OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La nació dels mallorquins

La nació dels mallorquins (Moll, 1990) és un llibre d'assaig escrit per Josep Melià Pericàs. Havia estat publicat anteriorment amb el títol Els mallorquins, el 1967. És el vint-i-setè volum de la Biblioteca Bàsica de Mallorca.

## Referències

* ↑ Melià, Josep. La nació dels mallorquins. Mallorca: Editorial Moll, 1990. ISBN 84-273-0635-0.
* ↑ Ballester, Rafel. «Els Mallorquins de Josep Melià i Pericàs». Noticias de Mallorca, 20-02-2017. [Consulta: 23 abril 2022].
* ↑ «La nació dels mallorquins». Editorial Moll. Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 23 abril 2022].
# Kevin Barry

Kevin Barry (Limerick, 1969) és un escriptor irlandès.
Amb 36 anys havia viscut a 17 adreces diferents, una d'elles a Barcelona. Finalment es va establir a Cork perquè cada vegada li era més difícil moure els llibres d'una casa a una altra. La seva primera ambició era ser fotògraf però ja amb vint anys va començar a escriure ficció, encara que confessa que troba a faltar el periodisme. Ha publicat dues col·leccions de contes, amb les que ha guanyat diversos premis i que l'han dut a publicar a les revistes més prestigioses, com The New Yorker. Amb Ciutat Bohane, la seva novel·la debut, ha guanyat el Premi Author's Club First Novel Award i el Premi Impac 2013.

## Publicacions
### Relats curts

* There are Little Kingdoms (2007)
* Dark Lies the Island (2012)

### Novel·les

* City of Bohane (2011) traduït al català com a Ciutat de Bohane per Ferran Ràfols Gesa amb Raig Verd (2015)
* Beatlebone (2016) traduïda al català per Ferran Rafols (Raig Verd, 2016)

## Premis i reconeixements

* 2007: Premi Rooney de Literatura Irlandesa per There are Little Kingdoms
* 2011: Premi Costa Book, nominació per City of Bohane
* 2012: Premi Sunday Times EFG Private Bank de narrativa breu per Beer Trip to Llandudno
* 2012: Authors' Club First Novel Award per City of Bohane
* 2013: IMPAC International Dublin Literary Award per City of Bohane
* 2015: Premi Goldsmith a la innovació per Beatlebone.

## Referències

* ↑ «The Sunday Times EFG Private Bank Short Story Award winner announcement Beer Trip to Llandudno». .
* ↑ Flood, Alison «Kevin Barry's tale of ale enthusiasts wins Sunday Times short story award». The Guardian. Guardian Media Group, 30-03-2012 [Consulta: 30 març 2012].
* ↑ http://dolmanprize.wordpress.com/best-first-novel-award/ Arxivat 2010-10-29 a Wayback Machine.
* ↑ Richard Lea. «Kevin Barry wins Impac award». The Guardian, 07-06-2013. [Consulta: 7 juny 2013].
# Kévin Lebreton

Kévin Lebreton (30 d'octubre de 1993) és un ciclista francès, professional des del 2015. Corre a l'equip Armée de Terre de 2015 a 2017.

## Palmarès

* 2013
** Vencedor d'una etapa al Tour des Mauges
* 2014
** Vencedor d'una etapa al Kreiz Breizh Elites
* 2016
** 1r a la Manche-Atlantique

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# La Bastida de las Varenas

La Bastida (francès Labastide-Beauvoir) és un municipi occità del Lauraguès, al Llenguadoc, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# L'any que ve

L'any que ve és un llibre signat per Francesc Trabal, publicat l'any 1925 per les Edicions La Mirada. Inclou un pròleg de Josep Carner i Il·lustracions de l'autor, com també d'altres membres de la Colla de Sabadell: Antoni Vila-Arrufat, Ricard Marlet, Lluís Parcerisa, Josep Maria Trabal, Joan Oliver, Armand Obiols i Miquel Carreras. És el primer llibre que va publicar les Edicions la Mirada. Consta d'unes vinyetes de traç volgudament infantil, moltes de les quals tenen un peu amb una frase o un diàleg que imiten l'obvietat i el llenguatge popular.
L'any 2020, amb motiu de l'Any Colla de Sabadell, va aparèixer L'any que ve no l'altre, un llibre signat pels Hereus del Senyor Banyeta, amb pròleg de Jaume Aulet i editat per La Llar del Llibre de Sabadell, Sabadell Còmics, el Col·lectiuPereQuart i la Comissió 100 Anys de la Colla de Sabadell. Amb una il·lustració a la portada de Ricard Efa, inclou els acudits visuals de fins a 45 escriptors, actors, periodistes i dibuixants, entre els quals Benet Casablancas, Roc Casagran, Enric Casasses, Narcís Comadira, Antoni Dalmases, Marina Espasa, Feliu Formosa, Enric Gomà, Dolors Miquel, Toni Padilla, Josep Pedrals, Cesc Prat, Rosa Renom, Joan Safont, Màrius Serra, Clara Soley, Natàlia Cerezo, Ramon Solsona i David Vila i Ros.

## Edicions

* 1925. Sabadell: Edicions La Mirada
* 1983. Barcelona: Quaderns Crema

## Referències

* 1 2 «L'any que ve». [Consulta: 4 juny 2020].
* ↑ Casacuberta, Margarida. De Rusiñol a Monzó: humor i literatura. L'Abadia de Montserrat, 1996. ISBN 978-84-7826-695-1.
* ↑ «'L'any que ve no l'altre' reviu l'humor de la Colla de Sa...». [Consulta: 4 juny 2020].
* ↑ Ander Zurimendi. «Els acudits visuals de Trabal, 95 anys més tard», 11-01-2020. [Consulta: 4 juny 2020].
* ↑ «Sabadell, capital del món l'any que ve no l'altre». [Consulta: 4 juny 2020].
# Kokugaku

El kokugaku (Kyūjitai: 国学 Shinjitai: 国学; lit. Estudi nacional de japanologia) va ser un corrent intel·lectual que rebutjava l'estudi dels textos budistes i xinesos i afavoria la investigació filosòfica dels clàssics japonesos. La paraula kokugaku s'ha traduït com "Estudis nadius" i va ser una resposta al neoconfucianisme sinocèntric. Rebutja l'estoïcisme del confucianisme i valora la cultura japonesa anterior al confucianisme.
Els kokugaku, partint de la literatura antiga japonesa i del xintoisme, advoquen pel retorn a una suposada edat daurada de la cultura i societat japoneses. Recorren a la poesia japonesa antiga emprant l'auge del feudalisme (a mitjans del segle XII) i altres èxits culturals per mostrar la "emoció" del Japó.
# Kenesaw

Kenesaw és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 873 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kenesaw tenia 873 habitants, 318 habitatges, i 232 famílies. La densitat de població era de 396,5 habitants per km².
Dels 318 habitatges en un 36,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,1% hi vivien parelles casades, en un 5,7% dones solteres, i en un 27% no eren unitats familiars. En el 24,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 4,2% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 21,1% de 45 a 60 i un 21,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.050 $ i la renda mediana per família de 45.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.125 $ mentre que les dones 18.917 $. La renda per capita de la població era de 16.206 $. Aproximadament el 2,2% de les famílies i el 3,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kenesaw». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kenesaw». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# L'Alzina

«L'Alzina o Alzina» té aquests significats:
* Biologia:
** Alzina
** Alzina ravell, arbust o petit arbre de la família de les fagàcies
** Alzina surera (Quercus suber L.), arbre perennifoli de la família de les fagàcies d'aspecte molt semblant a l'alzina
* Toponímia:
** Alzina (Sant Esteve de la Sarga), poble al municipi de Sant Esteve de la Sarga
** L'Alzina (Avinyó), edifici al municipi d'Avinyó
** L'Alzina (la Baronia de Rialb), edifici al municipi de la Baronia de Rialb
** L'Alzina (Begues), edifici al municipi de Begues
** L'Alzina (Calonge de Segarra), edifici al municipi de Calonge de Segarra
** L'Alzina (l'Espunyola), edifici al municipi de l'Espunyola
** L'Alzina (Fonollosa), edifici al municipi de Fonollosa
** L'Alzina (Navàs), edifici al municipi de Navàs
** L'Alzina (Riner), masia situada al municipi de Riner
** L'Alzina (Sant Jaume de Frontanyà), indret al municipi de Sant Jaume de Frontanyà
** L'Alzina (Torà), edifici al municipi de Torà
** L'Alzina (Vacarisses), edifici al municipi de Vacarisses
** L'Alzina (Vilanova de l'Aguda), poble al municipi de Vilanova de l'Aguda
** L'Alzina d'Alinyà, poble al municipi de Fígols i Alinyà
** Alzina Martina, mas al terme de Monistrol de Calders, al Moianès
** L'Alzina de Terrassola masia al municipi de Lladurs a la comarca del Solsonès
** Barranc d'Alzina, barranc al terme municipal de Sant Esteve de la Sarga (Pallars)
** Ca n'Alzina (Beuda), mas dalt d'un puig en els límits del municipi de Beuda (Garrotxa)
** Ca l'Alzina Nou, edifici al terme municipal de Sant Celoni (Vallès Oriental)
** Caseta de l'Alzina, masia al poble de Lladurs (Solsonès)
** Coll de l'Alzina (Odèn), collada al terme municipal d'Odèn, al Solsonès
** Molí Alzina, urbanització al municipi de Castellbell i el Vilar, a la comarca del Bages
** Pla de l'Alzina (Marfà)
** Rasa de l'Alzina
** Rasa de l'Alzina (Torà), torrent afluent per la dreta de la Riera de Llanera
** Serra d'Alzina, serra al terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, del Pallars Jussà, situada a ponent del poble d'Alzina, al nord-est de Beniure
** Serrat de l'Alzina, serra al municipi de Lladurs (Solsonès)
** Solana de les Alzines, solana al terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà
** Torre de l'Alzina, monument al municipi de la Riera de Gaià
** Tossal de l'Alzina (Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant), muntanya al municipi de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant, a la comarca del Baix Camp
** Tossal de l'Alzina (la Baronia de Rialb), muntanya al municipi de La Baronia de Rialb, a la comarca de la Noguera
* Biografies:
** Francesc Ignasi Alzina (Gandia, la Safor, 1610 - Filipines, 1674), jesuïta i missioner valencià
** Jaume Alzina i Caules (Maó, 1899 - Barcelona, 1981), demògraf i economista menorquí
# L'Alzina (Vacarisses)

L'Alzina és una masia del municipi de Vacarisses a la comarca del Vallès Occidental. L'edifici, envoltat per altres edificacions d'ús agrícola i corrals, està situat al sud del puig de Ballesta (425 m) en un carener enlairat entre el torrent de l'Alzina i el fondal de Can Còdol, a la riera de Sanana, a prop del límit occidental del Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac. S'hi pot accedir per la carretera B-122 entre Terrassa i Castellbell i entre els quilòmetres 14 i 15 seguir el camí de l'Alzina. És una masia inclosa al Pla Especial i el Catàleg d'Edificacions en sòl no urbanitzable de Vacarisses.

## Referències

* ↑ «l'Alzina (Vallès Occidental)». enciclopèdia.cat, GEC, 2021. [Consulta: 23 juliol 2021].
* ↑ «Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya». ICGC, 2017. Arxivat de l'original el 2021-06-24. [Consulta: 23 juliol 2021].
* ↑ «mapa topogràfic, base 1:5.000». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, ICGC, 2021. [Consulta: 23 juliol 2021].
* ↑ «01. L'Alzina». Ajuntament de Vacarisses, 2014. [Consulta: 23 juliol 2021].

## Vegeu també

* Llista de masies del Vallès Occidental
# La Plana (Ardèvol)

La Plana o La Plana d'Auquers és un pla ocupat per un camp de cultiu del poble d'Ardèvol, al municipi de Pinós (Solsonès) situada al SE de la masia d'Auquers entre els 740 i els 750 m d'altitud.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Khibinskita

La khibinskita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom del massís de Khibini, a Rússia, a on es troba la seva localitat tipus.

## Característiques

La khibinskita és un silicat de fórmula química K₂ZrSi₂O₇. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4,5 i 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la khibinskita pertany a «09.BC: Estructures de sorosilicats (dímers), grups Si₂O₇, sense anions no tetraèdrics; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: gittinsita, keiviïta-(Y), keiviïta-(Yb), thortveitita, itrialita-(Y), keldyshita, parakeldyshita, rankinita, barisilita, edgarbaileyita, kristiansenita i percleveïta-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la vall Hackman del mont Yukspor, al massís de Khibini, dins l'óblast de Múrmansk, a Rússia. També ha estat descrita als Territoris del Nord-oest, al Canadà, i a les regions del Laci i Úmbria, a Itàlia. No ha estat descrita en cap altre indret del planeta.

## Referències

* ↑ «Khibinskite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 octubre 2017].
# Khid thueng withaya

Khid thueng withaya (tailandès คิดถึงวิทยา), comercialitzada en anglès com The Teacher's Diary, és una pel·lícula dramàtica tailandesa del 2014 dirigida per Nithiwat Tharathorn. Va ser seleccionada com a entrada tailandesa per al Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 2014, però no va ser nominada Fou refeta en hindi com a Notebook, estrenada el març de 2019. Fou projectada en la II edició de l'Asian Film Festival Barcelona.

## Història

Un professor sense feina accepta una oferta per ensenyar en una escola remota basada en una casa flotant deteriorada. Allà llegeix un diari deixat per la professora de l'any anterior: una dona expulsada de l'escola de la seva ciutat per negar-se a treure's el tatuatge. Se sent atret per l'escriptora i escriu comentaris al diari. Quan ell marxa i ella torna, ella llegeix els seus comentaris i es desenvolupa un respecte mutu.

## Repartiment

* Laila Boonyasak com a Ann
* Sukrit Wisetkaew com Song
* Sukollawat Kanarot com a Nui
* Chutima Teepanat com a Nam
* Witawat Singlampong com el nou xicot de Nam

## Referències

* ↑ «Thailand Writes 'Teacher's Diary' Into Foreign-Language Oscar Race». Variety. [Consulta: 22 setembre 2014].
* ↑ «Oscars: Thailand Selects 'Teacher's Diary' for Foreign-Language Category». Hollywood Reporter. [Consulta: 22 setembre 2014].
* ↑ Casa Asia Film Week. Un repaso a la Sección Oficial. I
* ↑ Casa Asia Film Week. Un repaso a la Sección Oficial. II

## Enllaços externs

* Tràiler oficial a YouTube
# Knapp

Knapp és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 421 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Knapp tenia 421 habitants, 186 habitatges, i 116 famílies. La densitat de població era de 102,9 habitants per km².
Dels 186 habitatges en un 29% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,1% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 37,6% no eren unitats familiars. En el 32,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 30,2% entre 25 i 44, un 23,8% de 45 a 60 i un 13,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.472 $ i la renda mediana per família de 47.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.833 $ mentre que les dones 20.089 $. La renda per capita de la població era de 22.636 $. Aproximadament el 3,5% de les famílies i el 8,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Knapp» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Knapp». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Lacs (Costa d'Ivori)

Lacs era una de les 19 regions de Costa d'Ivori. Yamoussoukro és la capital de la regió. La regió té una superfície de 8.940 km² i la seva població (est. de 2006) és de 609.2210 habitants. Segons el cens de 1998, la regió de Lacs tenia 476.173 habitants en aquesta data. Segons la web de l'Assemblée des Régions et Districts de Côte d'Ivoire aquesta regió ja no existeix el 2015, ja que des del 2010 es va reestructurar la divisió administrativa del país amb vuit nous departaments i dos districtes autònoms. A partir d'aquesta data l'antiga regió de Lacs es va dividir en les regions de N'zi, Iffou, Bélier i Moronou i en el Districte Autònom de Yamoussoukro.

## Subdivisions

La regió estava dividida en tres departaments: Tlébissou, Toumodi i Yamoussoukro.

## Referències

* ↑ «Lacs (Yamousoukro) Total». Institut National de la Statistique. Republique de Cote d'Ivoire. Arxivat de l'original el 2013-11-18. [Consulta: 22 març 2015].
* ↑ «Agneby-Tiassa a ARDCI». ARDCI. Arxivat de l'original el 2016-01-09. [Consulta: 22 març 2015].
* ↑ «Regions of Côte d'Ivoire». Statoids. [Consulta: 22 febrer 2015].
# Lactarius (desambiguació)

«Lactarius» té aquests significats:
* Lactarius Mons, nom llatí d'una muntanya prop de Stabia a Campania.
* Lactarius, gènere dels fongs. Hi pertanyen entre altres el rovelló i el pinetell.
# Lake Bluff

Lake Bluff és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 6.056 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lake Bluff tenia 6.056 habitants, 2.118 habitatges, i 1.743 famílies. La densitat de població era de 575,9 habitants/km².
Dels 2.118 habitatges en un 45,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 74,3% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 17,7% no eren unitats familiars. En el 15,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,86 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,21.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,9% tenia menys de 18 anys, un 2,9% entre 18 i 24, un 24,7% entre 25 i 44, un 27,4% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 114.521 $ i la renda mediana per família de 124.674 $. Els homes tenien una renda mediana de 93.794 $ mentre que les dones 50.352 $. La renda per capita de la població era de 54.824 $. Aproximadament el 0,7% de les famílies i l'1,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lake Bluff». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lake Bluff». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Las noticias del guiñol

Las noticias del guiñol era un informatiu de sàtira política protagonitzat per guinyols. Es va emetre des 1995 a Canal +, i a partir de l'any 2005 al mateix temps en aquesta cadena i a Cuatro. Al llarg de la seva història s'han emès més de 3.200 edicions. Els guinyols desaparegueren de la pantalla al juny de 2008, coincidint amb la desaparició de Noche Hache.
Inspirats en Les Guignols de l'Info (apareguts el 1988) del Canal + francès (al seu torn inspirats en l'Spitting Image britànic), Las noticias del guiñol van aparèixer en 1995 com una secció del programa Lo + Plus. Un any més tard va néixer amb caràcter setmanal, La semana del guiñol i finalment també la versió diària es va convertir en un programa independent emès després de l'informatiu nocturn. Al principi era presentat per la versió guinyolesca de Marta Reyero i Hilario Pino, presentadors de la cadena. Després de la marxa d'aquest, va passar a ser presentat pel guinyol de Michael Robinson, presentador de El día después. La temporada 2006-2007 van tornar a perdre la seva independència per formar part del programa Noche Hache i foren presentats pel guinyol d'Íker Jiménez. El nou micro-espai va passar a anomenar-se senzillament Los guiñoles. També van participar en un espai al programa de ràdio Hoy por hoy de la Cadena SER, on van fer la seva última aparició als mitjans de comunicació.
Al llarg de la seva trajectòria, ha guanyat diversos premis, com els Premis ATV a millor direcció, millor guió, o millor programa de varietats i el Premi Ondas als seus guionistes Fidel Noguera i Gonzalo Tegel pel rigor en el tractament de les notícies.

## Referències

* 1 2 El Periódico de Catalunya. «Los guiñoles bajan el telón tras 13 años de buen humor político» (en castellà). [Consulta: 5 agost 2009].
* ↑ El País. «Los guiñoles echan el telón». [Consulta: 5 juliol 2008].
* ↑ El País. «Los giñoles de Canal + inician hoy un nuevo programa semanal». [Consulta: 7 setembre 1996].
* ↑ http://www.20minutos.es/noticia/395660/0/adios/guinoles/cuatro/

## Bibliografia

* Jaén, Rafael. «Los Guiñoles: «Matarile rip kaput» o 13 años jugando a reírse de los poderosos (ustedes elijan)». A: Sangro, Pedro y Salgado, Alejandro. El entretenimiento en TV: Guion y creación de formatos de humor en España. Barcelona: Laertes, 2008, p. 293-311. ISBN 978-84-7584-634-7. Arxivat 2009-12-24 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Los guiñoles a plus.es Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# La Nouvelle Mission de Judex

La Nouvelle Mission de Judex és una pel·lícula muda francesa dirigida per Louis Feuillade el 1917 i estrenada el 28 de gener de 1918.

## Sinopsi

La pel·lícula està formada per 12 episodis:
* 1 - La Nouvelle Mission de Judex
* 2 - L'Adieu au bonheur
* 3 - L'Ensorcelée
* 4 - La Chambre aux embûches
* 5 - La Forêt hantée
* 6 - Une lueur dans les ténèbres
* 7 - La Main morte
* 8 - Les Captives
* 9 - Les Papiers du docteur Howey
* 10 - Les Deux Destinées
* 11 - Le Crime involontaire
* 12 - Châtiment

## Repartiment

* René Cresté : Judex
* Marcel Lévesque : Cocantin
* Yvette Andréyor : Jacqueline
* Édouard Mathé : Roger de Trémeuse
* Louis Leubas : Le banquier Favraux
* Gaston Michel : Kerjean
* Émile Keppens : Milton
* Andrew Brunelle : El doctor Howey
* Juana Borguese : La baronessa d'Apremont
* Georgette De Nerys : Primerose
* Olinda Mano : Le petit Jean

## Estrena

La sèrie es va projectar per primera vegada als cinemes francesos el 28 de gener de 1918. La Cinémathèque française té una versió de 35 mm, que es va mostrar com a part de la gran retrospectiva de Feuillade el 2006. La sèrie encara no s'ha publicat en DVD.

## Referències

* ↑ La Nouvelle Mission de Judex al bifi.fr
* ↑ La Nouvelle Mission de Judex a silentera.com

## Enllaços externs

* (anglès) Article sobre La Nouvelle mission de Judex