OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anukóvskaia

Anukóvskaia (en rus: Ануковская) és un poble de l'óblast d'Arkhànguelsk, a Rússia, segons el cens del 2012 no tenia cap habitant.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Каргопольского района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2022-02-05. [Consulta: 2 maig 2022].
# Anula

La reina Anula fou una sobirana de Sri Lanka del 47 al 42 aC
Va governar inicialment associada al seu amant Siva, el cap dels porters de palau el 47 aC, durant un any i dos mesos, al final dels quals es va cansar de Siva i el va enverinar i es va ajuntar amb Vatuka, un fuster indi d'Anuradhapura, que va ser associat al govern; igualment al cap de poc mes d'un any se'n va cansar i el va enverinar i el va substituir per Darubhatika Tissa, un portador de llenya que abastia al palau; igualment fou associat al govern durant tretze mesos. En aquest període es va construir una reserva d'aigua al parc Mahamega a la capital. Tissa fou enverinat per permetre ocupar el seu lloc a l'adigar (primer ministre) Niliya (Neehya) que era de la casta braman, però aquest encara va durar menys i fou enverinat després de sis mesos. Llavors Anula va governar sola per quatre mesos mantenint la seva vida sexualment desinhibida fins que fou morta (cremada viva) per Kutakanna Tissa o Kalakannie Tissa (Makalan Tiss) segon fill de Maha Chula que havia obtingut el suport popular davant la vida que portava la reina.

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Arapiles

* No s'ha de confondre amb el barri de Madrid: Arapiles (Madrid)..
Arapiles és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Salamanca i Carbajosa de la Sagrada, a l'Est amb Calvarrasa de Arriba, al Sud-est amb Terradillos, al Sud amb Mozárbez i a l'Oest amb Miranda de Azán i Aldeatejada.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 488 | 520 | 479 | 491 |

## Vegeu també

* Batalla dels Arapiles

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca
# Arthur Farenhout

Arthur Farenhout (Rotterdam, 19 de novembre de 1972) és un ciclista neerlandès, ja retirat, que va córrer entre el 1995 i el 2006. En el seu palmarès destaca la Fletxa costanera del 2001, l'Omloop van de Glazen Stad del 2003 i 2005 i el campionat nacional en ruta amateur de 2004.

## Palmarès

* 2001
** 1r a la Fletxa costanera
* 2003
** 1r a l'Omloop van de Glazen Stad
* 2004
** Campió dels Països Baixos en ruta amateur
** Vencedor d'una etapa a l'OZ Wielerweekendcórrer
* 2005
** 1r a l'Omloop van de Glazen Stad

## Referències

* ↑ «FARENHOUT Arthur». [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «Alleen Naar De Finish (het verhaal van Arthur Farenhout)», 30-11-2017. [Consulta: 27 octubre 2018].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Arthur FARENHOUT» (en italià). [Consulta: 25 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a procyclingstats.com
# Arthur Fagen

Arthur Fagen (Nova York, 1951) és un director d'orquestra nord-americà.
Laszlo Halasz va ser el seu primer professor de direcció. Després va continuar els estudis a l'Institut Curtis amb Max Rudolf i al Mozarteum de Salzburg amb Hans Swarowsky. Més endavant va ser director assistent de Christoph von Dohnanyi a l'Òpera de Frankfurt i de James Levine a la Metropolitan Opera.
A la dècada de 1990 va enregistrar les simfonies i els concerts de piano de Bohuslav Martinů.
Fou nomenat director principal de l'Orquestra Filharmònica de Dortmund des del 2002 fins al 2007.
Ha estat director musical de l'Òpera d'Atlanta des de 2010. És professor de direcció a la Jacobs School of Music de la Indiana University.

## Referències

* 1 2 «Arthur Fagen - Biography» (en anglès), 01-01-2016. Arxivat de l'original el 27 de gener 2018. [Consulta: 26 gener 2018].
* 1 2 «Arthur Fagen - conductor» (en anglès), décembre 2017. [Consulta: 26 gener 2018].
* ↑ «Arthur Fagen, Bio». [Consulta: 26 gener 2018].
# Antoine Louis

Antoine Louis (13 febrer 1723, Metz - 20 maig 1792) va ser un cirurgià i fisiòleg francès.
Es va formar originalment en medicina pel seu pare, un cirurgià major en un hospital militar local. De jove es va traslladar a París, on es va exercir com gagnant-maîtrise a la Salpêtrière. L'any 1750 va ser nomenat professor de fisiologia, una posició que va ocupar durant 40 anys. En 1764 va ser nomenat secretari de per vida a l'Académie Royale de Chirurgie.
Louis va publicar nombrosos articles sobre cirurgia, incloent diverses biografies dels cirurgians que van morir durant la seva vida. També va publicar els aforismes quirúrgics del metge holandès Herman Boerhaave (1668-1738).
A Louis se li atribueix el disseny d'un prototip de la guillotina. Durant un període després de la seva invenció, la guillotina va ser anomenat Louisette.
El "angle de Louis" és un altre nom per a l'angle de l'estern, que és el punt d'unió entre el manubri i el cos de l'estèrnum. Treballs i publicacions Mémoire des contre la légitimité naissances prétendues tardives de 1764.

## Referències

* ↑ Biografies
* ↑ Antoine Louis avís bio-bibliographique dans le lloc de la Biu Santé. Antoine Louis dans la Banque d'images et de retrats de la Biu Santé. Antoine Louis dans la web de l'Médecine à Nancy depuis 1872. Œuvres numérisées d'Antoine Louis dans le lloc OneLine Els Llibres. Antoine Louis @ que el va nomenar
# Antoine Mazairac

Antonius "Antoine" Hendrikus Mazairac (Roosendaal, 24 de maig de 1901 - Dortmund, 11 de setembre de 1966) fou un ciclista neerlandès, que es dedicà al ciclisme en pista.
Va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam de 1928, en què guanyà la medalla de plata en la prova de velocitat individual, sols superat per Roger Beaufrand. En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del món de velocitat amateur, d'or el 1929, quan posà punt-i-final a la seva carrera esportiva.

## Palmarès

* 1921
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1922
** Campió dels Països Baixos de 50 km
* 1925
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1927
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1928
** Medalla d'argent als Jocs Olímpics de 1928 en velocitat
* 1929
** Campió del món de velocitat amateur
** Campió dels Països Baixos de velocitat

## Referències

* ↑ «Olympedia – Antoine Mazairac». [Consulta: 30 gener 2022].
* ↑ «Toine Mazairac» (en neerlandès), 14-09-2017. [Consulta: 30 gener 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Antoine Mazairac a sitiodeciclismo.net
# Arabella Churchill

Arabella Churchill (23 de febrer de 1648 - 30 de maig de 1730) va ser amant del rei Jaume II d'Anglaterra i VII d'Escòcia i mare de quatre dels seus fills. Arabella era filla de sir Winston Churchill (un avantpassat del Primer Ministre del mateix nom) i Elizabeth Drake.
Arabella era germana gran de John Churchill, 1r Duc de Marlborough. Va començar una relació amb Jaume, llavors duc de York, al voltant de 1665, mentre ell encara estava casat amb Anne Hyde. Arabella es va convertir en dama d'honor de la duquessa de York aquell any, i va donar a llum dos fills durant la vida d'Anne. Va continuar amb Jaume després del seu matrimoni amb Maria de Mòdena el 1673, i li va donar dos fills més. Algun temps després de 1674, es va casar amb Charles Godfrey i va tenir tres fills més.

## Descendència amb Jaume II

* Henrietta FitzJames, (1667 - 3 d'abril de 1730)
* James FitzJames, primer duc de Berwick, (1670 - 1734), de qui descendeix la Duquessa d'Alba, Cayetana Fitz-James Stuart.
* Henry FitzJames, primer duc d'Albemarle, (1673 - 1702)
* Arabella FitzJames, (1674 - 7 de novembre de 1704), monja.

## Descendència amb Charles Godfrey

* Elizabeth Godfrey.
* Charlotte Godfrey, nascut abans de 1685, es va casar amb Hugh Boscawen, primer vescomte de Falmouth.
* Francesc Godfrey.

## Referències

* ↑ Macaulay Macaulay, Baron Thomas Babington. The history of England, from the accession of James II, Volume 1, 1898, p. 347.
* ↑ London Metropolitan Archives, Holy Trinity Minories, Register of marriages, 1676 - 1683, P69/TRI2/A/007/MS09242A

## Enllaços externs

* WorldRoots Royalty Pages Arxivat 2011-05-14 a Wayback Machine.
# Apogon ceramensis

Apogon ceramensis és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Papua Nova Guinea, Indonèsia i Austràlia.

## Referències

* ↑ ITIS
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Apogon coccineus

Apogon coccineus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig i l'Àfrica oriental fins a les Illes Marqueses, illa de Pasqua i sud del Japó.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Apogon coccineus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Rüppell, W. P. E. S. 1835-1838. Neue Wirbelthiere zu der Fauna von Abyssinien gehörig. Fische des Rothen Meeres. Frankfurt-am-Main. 1-148, Pls. 1-33. [[[1835]]:1-28, Pls. 1-7; 1836:29-52, Pls. 8-14; 1837:53-80, Pls. 15-21; 1838:81-148, Pls. 22-33.]. Fische Rothen Meeres 1835-1838.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Aristocreont

Aristocreont (grec antic: Ἀριστοκρέων, llatí: Aristocreon) va ser un filòsof estoic nebot de Crisip de Soli. Va florir cap a l'any 200 aC.
Era fill d'una germana de Crisip, i es va convertir en el seu deixeble. Crisip li va dedicar diverses de les seves obres, segons Diògenes Laerci. Plutarc diu que va fer una estàtua de bronze en honor del seu oncle, on va gravar: «Aristocreont va erigir aquesta semblança del seu oncle Crisip».
No se sap si aquest Aristocreont és el mateix que esmenta Plini el Vell, que va escriure una descripció d'Egipte.

## Referències

* 1 2 Aristocreon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 303
* ↑ Diògenes Laerci. Vides i opinions de filòsofs eminents 196-197, 202
* ↑ Plutarc. De Stoicorum repugnantiis 1033e
* ↑ Plini el Vell. Naturalis HistoriaVI, 29
# Aristodem

«Aristodem» té aquests significats:
* Aristodem d'Atenes, actor i polític atenenc
* Aristodem de Cària, pintor grec
* Aristodem el covard, soldat espartà
* Aristodem de Cumes, tirà de Cumes
* Aristodem d'Elis, escriptor grec
* Aristodem d'Esparta, heroi mitològic, ancestre de la casa reial d'Esparta
* Aristodem de Megalòpolis, tirà de Megalòpolis
* Aristodem de Messènia, rei de Messènia
* Aristodem de Milet, militar grec
* Aristodem de Nisa el vell, escriptor grec
* Aristodem de Nisa el jove, escriptor i retòric grec
* Aristodem el petit, filòsof grec
* Aristodem de Siracusa, actor grec de Siracusa esmentat a la Primera Guerra Púnica.
* Aristodem de Tebes, escriptor grec
* Aristodem, pintor grec
* Aristodem, escultor grec
* Aristodem (rei de Corint), rei de Corint durant 35 anys
* Aristodem fou un filòsof grec contemporani de Plutarc que és qui l'esmenta.
# Apogon truncatus

Apogon truncatus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig i el Golf Pèrsic fins al Japó i Austràlia.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bleeker, P. 1854. Specierum piscium javanensium novarum vel minus cognitarum diagnoses adumbratae. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 7: 415-448.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Apogon trimaculatus

Apogon trimaculatus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Illes Ryukyu fins a Austràlia Occidental, el sud de la Gran Barrera de Corall, Samoa i les Illes Marshall.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1828. Histoire naturelle des poissons. Tome second. Livre Troisième. Des poissons de la famille des perches, ou des percoïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 2: i-xxi + 2 pp. + 1-490, Pls. 9-40.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Astidamant el Jove

Astidamant el Jove (en grec antic: Ἀστυδάμας; en llatí: Astydamas) fou un poeta tràgic grec fill d'Astidamant el Vell. Suides esmenta els títols d'algunes de les seves tragèdies.

## Referències

* ↑ 2.Astydamas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 390
# Carriage Club

Carriage Club és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 1.002 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carriage Club tenia 1.002 habitants, 325 habitatges, i 290 famílies. La densitat de població era de 522,8 habitants per km².
Dels 325 habitatges en un 48,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 84,6% hi vivien parelles casades, en un 3,7% dones solteres, i en un 10,5% no eren unitats familiars. En el 6,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,7% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 35% entre 25 i 44, un 25,7% de 45 a 60 i un 4,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 101.402 $ i la renda mediana per família de 88.314 $. Els homes tenien una renda mediana de 74.750 $ mentre que les dones 40.893 $. La renda per capita de la població era de 31.852 $. Entorn del 3% de les famílies i el 3,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carriage Club». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carriage Club». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Casa a Àrreu

La Casa a Àrreu és una casa a Àrreu, és un municipi d'Alt Àneu (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa formada per planta baixa i tres pisos, el darrer de mansarda molt baix de sostre. Façana construïda a la paret mestre perpendicular al cavall que suporta la coberta de pissarra a dues aigües, orientada a l'est. Recoberta per una capa de calç. A la planta baixa s'obre la porta allindada i dues petites finestres per a la ventilació de l'estable. En el primer pis, tres grans obertures tenen accés a una llarga balconada que ocupa tota l'amplada de la façana. Aquest balcó de fusta presenta faldonet perfilat i balustres perfilats i calats que formen dibuixos geomètrics, excepte als tres centrals, que formen figures humanes. En el segon pis s'obren tres petits balcons i a l'últim pis un petit finestró sota el prominent i ample ràfec de la coberta assegurada amb quatre tornapuntes.

## Referències

* ↑ «Casa a Àrreu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Casa Salvador Gibert

Casa Salvador Gibert és una obra noucentista de Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa, un pis i golfes amb terrat. Té galeria i pati posterior. Els elements més remarcables de la façana, que corresponen a l'estètica noucentista, són, la balaustrada del balcó corregut del primer pis i les motllures de resseguiment de les finestres i dels laterals de la façana.

## Història

La Casa Salvador Gibert està situada al tram inferior del carrer de la diputació, un dels eixos de l'eixample vuitcentista de Sant Sadurní. Aquest segon sector de construccions correspon als anys que van entre el 1929 i el 1936, i el llenguatge arquitectònic utilitzat en la major part de les obres és el noucentista.

## Referències

* 1 2 «Casa Salvador Gibert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Casa Salvador Gibert Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Casa Salvador Piera

La Casa Salvador Piera és un edifici del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil, un habitatge entre parets mitgeres, fent cantonada. L'edificació està integrada per un cos central i dos de laterals. El cos central consta de planta baixa, pis i golfes; els lateral tenen planta baixa i un pis. Hi ha dos tipus d'obertures: rectangulars i d'arc de mig punt. El cos central està rematat per una arcuació d'arcs de mig punt, composició que també es troba a les obertures d'accés a la casa.

## Referències

* ↑ «Casa Salvador Piera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Casa de les Monges (Perafita)

Casa de les Monges és una masia de Perafita (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de considerables dimensions format per dos cossos, un amb teulada a dues aigües i el carener paral·lel a la façana principal i l'altra adossat a aquest però amb una orientació diferent i forma allargada. A la façana principal hi ha dues entrades: una formant un arc rebaixat i l'altre allindat; al primer pis hi ha dos balcons amb la llinda decorada amb mig cercle en relleu i dos petites finestres quadrangulars a les golfes. L'edifici posterior és força irregular si bé molt ampli amb hort i cabana.
En la part posterior de la casa hi ha un pou-cisterna amb un drac de ferro forjat.

## Història

La Casa de Monges havia estat una antiga masia, probablement del segle xviii, que posteriorment s'habilità per la residència de monges (dins de la casa encara hi han l'oratori i petites capelletes). Actualment es destinat a residència i ha estat restaurada amb força cura.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de les Monges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Casa de les Monges (Seva)

La Casa de les Monges és una escola de Seva (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil cobert amb teulada a dues vessants i desaigua a la façana principal. Està orientat a migdia.
Predomina l'altura (3 pisos) respecte a l'amplada i els elements emprats en la seva construcció són simples i pobres (cantoneres d'imitació).
La façana està arrebossada amb un color vermellós; encerclant la casa podem observar un jardí i unes tanques.

## Història

Si bé actualment dit edifici compleix funcions d'escola, no sembla que ho fos originàriament, ja que té característiques pròpies d'haver estat una casa residencial.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa de les Monges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Casa de les Punxes (Valls)

La Casa de les Punxes és un edifici del municipi de Valls (Alt Camp) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt aïllat format per un edifici per habitatge i fàbrica. La casa és de planta baixa i tres pisos. La seva estructura és irregular. El cos central presenta totes les portes de la planta baixa modificades. En el primer pis hi ha tres balcons amb portes resseguides per motllures amb ornamentació floral modernista. A l'esquerra, i fent cantonada, hi ha un cos sobresortint de planta quadrada, que presenta una petita terrassa a l'altura del primer pis. A la banda dreta s'aixeca una torre de base circular d'inspiració medieval amb coberta cònica de ceràmica verda. El material de la construcció és maó arrebossat i pintat, amb petits detalls decoratius de ceràmica i maó.

## Història

L'edifici i fàbrica annexa pertanyien en el seu origen a l'empresa Galimany de productes insecticides. Actualment la propietat ha passat a mans d'una companyia belga, i s'hi fabriquen refractaris per al mercat internacional. A la casa funcionen les oficines de la fàbrica.

## Referències

* 1 2 «Casa de les Punxes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].

## Enllaços externs

* «Casa de les Punxes». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa de les Plomes

La Casa de les Plomes és una obra del municipi de Castelldefels (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció de planta baixa, pis i golfes sobresortint per damunt de la coberta-terrat. Les quatre façanes són simètriques. El cos central, on hi ha les golfes, és cobert a dues vessants i té bigues de fusta.
Va ser reformada afegint-hi forjats rígids, teules de formigó negre i recreixent les baranes del terrat. Cal remarcar la simetria de les façanes, amb abundants obertures rectangulars, i la porta d'entrada encarada al sud-est.

## Història

És un dels edificis més antics d'aquest sector a tocar la via del ferrocarril. De fet, l'any 1902, prop seu es va projectar una fàbrica de maons que connectava amb l'estació mitjançant un carril per a vagonetes.
Consta que pels volts del 1940 fou fàbrica de plomes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa de les Plomes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2015].

## Enllaços externs

* Casa de les Plomes Arxivat 2010-06-21 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Cascajares de Bureba

Cascajares de Bureba és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de La Bureba.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 66 | 67 | 54 | 54 |