OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Medicaid

Medicaid és un programa d'assegurances de salut del Govern dels Estats Units per a la gent necessitada. President dels Estats Units Lyndon B. Johnson va establir Medicaid, una part de la Llei de Seguretat Social. Medicaid i el Children's Health Insurance Program (CHIP) serveix més de 31 milions de nens.

## Accés al programa

Cada Estat dels Estats Units disposa d'un programa Medicaid que ofereix cobertura mèdica per a persones amb baixos ingressos, famílies i nens, ancians i persones amb discapacitat. La majoria dels Estats brinden cobertura als adults amb nens que es troben en cert nivell baix d'ingressos. A més, a partir de 2014, la majoria dels adults menors de 65 anys amb ingressos individuals de fins a aproximadament dòlars americans $15.000 a l'any seran elegibles per Medicaid en tots els estats.

## Cobertura

Els serveis mèdics que cobreix Medicaid inclouen:
* Serveis de bàsics de suport: laboratori i rajos X.
* Inpatient hospital services (Serveis hospitalaris per a pacients ingressats).
* Serveis ambulatoris.
* Controls de salut per a nens i tractament, si s'identifiquen problemes mèdics (revisions mèdiques, medicina preventiva).
* Serveis integrals oftalmològics i odontològics per a nens.
* Serveis i recursos de planificació familiar.
* Serveis d'atenció i suport a llarg termini.
* Serveis odontològics per a adults (només extraccions) (semblant a Espanya, on només es tracten les extraccions considerades quirúrgiques, com a queixals del judici).
* Serveis mèdics i quirúrgics per a adults.
* Serveis d'infermeria professional per a famílies i nens.
* Serveis proveïts en clíniques de salut.
* Serveis de matrones.
* Serveis d'infermeria per a adults.
* Serveis de cures de salut a domicili para determinades persones.
* Medicaments receptats (farmàcia).

## Referències

* ↑ «Medicare and Medicaid.». Arxivat de l'original el 2011-10-13. [Consulta: 11 febrer 2017].
* ↑ «By Population.». Arxivat de l'original el 2012-08-18. [Consulta: 11 febrer 2017].
* ↑ La Salut Comença Aquí La salut s'aconsegueix amb prevenció.

## Enllaços externs

* www.medicaid.gov/ (anglès)
# Casa Almató

La Casa Almató és un edifici del municipi de Sant Feliu Sasserra (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una casa d'estructura pairal, amb planta baixa, dos pisos i golfes, que ha quedat englobada dins el nucli del poble fent cantonada. La planta és rectangular i té coberta a doble vessant. Hi ha alguns annexes posteriors. L'exterior, de reble arrebossat, presenta tres plantes. Pel cantó del carrer de Sant Pere Almató, que és on té l'entrada principal, manté l'estructura de casa de poble i una llinda amb la data de 1782. Al primer pis té un balcó adovellat amb pedra i una finestra també adovellada. Corona aquesta façana un petit campanar d'un ull que correspon a la capella interior. A la façana del Pas Nou destaquen tres balcons, una font adossada l'any 1868, una porta d'entrada secundària i un rellotge de sol. Al darrere té un jardí.

## Història

En aquesta casa hi va néixer el pare Pere Almató i Ribera (1830-1861), dominicà que es dedicà a la vida missionera. Per aquest motiu fou destinat a les Filipines. Durant una revolta indígena fou martiritzat. El Papa Pius X el va beatificar el 1906 i el 1988 fou canonitzat. És un dels personatges més populars del poble, per la qual cosa el seu nom ha estat posat a molts elements de la vida ciutadana. Unes rajoles de la casa ens recorden la seva vida.

## Referències

* 1 2 «Casa Almató». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 desembre 2015].

### Bibliografia

* Planes, J. A. - Serra, J.; Història del Bages, 1988
# Castell de Tuixent

El castell de Tuixent era situat probablement a la part alta de Tuixent, vila del municipi de Josa i Tuixén però no en resta cap vestigi.

## Història

El topònim «Tuxen», que Coromines inclou en les llistes de noms d'origen preromà, és documentat en l'acta de consagració de Santa Maria de la Seu; escrit amb la grafia «Toxenne» també és esmentat en un document del 966 que parla d'una donació de cases feta a Santa Maria de la Seu. Tres anys abans, el lloc havia estat documentat en el testament del comte Borrell II de Barcelona-Urgell.
El castell de Tuixent va ser propietat de Santa Maria de la Seu; l'any 1024, Ermengol II va tornar a la catedral de la Seu la parròquia de Tuixent amb totes les pertinences tal com ho havia fet el seu avi, el comte Borrell. Aquesta donació va ser confirmada poc després. Durant el segle xi es feren diverses donacions d'alous, terres i heretats en benefici de Santa Maria de la Seu per part de Ramon Isarn, Arnau Dacó, Oromir, Sicarda i Pere Udalard el 1067 i el 1092 per part de Guillem fill d'Arnau que restituí a Santa Maria les franquícies i els dominis que tenia a la vila de Tuixent, de les quals el comte Ermengol d'Urgell s'havia apoderat injustament, culpa que reconegué a l'hora de la mort.
Les disputes entre l'església d'Urgell i els comtes per la possessió dels llocs de la vall continuaren en temps posteriors. Així, es té notícia que el 1277 Roger Bernat III de Foix prometé retornar al capítol d'Urgell el castell de Tuixent, que, entre d'altres, l'hi havia estat lliurat per Arnau Roger de Pallars. En el fogatjament dels anys 1365-70 consta que el castell de Tuixent és del capítol d'Urgell i té un total de 23 focs. L'any 1659, arran del Tractat dels Pirineus consta que «de la parte de España el dicho señor christianísimo restituirá al dicho señor Rey católico las plazas y puertos de Rosas, fuerte de la Trinidad, Cadaqués, Seo d'Urgell, Texen...». Tot i així, el 1831, és a dir, fins a la l'abolició dels senyorius jurisdiccionals al segle xix, el lloc de Tuixent encara corresponia al capítols de la Seu d'Urgell.

## Arquitectura

De l'antiga fortificació només es conserven restes que es van aprofitar per a la construcció de les cases del poble.

## Referències

* 1 2 Asensi i Estruch, Rosa Maria; Vilaró i Boix, Albert. «Castell de Tuixén». A: El Segrià Les Garrigues El Pla d'Urgell La Segarra L'Urgell. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, p. 38-39 (Catalunya romànica, XXIV). ISBN 84-412-2513-3.

## Bibliografia

* Bech Duró, Enric. Els castells de la vall de la Vansa i Tuixent. La Seu d'Urgell: Edicions Salòria, 2018. ISBN 978-84-947550-7-1.

## Enllaços externs

* Generalitat de Catalunya Patrimoni
# Carrer de les Joies (Moià)

El carrer de les Joies és un carrer de Moià (Moianès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest carrer amb pendent pronunciada enllaça la plaça Major amb la plaça de Sant Sebastià. És un dels carrers més ben conservats de Moià, el terra és enllosat i moltes de les seves cases han estat arreglades deixant-les en pedra vista. Predominen les edificacions de tres plantes. Hi destaca el Convent de les Josefines (nº11-13) la finestra gòtica de cal Soldevila (nº19), la finestra amb àngel de cal senyor Magí (nº23), la finestra del nº 25, el casal del nº 27, el nº 29, el nº33...
Nº 19: Finestra avui modificada i convertida en balcó. La llinda, d'estil gòtic tardà, és de dos llums amb una motllura formant un arc apuntat dins del qual s'hi ha treballat un lòbul.
Nº 25: Ampla finestra renaixentista amb ampit de pedra picada. Les dovelles laterals estan treballades formant una prima columna amb capitell que sosté una llinda també de pedra picada però de talla més recent.
Nº 27: Casa estreta, de quatre pisos, edificada en pedra de mida força regular. Als baixos s'hi accedeix per un portal d'arc escarser adovellat. L'entrada, enllosada, dona accés a l'habitatge. Al primer pis hi ha una única finestra, de tradició gòtica, amb ampit. De les dues finestres del segon pis, només una és adovellada. Al pis superior hi ha les golfes.
Nº 33: Casa de les Joies, edificació del que va ser el primer ajuntament de Moià.

## Història

L'aspecte actual del carrer és del XVII-XVIII. El carrer de les Joies era el carrer major de Moià. Al s.XIV ja es trobava dins de muralles i anava des del carrer del Mig (prop de la plaça Major actual) fins al Portal de Rodors, on s'enllaçava amb el camí a Manresa. D'aquesta època poc queda reflectit en el carrer, més aviat la seva tipologia actual respon a un carrer del segle XVII-XVIII-XIX (llindes de 1683-1844...). La casa número 25 havia estat seu de la primera casa de l'escola Pia al nostre país, fundada el setembre de 1683 a Moià, on continuà de manera estable. La casa número 33 complia en el 2014 el seu 400 aniversari sent el primer ajuntament de Moià en el 1736, arran del fet que el 1709 el reial Patrimoni de Catalunya concedeix autorització al Comú de la Vila per utilitzar i edificar el que va ser el primer ajuntament de Moià.

## Referències

* 1 2 «Carrer de les Joies». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Carrer de les Escribanies (Banyoles)

El Carrer de les Escribanies és una via pública de Banyoles (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Com tots els carrers del primer nucli de població -vila Vella- ja amb una estructuració urbanística, se'ns evidencia una tipologia constructiva ja desenvolupada en les altres descripcions semblants: cases de planta baixa, pis i golfes. El parament és de pedra de Banyoles. Tots els elements d'obertures es troben ben emmarcats i, amb la particularitat de que en diferents casos les finestres, finestrals i golfes han estat modificats i han esdevingut balcons de recents forjats. Alguna finestra conserva, encara, el seu ampit. Coberta de teules àrabs. Ràfec gairebé inexistent amb una motllura decorativa. Alguna façana es troba arrebossada.

## Història

El carrer de les "Escribanies" o "Escrivanies" és paral·lel a la muralla. Comunica la pl. de la Font amb la pl. Antiga o de la Vila Vella, actualment pl. del Teatre. Al llarg del segle xiv se l'anomena "carrer Major inferior" doncs formava un sol tram a l'actual carrer Major, i donava sortida a la pl. Major de la Vila Nova. Actualment Escrivanies s'acaba a la pl. de la Font. Durant el segle xvi se'l coneix com a c/ de les Escrivanies, perquè hi havia les residències dels notaris i escrivans de la vila. Entre les cases a destacar, tenim la Casa Bach, avui Lavall, on va tenir l'ostatge el general carlista Savalls.

## Referències

* 1 2 «Carrer de les Escribanies». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Cartell de crida i cerca

Un cartell de crida i cerca és un cartell publicat per a donar a conèixer un criminal cercat per les autoritats. Normalment aquests cartells inclouen una imatge del criminal, siga aquesta una fotografia o un retrat robot, a més a més, el perseguit és descrit físicament i se n'assenyalen els càrrecs imputats. Els cartells de recerca solen ésser estesos per la policia o una altra força governamental als llocs públics.
Els cartells de recerca pels fugitius particularment notables poden oferir una recompensa per llur captura o per la informació que puga ajudar a capturar-los.
Si qui publica els cartells de recerca no és un cos de seguretat aquests poden figurar com una forma d'assetjament.
# Cassi Longí

Els Cassi Longí (en llatí Cassius Longinus) van ser membres d'una destacada família romana d'origen plebeu que va donar importants personatges durant la República.
Els principals van ser:
* Quint Cassi Longí, tribú militar el 252 aC.
* Gai Cassi Longí, cònsol el 171 aC.
* Quint Cassi Longí, cònsol el 164 aC.
* Luci Cassi Longí Ravil·la, cònsol el 127 aC.
* Gai Cassi Longí, cònsol el 124 aC.
* Luci Cassi Longí, cònsol el 107 aC.
* Luci Cassi Longí, tribú de la plebs el 104 aC.
* Gai Cassi Longí, cònsol el 96 aC.
* Gai Cassi Longí Var, cònsol el 73 aC.
* Luci Cassi Longí magistrat romà abans del 63 aC.
* Quint Cassi Longí, tribú de la plebs 49 aC.
* Quint Cassi Longí, llegat a Hispània el 48 aC.
* Gai Cassi Longí, autor de les punyalades contra Cèsar el 44 aC.
* Gai Cassi Longí, jurista i governador romà de Síria (44 aC).
* Luci Cassi Longí, tribú de la plebs aquell mateix any.
* Luci Cassi Longí, governador suplent de Síria (43 a).
* Luci Cassi Longí, cònsol l'any 30.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 798.
# CDH

CDH té els següents significats:
* Consell de Drets Humans, organisme de les Nacions Unides per promoure i protegir els drets humans
* Centre Demòcrata Humanista, partit polític de Bèlgica
# Can Sagalés (Premià de Mar)

Can Sagalés és una obra de Premià de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici a quatre vents de planta rectangular format per tres crugies paral·leles a la façana principal. L'escala d'accés a la planta de l'habitatge és lateral, exterior i d'un sol tram. La coberta és a quatre vessants i de teula àrab.
L'immoble està orientat a sud. La planta baixa presenta un aspecte massís. L'escala lateral dona accés a la planta noble. A partir de la planta pis la façana és simètrica dividida en un cos central de major alçada i dos laterals. La terrassa amb balustrada és a primer terme. El cos central té una porta de sortida a la terrassa. Al segon pis hi ha quatre finestres lobulades i a les golfes tres finestres de mig punt. Els cossos laterals tenen porta cap a la terrassa.
La casa està envoltada per un jardí i té una piscina a la part posterior.

## Referències

* 1 2 3 «Can Sagalés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 5 març 2019].
# La dama de Trinidad

La dama de Trinidad (original: Affair in Trinidad) és una pel·lícula estatunidenca de Vincent Sherman estrenada el 1952 i doblada al català

## Argument

Steve Emery (Glenn Ford) no creu ni per un moment que el seu germà s'hagi suïcidat a Trinidad, així que intenta esbrinar la veritat sobre la seva mort, actitud que l'enfronta amb la seva cunyada Chris Emery (Hayworth), cantant en un club nocturn. Desesperat, en veure-la coquetejar amb un espia que suposa que és l'assassí del seu germà, Steve haurà d'actuar amb rapidesa si vol impedir que Chris es converteixi en la següent víctima.

## Repartiment

* Rita Hayworth: Chris Emery
* Glenn Ford: Steve Emery
* Alexander Scourby: Max Fabian
* Valerie Bettis: Veronica Huebling
* Torin Thatcher: Inspector Smythe
* Howard Wendell: Anderson
* Karel Stepanek: Walters
* George Voskovec: Doctor Franz Huebling
* Steven Geray: Wittol
* Walter Kohler: Peter Bronec
* Juanita Moore: Dominique
* Gregg Martell: Olaf
* Mort Mills: Martin
* Ralph Moody: Coronel
* Roy Glenn (no surt als crèdits): Pescador

## Nominacions

* 1953. Oscar al millor vestuari per Jean Louis

## Crítica

La pel·lícula va suposar la tornada al cinema de Rita Hayworth, després de 4 anys d'absència pel seu matrimoni amb Alí Aga Khan. La direcció de la Columbia va decidir realitzar un film a mida del seu lluïment personal. El i la presència. Clarament influït per "Gilda" - (1946), per l'entorn exòtic, la cantant de cabaret, cançons sensuals, balls tòrrids, la bufetada i la parella protagonista amb Glenn Ford com galant -, aquest film incideix en una barreja de cinema negre i melodrama ambientat en un decorat més o menys exòtic. Les seves principals limitacions provenen de la inevitable comparació amb el seu precedent, ja que no va acabar de trobar el seu to suggeridor, malgrat la solidesa de la seva formulació. L'argument, propi d'un film de sèrie B, se centra en les maquinacions d'un fosc personatge, enriquit misteriosament, i de la seva estrafolària colla, que suma pinxos, professors, enginyers i conspiradors. L'arc dramàtic uneix dues línies de tensió. Les investigacions de Steve i de la policia, que avancen amb dificultat, i els plans de la banda, que es mou febrilment a l'empara de falses aparences.

## Referències

* ↑ La dama de Trinidad
* ↑ «La dama de Trinidad» (en castellà). Fotogramas. [Consulta: 15 febrer 2012].
# Gai Corneli

Gai Corneli (en llatí Caius Cornelius) va ser un cavaller romà i un dels conspiradors de Catilina. Formava part de la gens Cornèlia.
Va planejar l'assassinat de Ciceró juntament amb Luci Vargunteu l'any 63 aC, però l'intent es va frustrar, ja que Ciceró va rebre informació dels plans a través de Fúlvia i Quint Curi. Quan posteriorment va ser acusat no va trobar ningú per defensar-lo, però es va escapar de l'execució a canvi de donar informació de la conjura. Quan Publi Sul·la va ser acusat de participar en la conjura (62 aC) Corneli va enviar el seu fill a testificar contra ell.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 856.
# David Casacuberta Sevilla

David Casacuberta Sevilla (Barcelona, 1967) es un filòsof de la ciència i professor universitari català.

## Trajectòria

Professor de Filosofia de la ciència a la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), la seva línia de recerca actual són els impactes socials i cognitius de les Tecnologies de la informació i la comunicació (TIC), tema sobre el qual ha publicat diversos llibres i articles. És membre del Grup de Treball d'Ètica, Seguretat i Regulació de BioInformàtics Barcelona, investigador del grup consolidat GEHUCT (Grup d’Estudis Humanístics en Ciència i Tecnologia). També és codirector del Màster en Disseny i Direcció de Projectes per a Internet d'ELISAVA i participa com a professor en diversos postgraus de gestió cultural, teoria de l'art contemporani i el disseny de tecnologies digitals.

## Reconeixements

L'any 2003 va rebre el premi Eusebi Colomer de la Fundació Epson al millor assaig sobre els aspectes socials, antropològics, filosòfics o ètics relacionats amb la nova societat tecnològica amb el seu llibre Creación colectiva. També és el guanyador del premi Ingenio 400, organitzat pel Ministeri de Cultura i la Societat Estatal de Commemoracions Culturals, al millor projecte de net.art amb la seva obra X-Reloaded (en col·laboració amb Marco Bellonzi), al voltant del 400 aniversari del Quixot.

## Referències

* 1 2 «David Casacuberta». Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB). [Consulta: 31 maig 2024].
* ↑ «David Casacuberta: “El primer manament de l'usuari d'Internet és no escampar les mentides». Diari ARA, 15-05-2021 [Consulta: 31 maig 2024].
* 1 2 «David Casacuberta». Idees Digitals [Consulta: 31 maig 2024].
# Caselle Landi

Caselle Landi és un municipi italià de la província de Lodi (regió de la Llombardia) que l'any 2011 tenia 1.652 habitants. Abans d'esdevenir un feu dels marquesos Landi (1262), s'anomenà Caselle Vecchie, y després Caselle del Po. Més tard va prendre el seu nom actual. Amb la creació de la República Cisalpina (1797), Caselle Landi finalment va esdevenir la regió de Llombardia.

## Economia

El territori ocupa l'àrea plana d'origen fluvial del riu Po. Hi ha nombroses granges i llogarets dispersos pel camp, dedicades a l'agricultura.
Aquesta és, de fet, l'activitat principal, amb el cultiu de blat i farratge, carn de bestiar i els productes lactis i la cria de porcs a escala industrial. El panorama econòmic es completa amb petites empreses de la construcció, tèxtil i mecànica.

## Personalitats caselleses

* Giovanni Losi (1838-1882), religiós
* Castell vell
* Castell nou
* Palau municipal
* Església de l'Assumpció de Maria

## Enllaços externs

* Web oficial de l'Ajuntament
# La dama de la furgoneta

La dama de la furgoneta (títol original en anglès The Lady in the Van) és una pel·lícula britànica de 2015, dirigida per Nicholas Hytner i protagonitzada per Maggie Smith i Alex Jennings. La història està basada en un llibre basat en fets reals d'Alan Bennett.

## Argument

Mary Shepherd és una dona gran que viu en una vella furgoneta aparcada en un carrer de Londres. Un dia l'escriptor Alan Bennett li va permetre estacionar en l'accés de casa seva, com a favor temporal. Aquest fet es va transformar en una relació de quinze anys.

## Repartiment

* Maggie Smith com a Srta. Mary Shepherd / Margaret Fairchild
* Alex Jennings com a Alan Bennett
* Clare Hammond com a Margaret Fairchild (de jove)
* Roger Allam com a Rufus
* Deborah Findlay com a Pauline
* Gwen Taylor com a mare
* Frances de la Tour com a Ursula Vaughan Williams
* David Calder com a Leo Fairchild
* Jim Broadbent com a Underwood
* Claire Foy com a Lois
* Cecilia Noble com a Miss Briscoe
* Nicholas Burns com a Giles Perry
* Pandora Colin com a Sra. Perry
* Clive Merrison com a home al confessionari

## Premis i nominacions

* 2016: Globus d'Or - Maggie Smith - Nominada a millor actriu musical o còmica
* 2016: Premi BAFTA - Maggie Smith - Nominada a millor actriu

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ «La dama de la furgoneta». grup62.cat. [Consulta: 1r juny 2020].
# Las melancólicas

Las melancólicas és una pel·lícula espanyola dirigida el 1971 per Rafael Moreno Alba. Durament tallada per la censura, se'n van fer dues versions, una per exhibir-se a Espanya i l'altra, amb nuesa femenina, destinada a l'estranger. Sembla que, per equivocació, una d'aquestes còpies fou enviada a un cinema de Santiago de Compostel·la i es va exhibir un parell de dies abans que fos retirada per ordre governativa.

## Sinopsi

Després de la mort de la seva mare quan havia estat víctima d'un exorcisme, una noia (Tania) és posada sota la cura d'un metge en un sanatori on totes les pacients són víctimes de diverses vexacions sexuals.

## Repartiment

* Analía Gadé - Tania
* Espartaco Santoni - Doctor

## Premis

* Analía Gadé va rebre el Fotogramas de Plata al millor intèrpret de cinema espanyol de 1972 pel seu paper.

## Referències

* ↑ ‘Las melancólicas' (1971) y otras burlas a la censura, per José Manuel Benítez Ariza
* ↑ El año en que 'Las melancólicas' sedujo a Galicia Arxivat 2019-04-21 a Wayback Machine., elcorreo.com, 30 de gener de 2019
* ↑ Fotogramas de Plata 1973, imdb
# La Masieta (Sant Pere de Ribes)

La Masieta és una obra de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia situada als peus del Puig Montgròs, a mestral del nucli de Ribes. És un edifici aïllat de planta rectangular i tres crugies, al qual s'adossen diversos cossos annexes. Consta de planta baixa i pis i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. El frontis es compon de tres eixos: al central hi ha el portal d'accés d'arc escarser ceràmic amb brancals de pedra, amb un portal d'arc carpanell ceràmic en un costat i una finestra d'arc pla arrebossat a l'altre. Al pis hi ha tres finestres d'arc pla ceràmic. A la façana s'hi ha fixat una estructura metàl·lica d'un tendal. Les obertures de la resta de façanes són d'arc pla arrebossat. A les façanes laterals hi ha adossats dos cossos d'un sol nivell d'alçat, el de ponent obert amb dos portals d'arc escarser arrebossat. El ràfec està acabat amb una imbricació de rajols i teules ceràmiques. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color blanc. Davant la façana principal hi ha el pou antic.

## Història

Antigament, la Masieta formava part de la finca de Can Ramon, i es denominava així perquè era la hisenda petita de la propietat. Segons consta en el llibre d'Apeo de l'any 1847, la casa pertanyia a Josep Antoni Querol i Planas.

## Referències

* 1 2 «La Masieta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* 1 2 La Masieta, Mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona