OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Miret de les Parellades

Can Miret de les Parellades és una masia de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Casa urbana situada a l'inici del nucli de les Parellades, al costat del pont que comunica aquest nucli amb el de Ribes. És un edifici aïllat de planta quadrangular i tres crugies. Consta de planta baixa i dos pisos i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. El frontis es compon simètricament segons tres eixos, definits per obertures d'arc pla arrebossat, excepte el portal, d'arc escarser de pedra. Els finestrals del primer pis tenen sortida a balcons amb baranes forjades, que queden suportats amb mènsules. La façana presenta cornises a nivell de forjats, amb la part superior rematada per una imbricació ceràmica. La resta de façanes presenta obertures d'arc pla arrebossat disposades de forma aleatòria. A la façana de ponent hi ha adossat un volum rectangular de planta baixa i pis i coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. Té dos portals d'arc rebaixat ceràmic a la planta baixa, així com una galeria horitzontal de quatre pòrtics d'arc de mig punt arrebossat, delimitats amb balustrada ceràmica. A la façana de llevant del volum principal hi ha adossat un cos de planta baixa obert amb un portal d'arc rebaixat ceràmic. Al costat d'aquest cos hi ha un baluard amb una portalada d'arc carpanell de pedra. L'acabat exterior de la construcció és arrebossat i pintat de color ocre, amb les finestres emmarcades de color blanc.

## Notícies històriques

La masia de Can Miret de les Parellades va ser bastida durant segona meitat del segle xix segons l'estètica colonial predominant en aquell moment. Es tracta de la típica casa d'"americano".

## Referències

* 1 2 «Can Miret de les Parellades». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 desembre 2016].
# Can Miret de les Torres

Can Miret de les Torres és un edifici modernista del municipi de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Can Miret de les Torres està situada al costat del nucli de les Torres. És un edifici aïllat format per planta baixa i dos pisos, amb teulada a dues vessants. La façana, de composició simètrica, presenta a la planta baixa una porta d'accés d'arc de mig punt adovellat i dues finestres emmarcades en maó. El primer pis l'ocupen tres finestres d'inspiració gòtica i al segon, hi ha quatre obertures la forma de les quals ve determinada per una utilització decorativa del maó. Cal destacar el rellotge de sol que hi ha centrat en aquest segon pis, de forma vertical i fet de material esgrafiat, amb les corbes de declinació solar i els signes del zodíac; així com altres elements ornamentals que enriqueixen la façana (rajoles i plats de ceràmica valenciana de diverses èpoques i el penell de ferro forjat). El conjunt es completa amb un edifici auxiliar que són unes cotxeres i una tanca.
Al jardí destaca un pou fet de maó vist i el celler,construït sobre una base de pedra, amb molts elements decoratius i encapçalat per una imatge petita en forma d'escultura.

## Història

Josep Font i Gumà va construir aquesta casa per al seu germà l'any 1898 i quan aquest va morir, l'arquitecte va passar a ser el propietari. Posteriorment, l'edifici fou venut a la família Miret que encara el conserva.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Sant Pere de Ribes

## Referències

* 1 2 Martí, Núria «Can Miret de les Torres» (pdf). L'Altaveu [Sant Pere de Ribes], 66, desembre 2011, pàg. 16-18. Arxivat de l'original el 2015-04-14 [Consulta: 6 abril 2015]. Arxivat 2015-04-14 a Wayback Machine.
* ↑ «Can Miret de les Torres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 abril 2015].
# Can Miret (Cardedeu)

Can Miret és una masia del municipi de Cardedeu (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masia amb teulada a doble vessant, orientada a migdia, porta dovellada i finestres motllurades, dues a baix i tres a dalt, la de la dreta desapareguda juntament amb gran part d'aquesta ala, tota en runes. Barri amb annexos mig enrunats. Presenta un rellotge de sol. Queden restes de l'era a l'exterior de la tanca. La casa fou restaurada fa uns 15 anys per a viure-hi, però problemes d'herències la van deixar abandonada, i la part dreta està molt malmesa. Els accessos foren tapiats el 1989. És un edifici molt interessant per la seva estructura global.

## Referències

* ↑ «Can Miret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Can Mirons

Can Mirons és una masia de Pineda de Mar (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Masia fortificada de tres cossos perpendiculars a la façana principal, amb pis i golfes. Torre de defensa unida al cos esquerra, a la qual es té accés mitjançant una escala de volta interior. Una cúpula de rajola vidriada constitueix la seva coberta. A la façana posterior hi ha una petita dependència adossada. Portal rodó adovellat, i combina finestres rectangulars amb llinda recta i rodejades de motllura, amb finestres d'arc de mig punt, que semblen més modernes. Els murs de pedra tenen de 60 a 70 centímetres de gruix. La teulada és a dues vessants. Davant la façana principal hi ha el pati. Ha estat ampliada a la seva dreta amb un cos, al qual es té accés per una escala exterior. La teulada és un terrat amb balustrada. Al costat de la torre, s'ha construït un nou edifici amb ús de garatge i magatzem.

## Referències

* 1 2 «Masia de Can Mirons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Can Giró (Reus)

Can Giró, és un edifici situat al carrer de Vilar, 14, del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És una casa que fa quasi cantonada amb el carrer de Casals. Està estructurada en planta baixa i tres pisos superiors. El parament de l'edifici és a base de grans pedres perfectament escairades i deixades a la vista, Les obertures estan disposades de forma regular, són més aviat quadrades i força senzilles. L'element més destacat són potser les motllures que fan de separació entre pisos o l'escut que queda just sota de les finestres del primer pis. L'última planta està feta de maó deixat a la vista, ara arrebossat. Actualment el conjunt s'ha rehabilitat.

## Referències

* ↑ «Can Giró». PatMapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12-VIII-2015].
# Campistrons

Campistrons (en francès Campistrous) és un municipi francès del department dels Alts Pirineus, a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 314 | 361 | 333 | 364 | 343 | 341 | 325 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Claude Clarens | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Can Canals (Corbera de Llobregat)

Can Canals és una masia de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia situada sobre la cota 475, a l'oest de Corbera, pràcticament encerclada per les mateixes construccions principals i auxiliars del conjunt. Té l'accés per un camí que entronca amb la carretera de Gelida.
L'entrada té un magnífic portal rodó que accedeix a un pati trapezial tancat per tres costats: per la masia, els porxos i una galeria amb arcs de mig punt. L'ala de ponent es reformà l'any 1800.
Darrere el conjunt hi ha una era de batre amb cairons ditejats i un porxo poligonal al que li falta la coberta, igual que a altres cossos. El porxo té una arcada feta amb dues rames de paràbola de 6 m de llum i 3,5 m d'alçada. Interior irregular pentagonal de 28-30 m². L'era té amb una bona part enrajolada amb cairons de terrissa ditejats que tenen uns 200 anys.

## Història

Es mantingué el llinatge d'origen fins a les darreres dècades del segle xix. A causa d'una malifeta dels carlins, s'empobrí el darrer Canals i es va veure obligat a vendre la casa i conreus. De l'any 1910 al 1966 la familia Busquets Bosch cuidà la casa en funció de masovers. Es tornà a vendre cap als anys 1970 i a partir d'aquell moment s'han utilitzat la casa i els cossos annexes com a cledes de ramaderia menor.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Canals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Can Canals». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Cantó de so Barn

El cantó de Lo Bar de Lop és un cantó francès del departament dels Alps Marítims, situat al districte de Grassa. Té 10 municipis i el cap és Lo Bar de Lop.

## Municipis

* Lo Bar de Lop
* Caussóus
* Castèunòu de Grassa
* Cormes
* Gordon
* Opiá
* Ròcafòrt lei Pins
* Lo Roret
* Torretas de Lop
* Vaubona

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1970 | Jean Riquier | |
| 1970-1982 | Maximin Escalier | Divers droite |
| 1982-1988 | Jacques Benne | RPR |
| 1988- | Michel Rossi | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| - | - | - | - | - | 31.333 | 34.931 |
# Can Coll (Corbera de Llobregat)

Can Coll és una masia de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

A causa de les reformes fetes pels actuals propietaris, aparentment no es diferencien els diversos cossos d'edificació originals de la casa, si bé hom aprecia uns prismes ben diferenciats: els de façanes sud i oest i la part de ponent i nord. Aquesta és la part més antiga de la construcció: disposa d'uns porxos de punta d'ametlla anteriors al segle xvi i restes de la paret nord. La part baixa té un tram de pedra de carreus afegit a un tramat d'obra d'opus spicatum molt poc corrent en aquest tipus de construcció. Segons Clopes i Batlle, la data d'aquesta part de mur pot referir-se a alguna construcció preromànica.

## Història

Sembla que inicialment hi hagué una prioria (no sabem la dependència). Passà a domini dels Coll, que ampliaren l'edificació primitiva a l'actual perímetre. La construcció del pou cobert actual denota uns 200 anys d'existència, o més. (22/IX/1660).
El propietari als anys 1980, Sr. Núñez i García, adquirí l'edificació i part del terreny. La casa estava pràcticament en runes, va refer els sostres i les teulades, així com el ràfec de la façana sud, els emmarcats de pedra de les obertures i tota la fusteria.

## Referències

* 1 2 3 «Can Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Can Coll». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Can Pere Vila

Can Pere Vila és una obra de Sant Martí de Llémena (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dues alçades unificades per la mateixa façana. El costat dret és de planta baixa i dos pisos, amb obertures de llinda plana en vertical al centre de les dues parts. A l'extrem dret hi ha un arc de punt rodó a nivell de planta baixa que comunica amb la façana lateral dreta com a pas exterior. A sobre hi ha una gran obertura de punt rodó que dona a una terrassa integrada dins el mateix teulat (a dues aigües i carener paral·lel) i amb obertures a les dependències. Al costat esquerre de la façana hi ha la porta d'arc rebaixat i una finestra senzilla al damunt.
La façana lateral dreta és cega i dona a la lateral esquerra de l'església. La façana lateral esquerra està renovada.
S'ha arranjat darrerament amb pòrtland d'era del davant i la façana ha estat remolinada.
A la llinda hi ha la data de 1843 (tot i que sembla reaprofitada).

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Pere Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2017].
# Can Pere Màrtir

Can Pere Màrtir és una masia de Vilablareix (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de construcció tradicional, amb murs de pedra arrebossada, estructurada en tres crugies. La porta és de mig punt amb grans dovelles i les finestres són de pedra treballada amb ampits esculpits. A remarcar el conjunt format per la masia, la capella de Sant Pere Màrtir i el campanar de Santa Maria de Madrenys, tot envoltat de construccions agrícoles (porxos i pallisses) enmig del pla de Perelló. La porta de la capella de Sant Pere Màrtir duu esculpit l'any 1789. De l'església de Santa Maria de Medranys tan sols resta el campanar.

## Història

Les capelles estan fora de culte, concretament Sant Pere Màrtir des de primers de segle. L'antiga església de santa Maria de Madrenys havia estat propietat de l'orde del temple i és esmentada encara el 1772.

## Referències

* 1 2 3 «Can Pere Màrtir». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 novembre 2016].
# Cap d'Oltrera

El Cap d'Oltrera és un dels caps del Massís del Montgrí al municipi de Torroella de Montgrí (Baix Empordà). Es tracta de la prolongació a l'est de la Muntanya Gran, en el sector nord de l'Alt de la Pedrosa, que decau dins del Mediterrani amb espadats d'uns cinquanta metres. En el seu sector sud conforma la Cala Falaguer, inaccessible per terra; i clou el Golfet del Falaguer pel nord. La seva composició és calcària com la majoria del Montgrí

## Referències

* ↑ «cap d'Oltrera | enciclopèdia.cat». [Consulta: 15 juliol 2018].
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Capità Piett

El Capità Piett és un personatge de l'univers fictici de La Guerra de les Galàxies interpretat per Kenneth Colley. Primer oficial del vaixell almirall de Darth Vader, l'Executor. El capità ajudava a l'Almirall Ozzel a supervisar a la tripulació, així com a dirigir tota la flota. Va ser ascendit a almirall i li van donar el comandament del vaixell insígnia i de la flota després que l'almirall Ozzel cometés una errada fatal durant l'assalt de la base rebel de Hoth. Piett va romandre al càrrec de l'Executor durant la batalla d'Endor, quan el superdestructor estel·lar va caure en combat davant la flota rebel. Apareix a L'Imperi contraataca i El retorn del Jedi, sent l'únic oficial que apareix en més d'una pel·lícula de la trilogia original interpretat pel mateix actor. Piett també apareix a la novel·la canònica Lost Stars, i apareix en diverses novel·les, llibres de còmics i videojocs dins de la línia de Llegendes.

## Desenvolupament

Piett va ser la creació de Lawrence Kasdan, el guionista que va escriure tant L'Imperi contraataca com el El retorn del Jedi. Kasdan era conscient que seria divertit donar més profunditat i variabilitat als seus personatges de fons, no només per ajudar-los a identificar-los, sinó per recordar al públic que gran part de l'Imperi consistia gent que només feia la seva feina. Tot i que la veritable primera aparició de l'almirall Piett a l'univers de Star Wars va ser un mes abans de la publicació de l'Imperi Contraataca a la novel·lització de la pel·lícula, va ser donat a conèixer al gran públic de tot el món per part de l'actor britànic Kenneth Colley. Colley recorda que el director de Empire Strikes Back, Irvin Kershner, va afirmar que per a Piett estava "buscant a algú que pogués espantar a Adolf Hitler" i li va dir a Colley que "sí, crec que és vostè". En interpretar el paper, Colley va optar per no representar una actitud singular per al personatge; però, en canvi, va intentar donar a conèixer a la humanitat de la vida més veritable en el personatge de Piett, cosa que ell creu que finalment va calar entre el públic.

## Recepció

El personatge es va convertir en un dels favorits entre els fans, a causa de la seva inusual longevitat.

## Referències

* 1 2 3 Sims, David «The Ballad of Admiral Piett» (en anglès). The Atlantic, 15-12-2015.
* ↑ Beecroft, Simon. «Amiral Piett: Commandant de l'Executor». A: Les Héros de la saga (en francès, traduït de l'anglès). Traducció: Alain Clément. París: Nathan, 2012, p. 13. ISBN 978-2-0925-3865-4.
* ↑ Lucas, George. Star Wars: Original Trilogy (en anglès). Nova YorkC: Random House, 20 abril 2017, p. 227–. ISBN 978-1-4735-4487-1.
* ↑ Beahm, George. The Military Science of Star Wars (en anglès). Nova York: Tom Doherty Associates, 1 maig 2018, p. 42–. ISBN 978-1-250-12475-3.
* ↑ «FROM WORLD WAR TO STAR WARS: IMPERIAL OFFICERS» (en anglès). StarWars.com. [Consulta: 26 juliol 2019].
* ↑ Chernoff, Scott «IN THE STAR WARS UNIVERSE INTERVIEW» (en anglès). Star Wars Insider, 35.
* ↑ «Imperial Offices Field Guide». Star Wars Insider, 1, 96, 04-09-2007.

## Enllaços externs

* Piett a starwars.com (anglès)
# Capella de Santa Susanna (Amposta)

La capella de Santa Susanna és un edifici d'Amposta inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una petita capella amb la planta rectangular, situada al bell mig de la façana lateral esquerra d'una casa del carrer Victòria que dona a la plaça de Santa Susanna.
La capella pròpiament dita, és un cos prismàtic que sobresurt d'aquesta façana i que té una alçada de 4 o 5 metres i una profunditat d'uns 1,5 o 1,75 metres, amb una teulada a tres vessants que sobresurt del cos bàsic.
El petit porxo que cobreix l'accés es recolza en dues columnes amb capitells cúbics i basaments prismàtics rectangulars, donant pas a un petit pòrtic que mitjançant una senzilla escala ens condueix a la capella, la qual té una porta amb arc de mig punt amb reixat de ferro amb vidres.
Als dos costats de la capella hi ha uns espais rectangulars tancats per un reixat aixecat damunt d'un petit mur de pedra, i centrats per una mena de grans peus o basaments per a contenir plantes.
Tota la capella està emmarcada per un capcer fingit damunt la façana de la casa ja esmentada; totes les superfícies estan cobertes per unes rajoles rectangulars de color granat, a imitació del maó.
L'interior és molt senzill, amb un petit altar on l'estàtua de la santa emmarcada per una arcada de mig punt, flanquejat per dues pseudo-columnes acanalades.

## Història

Les primeres notícies referides a aquesta capella es remunten als inicis de la construcció de l'església parroquial de Santa Maria, ja que s'hi celebraven allà els actes litúrgics.
Aquesta primera capella tenia una superfície de 155 m2 -cal recordar que Santa Susanna fou la patrona de la vila fins a finals del segle XIX-.
Amb la restauració se subhastà públicament perquè amb la nova església la capelleta havia caigut en desús, i va ser emprada com a magatzem de sal. Va ser adquirida el 1885 per Genera Torren i Forcadell per la quantitat de 1.240 Ptes., però aquest senyor va donar-la a l'Ajuntament d'Amposta el 1889.
L'altar actual és posterior a la guerra civil, dels anys 50.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Capella de Santa Susanna». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Capella de Santa Quitèria

Capella de Santa Quitèria és una església barroca de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella de planta rectangular, d'absis quadrat i amb contraforts per les quatre cares. La porta d'accés roman a la cara de llevant i consta d'un arc de mig punt amb una obertura també de mig punt damunt d'ella. La façana de llevant és coronada per una espadanya de doble finestra.

## Referències

* ↑ «Capella de Santa Quitèria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Cap de l'Estat Major (Luxemburg)

Cap de l'Estat Major (francès: Chef d'Etat-Major) és un càrrec militar de Luxemburg, a més de ser el cap de l'exèrcit luxemburguès. L'Estat Major de Luxemburg és el cos dirigent professional de les forces armades, a més d'estar a càrrec de les operacions diàries. Actualment, el Cap de l'Estat Major és Romain Mancinelli.
Formalment, està subordinat al Gran Duc, que segons la Constitució és el Comandant en cap, tot i que respon davant del ministre de Defensa, membre del govern civil.

## Caps de l'Estat Major

| Cap de l'Estat Major | Rang | Inici | Final |
| Michel Mayer | Coronel | 15 de juliol de 1967 | 9 d'octubre de 1972 |
| Pierre Dauffenbach | Coronel | 9 d'octubre de 1972 | 4 de febrer de 1976 |
| Jean Betz | Coronel | 4 de febrer de 1976 | 9 de març de 1980 |
| François Welfring | Coronel | 9 de març de 1980 | 13 de maig de 1984 |
| Nicolas Ley | Coronel | 13 de maig de 1984 | 21 de febrer de 1988 |
| Armand Bruck | Coronel | 21 de febrer de 1988 | 4 de novembre de 1994 |
| Michel Gretsch | Coronel | 4 de novembre de 1994 | 2 de juliol de 1998 |
| Guy Lenz | Coronel | 2 de juliol de 1998 | 28 de gener de 2002 |
| Nico Ries | Coronel | 28 de gener de 2002 | 15 de gener de 2008 |
| Gaston Reinig | General | 15 de gener de 2008 | 1 de febrer de 2013 |
| Mario Daubenfeld | General | 1 de febrer de 2013 | 30 de novembre de 2014 |
| Romain Mancinelli | General | 1 de desembre de 2014 | Al càrrec |
| Font: Exèrcit de Luxemburg Arxivat 2014-11-19 a Wayback Machine. ||||

## Referències

* ↑ «Une monarchie constitutionnelle» (en francès). Service Information et Presse. [Consulta: 26 novembre 2010].
* ↑ «Organigramme» (en francès). Army of Luxembourg. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2010. [Consulta: 26 novembre 2010].
# Cap de frare

«Cap de frare» té aquests significats:
# Can Manolo

Can Manolo és una casa de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes i terrassa, dos crugies i coberta d'un sol vessant cap a façana. La casa fa cantonada amb un carreró perpendicular al carrer Figaric. Totes les obertures estan emmarcades de rajol, amb tres o quatre fileres horitzontals quatre o cinc fileres arquejades en forma d'arc rebaixat a la zona de la llinda.
La planta baixa consta d'una porta principal i una finestra rectangulars. Existeixen, en aquest sector, descobertes per la sostracció de l'arrebossat, les restes d'obertures anteriors en forma d'arc de mig punt de rajol a tocar la porta principal.
El primer i el segon pis consten de dues finestes balconades i poc emergents per pis, amb baranes de ferro colat decorades amb motllures i fetes de principis de segle xx.
El ràfec té dos nivells de rajols i motllures i la terrassa, que ocupa tota la teulada, consta de dos sectors de barana de ferro formada per dos barres circulars senzilles i tres grans pilars d'obra pintats de blanc.
La part lateral de la casa està arrebossada de ciment i sense pintar. Aquesta part arriba fins a la façana en forma dentada o emmerletada de dalt a baix.

## Història

El carrer de Figaric és un dels carrers més antics de La Cellera. És paral·lel a l'església pel costat nord i deu el seu nom a la família Figaric, documentada des del segle xiii.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Manolo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].