomas Portella. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

En Roger és un conductor de camions de carreres que decideix ajudar una banda de lladres de camions de càrrega per donar suport al seu equip. Un cop entri al món del crim, haurà de lluitar per sortir del negoci.

## Distribució

La pel·lícula es va estrenar a la plataforma Netflix el 27 de setembre de 2023.

## Referències

* ↑ «Carga máxima | Netflix: la película brasilera sobre el mundo del automovilismo que ya es una de las más vistas nnda nnlt | DEPOR-PLAY» (en castellà). Depor, 29-09-2023. [Consulta: 14 setembre 2024].
* ↑ «Carga Máxima». Goita què fan, ara!. [Consulta: 14 setembre 2024].
* ↑ «‘Overhaul’ Netflix Review: Stream It Or Skip It?» (en anglès americà). [Consulta: 14 setembre 2024].
* ↑ «Overhaul (2023) Movie Review: A Narrow Crime World Forces it to Skip Depth» (en anglès americà), 27-09-2023. [Consulta: 14 setembre 2024].
* ↑ «Carico sconosciuto, la recensione: su Netflix un atipico action su quattro ruote» (en italià). [Consulta: 14 setembre 2024].
# Capacitat de bescanvi catiònic

La capacitat de bescanvi catiònic o capacitat d'intercanvi catiònic (CIC) (en anglès:cation exchange capacity, CEC) en edafologia o pedologia, és la capacitat que té un sòl per a fer bescanvi (retenir i alliberar) d'ions positius (és a dir de cations) entre el sòl i una solució de sòl a un pH determinat. La capacitat de bescanvi catiònic és una característica de l'argila i l'humus d'un sòl. La CIC és una mesura de la fertilitat d'un sòl, de la seva capacitat de retenir nutrients, de protegir l'aigua subterrània de la contaminació catiònica i de la capacitat tampó (mantenir el pH).
La CIC correspon doncs al nombre de llocs negatius (carregats negativament) dins la matriu del sòl
Les argiles estan carregades negativament mentre els cations ho estan positivament, per la qual cosa els sòls amb més concentració d'argila tenen capacitat de bescanvi catiònic més important i resulten més fèrtils a igualtat de condicions.
En les anàlisis de sòls la capacitat de bescanvi s'expressa en mil·ligrams equivalents (miliquivalents, meq) d'hidrogen per 100 g de mostra seca, (meq/100 g). Una altra expressió equivalent, més utilitzada per científics, és en centimols per kilogram de mostra (cmol/kg). (L'expressió numèrica és la mateixa per a ambdues unitats.)

## CIC en els sòls

En sòls agrícoles es considera adequada una CIC de 10 a 30 meq/100 g

### Exemples de CIC

* Caolinita: 10 mq/100 g.
* Clorita: 25 mq/100 g
* Esmectita: 110 mq/100 g
* Vermiculita: 125 mq/100 g
* Matèria orgànica: 100 mq/100 g.
Els cations més importants presents en els sòls per al creixement de les plantes són el calci (Ca++), magnesi (Mg++), potassi (K+), amoni (NH4), sodi (Na+) i hidrogen (H+). Els quatre primers són nutrients. En sòls àcids gran part dels cations són hidrogen i alumini en diverses formes en aquests sòls la CIC indica la quantitat de cal a aportar (encalat) per pujar el pH del sòl.
També contribueixen a la CIC les classes, quantitats i combinacions dels minerals argilencs i les quantitats de matèria orgànica i el seu estat de seccomposició. Els tipus d'argiles amb major capacitat de bescanvi tendeixen a enllaçar els cations bivalents com són el Ca++ i el Mg++, amb més energia que el K+ i això pot afectar la disponibilitat de nutrients.
Saturació de bases és quan la CIC està neutralitzada principalment per calci, magnesi, potassi i sodi.

## Referències

* ↑ Font : "Guide des analyses en pédologie" par Denis Baize

## Enllaços externs

* "One Hundred Harvests Research Branch Agriculture Canada 1886-1986". Historical series / Agriculture Canada - Série historique / Agriculture Canada. Government of Canada
* "A study of the Lime Potential, R. C. Turner, Research Branch, Canadian Department of Agriculture, 1965
# Castell de Creixenturri

El castell de Creixenturri és un castell situat a Creixenturri, al municipi de Camprodon a la localitat de la Ral. Actualment en queden les restes dels fonaments en forma de ruïnes parcialment tapades per la massa boscosa. Ens hi podem apropar a través del camí que des de l'església del Remei, puja a Sant Antoni.
Tot i que algunes fonts atribueixen l'origen del castell al segle viii per defensar el pas de Les Rocasses, no és fins al segle xiii que queda documentada la seva reconstrucció pel noble Albert de Sant-romà. Aquest el rebé en franc alou del rei Jaume I el 1245, amb la condició de refer-ne les muralles. Cèsar August Torras proposa però que fou en son origen una torre sepulcral romana, Turris Crescentis, la que donà nom a la contrada (Creixenturri) i que posteriorment, en el segle viii fou convertida en torre-guaita o bé de defensa.
L'any 1265, Ramon de Puigpardines, ex vicari regi del vescomtat de Bas, comprà el castell juntament amb altres propietats del lloc. Els seus descendents, emparentats amb la nissaga de Cruïlles, entraren en un litigi amb el rei Pere III, ja que aquest en reclamava els drets com a feu. L'any 1360, Pere III vengué a carta de gràcia el castell al matrimoni Cruïlles, amb els imperis i la jurisdicció criminal, reconeixent també la donació que Jaume I havia fet del castell.
Durant el segle xiv, després de diversos enderrocaments, el castell fou eixamplat i s'hi construí una capella en honor de la Mare de Déu de Creixenturri.
El 1381 el matrimoni Cruïlles (Gilabert de Cruïlles i sa muller Elvira de Puigpardines) el vengué amb tots els altres béns i drets de Creixenturri a Ramon de Vallmanya, abat del monestir de Sant Joan de les Abadesses.
Els terratrèmols dels anys 1427-1428 iniciaren la ruïna definitiva del castell. El 1554 el virrei marquès de Tarifa manà destruir el castell que, abandonat i mig enderrocat, s'havia convertit en un amagatall de bandolers durant les lluites entre nyerros i cadells. Amb l'enderroc del castell es trasllada la imatge de la Mare de Déu a l'església de Sant Cristòfol, al pla on avui hi ha l'església del Remei.
A l'altre costat del Ter, també defensant el pas de les Rocasses, trobem Torre Cavallera.

## Referències

* 1 2 3 Torras i Ferreri, Cèsar August. El Pirineu Català; Comarca de Camprodon. Barcelona: L'Avenç, 1902, p. 54-56 [Consulta: 17 setembre 2018].

## Enllaços externs

* Vall de Camprodon Arxivat 2006-11-16 a Wayback Machine.. Web de Joan Vila sobre rutes i història de la Vall de Camprodon.
* Castells medievals. Castell de Creixenturri
# Casella

Casella (en ligur Casélla) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la ciutat metropolitana de Gènova. El 2011 tenia 3.226 habitants. Limita amb les comunes de Montoggio, Savignone, Serra Riccò i Valbrevenna.

## Geografia

Situat a la vall del Scrivia, compta amb una superfície de 8,07 km² i les frazioni d'Avosso, Carpeneta, Cortino, Parata, Regiosi, Salvega i Stabbio.

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dades Istat el 31 desembre 2011». Arxivat de l'original el 23 de juny 2016. [Consulta: 15 juliol 2015].
# Castell de Fluvià

El Castell de Fluvià o Castell de Palau és una construcció del municipi de Sant Esteve de Palautordera (Vallès Oriental) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

El castell de Fluvià era una domus o casa forta aloera coneguda com a «Casa de Palau», de Sant Cebrià o de Sant Corneli. Al segle xviii fou totalment transformada en una masia senyorial: del primitiu castell només en resta la capella dedicada a Sant Cebrià que és d'estil llombard, amb planta de creu llatina d'una sola nau i absis trevolat. L'any 1966 en fou recuperada una torre, que restava immersa en el calç de la façana.

## Història

Està documentada l'any 1154, quan era habitada per la família Palau. Pertanyia a la jurisdicció del castell de Montclús; d'ella en depenia la quadra de Campins. Aquest fet provocà diverses discòrdies entre el vescomte Bernat III de Cabrera, senyor de Montclús, i Pere de Palau, les quals finiren en un document de concòrdia realitzat l'any 1345.
El 1360 la casa passà a la seva filla Blanca, casada amb Ramon de Blanes. El 1373 adquirí el domini llur filla, casada amb Antoni de Torrelles. Aquesta família en tingué la propietat fins al 1425, que passà a Agnès de Torrelles, que era casada amb Joan de Fluvià. Els Fluvià en seran propietaris fins a l'extinció del llinatge el 1837. Durant la Guerra dels Segadors, el 1r de febrer de 1640, les tropes castellanes van assassinar diverses persones en el castell, entre les quals hi havia Antoni de Fluvià-Torrelles, senyor del castell. Això fou recordat en la cançó popular dels Segadors: «Mataren un cavaller / a la porta de l'església / Don Anton de Fluvià / i els àngels li fan gran festa».
Al segle xviii el castell fou transformat en una masia senyorial. L'any 1966 va ser restaurada i actualment funciona com a granja-escola i casa de turisme rural.

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell de Fluvià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
* ↑ «Castell de Fluvià». Turisme Montseny. Associació d'Empresaris Turístics Montseny. [Consulta: 6 març 2020].
# Castell de Folkestone

El castell de Folkestone (Folkestone Castle) es trobava en un turó dels North Downs al nord de la ciutat de Folkestone, Kent (Anglaterra).
El castell normand estava situat sobre un monticle natural i va existir a final del segle XI i començament del XII. Va ser excavat l'any 1878 per Augustus Pitt Rivers i s'ha afirmat que va ser la primera excavació d'un jaciment medieval a Gran Bretanya mitjançant mètodes científics.
El castell tenia un traçat circular ("ringworks") i n'és l'exemple més gran i complet del sud-est d'Anglaterra. El seu potencial arqueològic és, per tant, considerable, com es va demostrar durant l'excavació a petita escala del general Pitt-Rivers l'any 1878.
Conegut localment com a "Caesar's Camp", no és realment romà, però va ser construït probablement prop de l'any 1095 i va ser ocupat certament durant algun temps després de la invasió normanda. El turó on es troba es coneix com a Castle Hill i ofereix unes vistes esplèndides sobre la ciutat i la costa, des de Folkestone fins a Romney Marsh arribant a Dungeness, Rye i Fairlight.
Els treballs de terra tenen vistes al final de l'autopista M20 i l'entrada a l'Eurotúnel a Cheriton.

## Referències

* ↑ «Medieval ringwork with bailey and approach causeway, incorporating a bowl barrow on Castle Hill, Folkestone - 1014864 | Historic England» (en anglès). [Consulta: 24 maig 2020].
* Fry, Plantagenet Somerset, The David & Charles Book of Castles, David & Charles, 1980. ISBN 0-7153-7976-3

## Enllaços externs

* Folkestone Castle a gatehouse-gazzeteer (anglès)
# Casa Cruïlles

La Casa Cruïlles, Torre Cruïlles o Casa Mercè Pastor de Cruïlles és un edifici modernista prop del cim del Tibidabo i protegit com a bé cultural d'interès local. Es tracta d'una petita vila-estudi de la marquesa del Castell de Torrent, dita també "El Roserar", construïda el 1904 per Josep Puig i Cadafalch.

## Descripció

Es tracta d'una petita vila-estudi de la marquesa de Cruïlles, coneguda també com a "El Roserar", construïda el 1904 per Josep Puig i Cadafalch.
La cuina, la tribuna i el cos central, que és configurat pel taller, el dormitori i el bany, constitueixen tres volums independents que integren el conjunt de la casa.
Un element altament remarcable per la seva significació és la teulada, ja que la seva gran alçària incrementa la del taller, que és l'element més important de la casa, si tenim en compte que abasta més del cinquanta per cent de l'espai practicable.
La funcionalitat de la construcció és molt correcta i és estructurada per l'escala interior que separa els nuclis destinats a serveis, del taller.
Podem observar un desenvolupament cap a l'exterior que ens ve donat per la presència de la tribuna octogonal que s'integra en una cantonada de la casa. Potser aquesta tribuna és una de les més aconseguides, tècnicament parlant, de tota l'obra de Puig i Cadafalch, ja que pot integrar-se en el conjunt sense perdre les seves qualitats geomètriques
La casa era decorada amb uns esgrafiats, però el conjunt en si, era predominantment de color blanc.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa Cruïlles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2017].

## Enllaços externs

* «Casa Cruïlles». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.