OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Micena rosàcia

La micena rosàcia (Mycena rosella) és una micena de vora acolorida, una espècie de bolet pertanyent a l'ordre dels agaricals.

## Descripció

* El barret fa 0,5-1,5 cm de diàmetre, és hemisfèric de jove, després cònico-campanulat, d'un bonic color rosa viu, el qual empal·lideix freqüentment en envellir o amb temps sec. Superfície llisa, mat, estriada, excepte vora l'àpex.
* Làmines d'adnates a subdecurrents, de color rosa a rosa pàl·lid. Aresta sencera i de color rosa viu.
* El peu fa 2-4 x 0,1-0,3 cm, cilíndric, fràgil, de color bru rosat. Superfície llisa.
* Carn prima, de color més pàl·lid que el barret.
* Olor i sabor no distintius.
* Esporada de color blanc.
* Les espores són d'el·lipsoïdals a cilíndriques, llises, de 8-10,5 x 3-4,5 micròmetres. Pleurocistidis no ornamentats.

## Hàbitat

Sota coníferes, freqüentment entre esfagnes (Sphagnum), i en lloc humits. És poc freqüent i apareix des de final de l'estiu fins a la tardor.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa i Nord-amèrica (Nova Anglaterra, Nova York i Nova Jersey).

## Confusions amb altres espècies

Les làmines amb l'aresta de color rosa viu, l'aspecte del basidioma i l'hàbitat entre esfagnes faciliten la seua diferenciació respecte a espècies properes que tenen també el barret i el peu rosats, com Mycena adonis o Mycena floridula, però amb l'aresta de les làmines no diferenciada, del mateix color.

## Referències

* 1 2 3 Gerhardt, Ewald; Vila, Jordi; i Llimona, Xavier, 2000: Bolets dels Països Catalans i d'Europa. Manual d'identificació. Ediciones Omega, S.A, Barcelona. Pàg. 503. ISBN 84-282-1121-3
* ↑ Miller HR, Miller OK., 2006. North American Mushrooms: a Field Guide to Edible and Inedible Fungi. Guilford, Conn: Falcon Guide. P. 167. ISBN 0-7627-3109-5. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2014-12-31. [Consulta: 4 desembre 2011].
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Mycobank (anglès)
* ↑ RogersMushrooms Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* R. A. Maas Geesteranus, 1992: Mycenas of the Northern Hemisphere. 2 Bände, Sciences. Els Països Baixos. ISBN 0-444-85757-5.

## Enllaços externs

* Species Fungorum (anglès)
* Mushroom Observer (anglès)
* CalPhotos (anglès)
# Fg

fg (abreviatura de l'anglès foreground) és una ordre de control de tasques per a sistemes Unix que reprèn el procés d'execució suspès amb les normes de flux d'entrada i de sortida redirigits al terminal de l'usuari.fg és part de l'extensió UP (User Portability Utilities) de POSIX i no ha d'estar necessàriament disponible en un sistema conforme.

## Referències

* ↑ «fg - run jobs in the foreground» (en anglès). [Consulta: 18 agost 2016].

## Vegeu també

* jobs
* Control de tasques (Unix)
* Senyal (informàtica)
* Gestió de processos Unix

## Enllaços externs

* fg man page (anglès)
# Ibeyi

Ibeyi (en ioruba: bessones) és un duet de música franco-cubà format el 2013 per les bessones Lisa-Kaindé i Naomi Díaz nascudes a París, que barregen estils de tradició caribenya, música electrònica, jazz, hip-hop, entre d'altres. Són filles de músics, el pare Miguel "Angá" Díaz un percussionista del grup de música cubà Buena Vista Social Club i la mare Maya Dagnino una cantant franco-veneçolana.
Lisa-Kaindé és la pianista i vocalista principal mentre Naomi Díaz toca la percussió nord-africana (caixó i batà) i fa els cors. Juntament amb elles s'afegeixen sintetitzadors, samplers i beats del productor de XL Recordings Richard Russell.

## Referències

* ↑ «Ibeyi, la tradición musical afroamericana y el soul del siglo XXI» (en castellà). eldiario.es.
* 1 2 «Ibeyi: música desde África hasta Cuba | ELESPECTADOR.COM» (en castellà). ELESPECTADOR.COM, 25-01-2018.
* ↑ «Ibeyi, el dúo de las gemelas Díaz que enamora al mundo» (en castellà). La Nacion. Arxivat de l'original el 2018-02-09 [Consulta: 4 setembre 2018].
* ↑ Montoliu, Álvaro García «Ibeyi: las gemelas que afrontan la muerte con su música» (en castellà). El País [Madrid], 22-09-2017. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Ibeyi Deliver Palpable Spirituality in New Tiny Desk Performance: Watch». Billboard.
* ↑ «Ibeyi: electrónica crítica» (en castellà). ELMUNDO.
# Laurens De Plus

Laurens De Plus (Aalst, 4 de setembre de 1995) és un ciclista belga, professional des del 2016. Actualment corre a l'equip Ineos Grenadiers. En el seu palmarès destaca el BinckBank Tour de 2019.

## Palmarès

* 2015
** 1r a la Gant-Staden
** Vencedor d'una etapa al Giro de la Vall d'Aosta
* 2018
** Campió del món en contrarellotge per equips
* 2019
** 1r al BinckBank Tour

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2017. 24è de la classificació general
* 2019. Abandona (7a etapa)
* 2023. 10è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2018. Abandona (19a etapa)
* 2023. Abandona (1a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 2019. 23è de la classificació general
* 2024. 15è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Tom Pidcock and Richie Porte sign for Ineos Grenadiers for 2021». BBC Sport. BBC, 25-09-2020 [Consulta: 25 setembre 2020].
* ↑ «El belga De Plus se alza con el triunfo final en el Tour del Benelux». El Mundo Deportivo, 18-08-2019 [Consulta: 28 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# La Claca

La Claca - o Putxinel·lis Claca o Teatre de La Claca - va ser un destacat grup de teatre independent, en català i compromès políticament dels que van sorgir a Catalunya als anys 70 del segle xx. Va ser creada amb el nom de Putxinel·lis Claca com a companyia de teatre per a públic en un principi infantil l'any 1968 pels titellaires Teresa Calafell i Joan Baixas.
Va néixer com a companyia de titelles i ninots, continuadora de la tradició titellaire catalana (els Vilà, els Anglès o Vigués i Mauri) i innovant-la amb l'ús de noves tècniques i materials. Va anar evolucionant a espectacles per a totes les edats i cada vegada de caràcter més pròpiament teatrals. L'any 1978 va presentar Morí el Merma ja amb el nom de Companyia de Teatre La Claca. Va desaparèixer l'any 1988, després de vint anys d'actuacions.
Considerada una de les companyies teatrals d'Espanya amb més prestigi internacional, la Claca ha estat convidada a més de setanta festivals arreu del món i ha actuat en espais com el Gran Teatre del Liceu, els Riverside Studios de Londres, el Centre Georges Pompidou de París, la Sydney Opera House o el Lincoln Center de Nova York. A Llançà cada juliol des de 2012 se celebra un festival d'arts escèniques per a tots els públics, a l'aire lliure, amb el nom de Festival Claca.

## Referències

* ↑ La representació teatral, Editorial UOC, 2011. ISBN 9788497883115 (català)
* ↑ Mercè Saumell, El teatre contemporani, editorial UOC, 2006. ISBN 9788497884020 (català)
* ↑ Aproximació a una cronologia del teatre català, de la postguerra al segle XXI RACO, Revistes Catalanes amb Accès Obert, coordinat pel Consorci de Serveis Universitaris de Catalunya i la Biblioteca de Catalunya. Patrocinat per la Generalitat de Catalunya. Document pdf. (català)
* 1 2 La Claca Arxivat 2018-09-19 a Wayback Machine. INAEM (castellà)
* ↑ 'Taller de Teatro' se dedica al grupo Teatre la Claca, El País, Madrid, 14 de gener de 1984. (castellà)
* ↑ «Festival Claca. Arts escèniques a l'aire lliure». Arxivat de l'original el 2018-09-18. [Consulta: 18 setembre 2018].

## Bibliografia

* Núria Santamaria, Francesc Foguet i Boreu, La revolució teatral dels setanta, editorial Punctum, 2010. ISBN 9788493737153 (català)
* Josep A. Martín, El teatre de titelles a Catalunya, Biblioteca Serra d'Or, 1998. ISBN 9788478269044 (català)
* L'escenografia catalana, Diputació de Barcelona, 1986. (català)
* Mercè Saumell, El teatre contemporani, editorial UOC, 2006. ISBN 9788497884020 (català)
# Niloofar Rahmani

Niloofar Rahmani (Afganistan, 1992) és una pilot afganesa, la primera en servir a la Força Aèria Afganesa des de la caiguda del règim taliban. Va iniciar els seus estudis el 2010 i va graduar-se el 2012, inspirada pel seu pare i per les figures de dues dones pilot d'helicòpters durant la invasió soviètica de l'Afganistan.
Rahmani inicià la seva carrera pilotant un Cessna 208 i un Cessna 182 però aspira a pilotar avions de més envergadura i a esdevenir professora de vol per altres dones pilot. Quan la seva carrera va guanyar reconeixement públic, els taliban van començar a amenaçar-la a ella i a la seva família, que van haver de traslladar-se en més d'una ocasió. El 2018 va obtenir asil als Estats Units, on aspira a esdevenir pilot de la Força aèria dels Estats Units.
El 2015 va rebre el Premi Internacional Dona Coratge atorgat pel Departament d'Estat dels Estats Units.

## Referències

* ↑ Stancati, Margherita «First Female Pilot in Afghanistan Requests Asylum in U.S.» (en anglès). Wall Street Journal, 24-12-2016. ISSN: 0099-9660.
* ↑ «Groundbreaking Female Afghan Pilot Inspires in San Diego» (en anglès). NBC 7 San Diego.
# Província de Hatay

Hatay és una província (il) de Turquia que limita amb Síria. La seva capital és Antioquia (també coneguda amb el nom de Hatay).
La República de Hatay va ser creada el 5 de setembre del 1938 amb el suport de França a partir del Sandjak d'Alexandreta, que comprenia igualment la ciutat d'Antioquia. De resultes de l'acord francoturc del 23 de juny del 1939, aquest territori, que comportava una majoria turca i una minoria siriana, va ser oficialment unit a Turquia el 23 de juliol del 1939.
En el transcurs de la seva efímera existència, la República de Hatay és considerada com l'escenari d'una de les aventures d'Indiana Jones, Indiana Jones i l'última croada (Indiana Jones and the Last Crusade, 1989), l'acció de la qual es desenvolupa precisament el 1938.

## Districtes

La província de Hatay està dividida en 12 districtes (els de més importància estan ressaltats en negreta):
* Altınözü
* Antioquia
* Belen
* Dörtyol
* Erzin
* Hassa
* İskenderun
* Kırıkhan
* Kumlu
* Reyhanlı
* Samandağ
* Yayladağı

## Vegeu també

* República de Hatay.
* Sandjak d'Alexandreta.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de la província de Hatay.
* Hatay Radio.
# Fondation Louis-Vuitton

La Fondation Louis-Vuitton, iniciat el 2006, és un museu d'art i centre cultural patrocinat pel grup LVMH i les seves filials. Es gestiona com una entitat sense ànim de lucre separada legalment com a part de la promoció de l'art i la cultura de LVMH.
El museu d'art es va inaugurar a l'octubre del 2014. L'edifici va ser dissenyat per l'arquitecte Frank Gehry i està situat al costat del Jardin d'Acclimatation del Bois de Boulogne, al 16è districte de París. Més de 1.400.000 persones van visitar la Fondation Louis-Vuitton el 2017.

## Referències

* ↑ (anglès)Tycoon's Project: Nimby With a French Accent
* ↑ (anglès)Fondation Louis Vuitton in Paris

## Enllaços externs

* Fondation Louis-Vuitton
# Ibhat

Ibhat fou un punt avançat egipci al sud-est de la segona cascada del Nil, que va constituir el límit del domini egipci a Núbia durant l'Imperi Mitjà. Sethe suggerí que Ibhat es trobava a la zona d'Abu Simbel, però la majoria dels experts el situen en un punt indeterminat del desert oriental d'Egipte. Basant-se en anàlisis petrològiques del sarcòfag de Merenre, que les fonts antigues descriuen com a fet de pedra d'Ibhat, Wassef l'ubica més precisament a Wadi Hammamat, teoria que no ha estat àmpliament acceptada.

## Referències

* ↑ Cooper, 2020, p. 127 i 128.

## Bibliografia

* Cooper, J. C. Toponymy on the Periphery: Placenames of the Eastern Desert, Red Sea, and South Sinai in Egyptian Documents from the Early Dynastic until the End of the New Kingdom (en anglès). Brill, 2020. ISBN 9789004422216.
# La Clamor

La Clamor és una partida de Lleida.
Limita:
* Al nord i a l'oest amb la partida de Pla de Raïmat.
* A l'est amb la partida de Pla de Montsó.
* Al sud-est amb les urbanitzacions de La Cerdera, de Lleida.
* Al sud amb el terme municipal de Gimenells i el Pla de la Font.

## Enllaços externs

* Oficina municipal de l'Horta de Lleida Arxivat 2010-09-21 a Wayback Machine.
* Institut Català de Cartografia
# Ona Šimaitė

Ona Šimaitė (Akmené, 6 de gener de 1894− París, 17 de gener de 1970) va ser una bibliotecària lituana de la Universitat de Vílnius que va utilitzar la seva posició per ajudar i rescatar jueus del gueto de la ciutat durant la Segona Guerra Mundial. Va ser reconeguda com a Justa entre les nacions per l'organització Iad va-Xem.

## Biografia

Va néixer a Akmené, Lituània, el 6 de gener de 1894 i va estudiar a Moscou. L'any 1940 va convertir-se en bibliotecària després de formar-se a la Universitat de Vílnius.
Entre els anys 1941 i 1944 va fer diverses incursions al gueto jueu de Vílnius i amb l'excusa de recuperar els llibres prestats als reclusos aprofitava per entrar-hi menjar, roba, diners, medecines, cartes, manuscrits i llibres. A més, va treure diversos nens del gueto en sacs de patates mentre dormien, va amagar a adults al seu apartament i a la biblioteca de la universitat, i va ajudar a la resistència del gueto proveint-los d'armes, menjar, documents i medecines.
Šimaitė va ser delatada a finals de 1944. La Gestapo la va torturar durant dotze dies, penjant-la cap per avall i cremant-li les plantes dels peus, però es va salvar de l'execució gràcies a les protestes dels seus companys i a la intervenció del director de la biblioteca de la Universitat de Vílnius. Va ser enviada a Dachau, va sobreviure a la guerra, i es va instal·lar a París fins a la seva mort, excepte durant un breu període de la dècada dels 1950 quan va viure al nou estat d'Israel. A París va continuar exercint de bibliotecària fins que es va retirar.
Šimaitė no es va arribar a casar però va adoptar a una estudiant jueva de Varsòvia que havia rescatat del gueto anomenada Sala Vaksman (més tard, Tanya Shterntal).
L'any 1966 va ser reconeguda per Iad va-Xem com a Justa entre les Nacions. Va morir l'any 1970.

## Referències

* 1 2 Epistolophilia: Writing the Life of Ona Šimaitė (en anglès), 2012. ISBN 9780803236325.
* 1 2 3 4 «Ona Simaite and the Vilnius Ghetto: An Unwritten Memoir - Julija Sukys». Arxivat de l'original el 2019-08-06. [Consulta: 29 octubre 2019].
* ↑ History, Defending. «Vilnius Names Street for Beloved Lithuanian Rescuer Ona Šimaitė» (en anglès americà), 25-09-2015. [Consulta: 29 octubre 2019].
# Nicholas Hamilton

Nicholas William Hamilton (Lismore, 4 de maig de 2000) és un actor australià, conegut principalment per les seves interpretacions de Henry Bowers a It, i de Rellian a Capità fantàstic.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2013 | The Streak | Young Dave | Curtmetratge |
| 2013 | Jackrabbit | Jack Warren | Curtmetratge |
| 2014 | Long Shadows | Nathan Sinclair | Curtmetratge |
| 2014 | Letter to Annabelle | Jack | Curtmetratge |
| 2015 | Strangerland | Tom | |
| 2015 | Gifted | Joel | Curtmetratge |
| 2016 | Capità fantàstic | Rellian | |
| 2017 | The Dark Tower | Lucas Hanson | |
| 2017 | It | Henry Bowers | |

### Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2013 | Mako Mermaids | Ben | 1 episodi |
| 2016 | Wanted | Jamie | 1 episodi |

## Referències

* ↑ «Nicholas Hamilton plays bully Henry Bowers in IT». Mail Online.
* ↑ «Captain Fantastic (2016)». [Consulta: 26 novembre 2017].
# Província de Harima

Harima (播磨国, Harima no kuni) o Banshu (播州) va ser una província del Japó a la part de Honshū, que és la zona al sud-oest de l'actual prefectura de Hyogo. Estava envoltada per les províncies de Tajima, Tamba, Settsu, Bizen i Mimasaka. La capital era Himeji.
Durant el període Edo de la història del Japó, el domini d'Akō era part d'Harima. El 47è Rōnin era samurai de l'Akō han. Ishikawajima-Harima Heavy Industries, empresa constructora de vaixells i una important empresa subcontractada per Boeing agafa el nom de la província.
Harima era la llar del samurai Musashi Miyamoto, autor del llibre El llibre dels cinc anells
# Font de la Llet

La font de la Llet és una font natural de la serra de Collserola situada al torrent de la font de la Llet, entre l'ermita de Sant Cebrià i Santa Justina i el Revolt de la Paella de la carretera de la Rabassada, al municipi de Barcelona.
Disposa de dos brocs encastats a la roca, dels que raja un cabal molt pobre. Era una font popular a mitjans del segle xx. Es va fer famós l'Isidret, un veí d'Horta, que tan bon punt clarejava el dia, arribava a la font amb diverses garrafes dutes a coll i les omplia, per tornar al barri on ja l'esperaven per comprar-li l'aigua.

## Referències

* ↑ «Font de la Llet». Les fonts de Collserola.
* ↑ «Atles de l'aigua d'Horta-Guinardó». El Pou. Grup d'Estudis de la Vall d'Horta i la Muntanya Pelada, 01-06-2019, pàg. 38.
* ↑ Tormos i Rami, Miquel. Camins d'aigua. Passejades per 100 fonts de Collserola. Madrid: Ediciones Desnivel, 2007. ISBN 9788498290691.
# Leila; or, The Siege of Granada

Leila or The Siege of Granada (Leila o El setge de Granada) és una novel·la romàntica històrica d'Edward Bulwer-Lytton publicada el 1838.
La novel·la se situa a Granada, Espanya, al final de l'edat mitjana, en concret comença a l'estiu de 1491. Va ser publicada originàriament amb una enquadernació rica, amb molts gravats i il·lustracions. El prefaci a l'edició de 1860 explica que la novel·la havia tingut menys popularitat que les seves altres obres de ficció a causa dels prejudicis contra les obres literàries que es creu que deuen el seu valor, en part, a les il·lustracions.

## Argument

En Lila de Granada, tal com suggereix el títol doble, hi ha un doble argument: la història domèstica de la filla (Lila) i la història pública de la nació. El pare de Lila, Almamen, canvia les aliances entre cristians i musulmans a l'indret on finalment s'esdevé el setge de Granada. Almamen intenta protegir l'herència jueva de la seva filla i mantenir-la allunyada de la seva amant musulmana, Muza. Ell la lliura involuntàriament a mans dels monarques cristians, i la reina, Inés, la intenta convertir. El doble argument es fa patent observant com la conquesta de la Granada musulmana corre paral·lela a la conversió de la jueva Lila. Els personatges es reuneixen a l'altar d'un convent on Lila està a punt de prendre els vots com a monja, i el seu pare la mata. La trama és paral·lela a la cristianització d'Espanya.

## Referències

* 1 2 Lytton, Edward Bulwer. Leila; or, The siege of Granada. Berlín: A. Asher.
* 1 2 Lytton, Edward Bulwer. Leila, or, The siege of Granada and Calderon, the courtier. Philadelphia: J.B. Lippincott, 1860, p. 1.
# La Cooperativa - El Casino

La Cooperativa - El Casino és una obra del municipi d'Artés (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta irregular (gairebé la meitat d'un semicercle) que aprofita l'espai del xamfrà que forma la carretera de Prats quan tomba cap a Sabadell. Consta de tres plantes separades per un petit fris. La primera planta té poques ornamentacions i poques obertures. Alberga avui una botiga.
L'estructura de la segona i la tercera planta és idèntica. Cada planta és composta per cinc balcons i quatre finestres intercalades, essent les finestres del pis superior una mica més petites.
Tant les finestres com els balcons tenen una motllura a la part superior, sostinguda per una petita mènsula a cada banda, amb motius florals.
S'acaba en terrat. L'arrebossat de l'edifici es troba en molt mal estat.

## Història

Segons la reixa de la porta d'entrada l'edifici dataria del 1902. va ser la seu del "Casino Artesenc"(1907) ocupant-hi la segona planta. El sector de població que en formava part era en treballadors de la fàbrica de can Berenguer i políticament estava identificat amb la lliga. Sembla que la fàbrica també ajudava econòmicament a la seva subsistència (a més de les quotes dels socis).
L'entitat s'organitzava a l'entorn d'un cafè i d'una sala d'espectacles oberta per aprendre a ballar tots els dies; també s'hi assajava teatre. Comptava amb una bona biblioteca (cremada el 1936), ball, cinema, orfeó...
El casino va desaparèixer en ser saquejat l'any 1936. Es convertí en la seu del comitè antifeixista i després de la guerra fou el local de la falange espanyola tradicionalista. S'hi va instal·lar el cine Oriente i als baixos la "Cooperativa la Reguladora".
L'any 2011 ja hi havia un edifici recent que substituïa l'antic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «La Cooperativa - El Casino». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
# Nicolò Barella

Nicolò Barella (Càller, Ciutat metropolitana de Càller, Itàlia, 7 de febrer de 1997) és un futbolista professional italià. Juga de migcampista i el seu equip des de 2019 és l'Inter de Milà de la Sèrie A d'Itàlia.

## Internacional

Ha estat internacional amb la selecció de futbol d'Itàlia en les categories sub-15, sub-16, sub-17, sub-18, sub-19, sub-20, sub-21 i absoluta.

## Palmarès
### FC Inter de Milà

* 2 Serie A: 2020-21, 2023-24
* 2 Copes italianes: 2021-22, 2022-23
* 3 Supercopes italianes: 2021, 2022, 2023

### Selecció italiana

* 1 Eurocopa: 2020

## Referències

* ↑ «Nicolò Barella es nuevo jugador del Inter». inter.it, 2019. Arxivat de l'original el 2019-07-12. [Consulta: 12 juliol 2019].
* ↑ «Convocazioni e presenze in campo» (en italiano). figc.it. [Consulta: 3 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Perfil i estadístiques a Transfermarkt
Nicolò Barella amb la selecció italiana - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Itàlia – Eurocopa 2020
1 Sirigu •
2 Di Lorenzo •
3 Chiellini (c) •
4 Spinazzola •
5 Locatelli •
6 Verratti •
7 Castrovilli •
8 Jorginho •
9 Belotti •
10 Insigne •
11 Berardi •
12 Pessina •
13 Emerson •
14 Chiesa •
15 Acerbi •
16 Cristante •
17 Immobile •
18 Barella •
19 Bonucci •
20 Bernardeschi •
21 Donnarumma •
22 Raspadori •
23 Bastoni •
24 Florenzi •
25 Tolói •
26 Meret •
Entrenador: Mancini
Selecció de futbol d'Itàlia – Eurocopa 2024
1 Donnarumma (c) •
2 Di Lorenzo •
3 Dimarco •
4 Buongiorno •
5 Calafiori •
6 Gatti •
7 Frattesi •
8 Jorginho •
9 Scamacca •
10 Pellegrini •
11 Raspadori •
12 Vicario •
13 Darmian •
14 Chiesa •
15 Bellanova •
16 Cristante •
17 Mancini •
18 Barella •
19 Retegui •
20 Zaccagni •
21 Fagioli •
22 El Shaarawy •
23 Bastoni •
24 Cambiaso •
25 Folorunsho •
26 Meret •
Entrenador: Spalletti :
# Prodelophanes

Prodelophanes és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Prodelophanes eucharis, que es troba a Fiji.

## Referències

* ↑ Nuss, M. «GlobIZ search», 2003–2011. [Consulta: 28 octubre 2011].
# Fisk

Fisk és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2008 tenia 368 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fisk tenia 363 habitants, 169 habitatges, i 102 famílies. La densitat de població era de 424,7 habitants per km².
Dels 169 habitatges en un 25,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42% hi vivien parelles casades, en un 14,8% dones solteres, i en un 39,6% no eren unitats familiars. En el 35,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 24,8% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 20,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.886 $ i la renda mediana per família de 27.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 20.500 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era d'11.577 $. Entorn del 17% de les famílies i el 30,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fisk». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fisk». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].