OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Quintana (les Preses)

la Quintana és un mas a l'est del nucli de les Preses (la Garrotxa). Es tracta d'un edifici civil orientat a sud amb teulada a dues vessants. A la part davantera hi ha un pati envoltat per un mur. Per la part del darrere i adossada a la casa hi ha una masoveria, una era i una pallissa. El mas Quintana fa honor a la seva situació i el seu topònim és apropiat, ja que està rodejat de camps. Per la seva morfologia no sembla una construcció gaire antiga. La única única data que existeix, una llinda datada l'any 1769. La del segle xviii permet fer la hipòtesi que l'actual construcció data d'aquest segle, si bé presenta moltes modificacions posteriors.

## Referències

* 1 2 «Mas Quintana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Casa Coll (Borrassà)

La Casa Coll, Can Ballell o Cal Governador és un casal del segle xviii de Borrassà. Fou reformat per Rafael Masó a principis del segle XX (1909-1910).

## Descripció

La casa té baixos, planta noble i golfes, amb façanes a la carretera, un lateral i els jardins posteriors. Masó s'encarregà de reformar els interiors de la planta noble conservant el to vuitcentista de l'espai amb voltes enguixades i paviments de ceràmica. El seu toc més personal es pot apreciar al menjador i el dormitori dels Srs. Coll, ja que en dissenya gran part del mobiliari. La seva intervenció en l'exterior va ser per construir diverses dependències annexes i un nou accés. També s'encarregà de reorganitzar els jardins i dignificar la galeria posterior, introduint-hi un coronament amb un rellotge de sol realitzat amb ceràmica. Tan aquest últim com els plafons ceràmics del rentamans del menjador foren realitzats per la fàbrica La Roqueta de Mallorca i els mobles per l'ebenista Miquel Pràtmans. Dins dels jardins, Masó projectà una font amb elements escultòrics realitzats per Martí Gimeno amb la col·laboració del ceramista Antoni Serra, no obstant, no tenim constància que s'arribés a fer mai.

## Referències

* ↑ Tarrús, Joan i COMADIRA, Narcís. Rafael Masó arquitecte noucentista. Barcelona: Lunwerg Editores, 1996.

## Enllaços externs

* Reforma de la Casa Coll a la Fundació Rafael Masó.
# Carles Montaner i Soler

Carles Montaner i Soler (Vilafranca del Penedès, c. 1963) és un antic ciclista i pilot de motociclisme català que destacà per la seva versatilitat, aconseguint campionats en tota mena de disciplines tant amb la bicicleta com amb la motocicleta. A començaments de la dècada de 1980 fou un dels pioners de l'aleshores anomenat trialsín -l'actual biketrial-, esdevenint-ne un dels millors especialistes internacionals i arribant a guanyar-ne la primera Copa d'Europa que es disputà, la de 1982. Més tard es va passar al BMX i en fou campió de Catalunya per, tot seguit, debutar amb la moto en la disciplina del trial i aconseguir-ne sengles subcampionats de Catalunya i d'Espanya.
Fou a partir de 1984 quan es va especialitzar en l'enduro, començant-hi una llarga carrera durant la qual aconseguí nombrosos èxits i campionats i que ha fet que sigui especialment recordat com un dels millors pilots d'aquesta especialitat. Actualment, Montaner dirigeix l'empresa familiar de fusteria i decoració a Vilafranca del Penedès.

## Palmarès en bicicleta

* Campió de Catalunya de trialsín Juvenils (1981)
* Campió d'Europa de trialsín Experts (1982)
* Campió de Catalunya de BMX Juvenils (1983)

## Palmarès en motocicleta
### Trial

* Subcampió de Catalunya Júnior (1983)
* Subcampió d'Espanya Júnior (1983)

### Enduro

| Any | Motocicleta | ISDE | C. d'Espanya | C. de Catalunya | Títols |
| 1986 | ? | Or (ITA) | | | - |
| 1987 | Yamaha | | 1r | 1r | 2 |
| 1988 | ? | | 2n | 2n | - |
| 1989 | Yamaha | Or (RFA) | 1r 250cc | | 1 |
| 1990 | Yamaha | | 1r | | 1 |
| 1991 | ? | Argent (TXE) | | | - |
| 1992 | Suzuki | | 1r | 1r | 2 |
| Total | Total | - | 4 | 2 | 6 |

#### Notes

* ↑ Tret que s'indiqui, tots els resultats ho foren en categoria Sènior i cilindrada de 125cc
* ↑ Al total de títols s'hi compten tots els campionats nacionals o estatals guanyats
* ↑ Campió d'Espanya de Trams Cronometrats

## Referències

* ↑ Pi, Pere. «220. Carles Montaner». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 292-293. ISBN 9788461590353.
* ↑ «Montaner». fusteriamontaner.com. Arxivat de l'original el 14 de setembre 2013. [Consulta: 27 setembre 2012].
* ↑ «Resultados» (en castellà). trialsin.es, 2012. Arxivat de l'original el 7 de març 2013. [Consulta: 27 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Article sobre el Trial de Clàssiques de Cabrianes del 2008 amb imatge de Carles Montaner (castellà)
# Putao

Putao és una ciutat de l'estat de Kachin, a Myanmar, i és el lloc del fort Hertz de la Segona Guerra Mundial. L'àrea al voltant de Putao és famosa per la varietat d'orquídies que hi creixen de manera natural.
Té aeroport i és la ciutat important més septentrional de Myanmar i la porta de les serralades més altes del país, amb el Hkakabo Razi com a muntanya més alta amb 5.881 m, dins del Parc Nacional de Hkakaborazi.

## Història

Hkamti Long (també Khamti Long) fou l'antic nom de l'àrea al voltant de la ciutat de Putao, poblada per l'etnia shan del grup hkamti shan. El nom significa el "Gran lloc d'or" en la llengua hkamti shan.
La zona fou conquertida pels shan que hi van establir vuit mong o principats: Lokhun, Mansi, Lon Kyein, Manse-Hkun, Mannu, Langdao, Mong Yak i Langnu. Aquestos prínceps depenien del príncep shan de Mogaung. La zona va passar als britànics sota els que s'estimava una superfície de 2300 km² i una població d'onze mil persones; els límits eren al nor el país de Mishmi, a l'oest la serra de Patkai, i al sud i est la vall del Hukawng, i rodejat de territoris katxins o chingpaw (comunitats katxins). Va quedar inclosa a la divisió de Mandalay però de fet el control britànic no hi arribava. El riu principal era el Malikha.
El territori fou visitat per T. T. Cooper, viatger xinès i agent polític a Bhamo on va morir assassinat; després pels coronels Macgregor i Woodthorpe el 1884-1885, per Errol Gray el 1892-1893, i pel príncep Enric d'Orleans el 1893 que diu que les tribus anomenaven la zona com regne de Moam. En aquest temps hi havia set estats hkamti shans; L'àrea de Hkamti Long amb aquests set estats podia haver inclòs parts dels actuals estats de Kachin (on Putao està situat) i també dels estats Shan. Els shans foren progressivament absorbits o expulsats pels katxins i altres ètnies.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# La Móra (Granyanella)

La Móra és una entitat de població del municipi de Granyanella, a la comarca de la Segarra. El poble se situa curs avall del riu Ondara. Restà en mans de les famílies Saportella i la de Jaume Ferrer. Un dels membres d'aquest darrer llinatge, Maties Ferrer, finançà el Molí de la Móra, que anys més tard passaria a la família Tro (la grafia T present a les llambordes de l'escala n'és un senyal) i posteriorment a la de Clàries.

## Llocs d'interès
### Sant Jaume de la Móra

L'església de Sant Jaume data del segle xii i és d'estil romànic. Restaurat recentment, consta d'una nau amb dues capelles laterals. S'hi accedeix a través d'un portal d'arc de mig punt ornat per una arquivolta damunt el qual hi ha un ull de bou i un desproporcionat campanar d'espadanya de tres ulls. L'absis, a l'exterior, roman mig tapat per la sagristia, que s'adossa al costat sud.

### Pla de Tenalles

El jaciment del poblat ibèric del Pla de Tenalles es va donar a conèixer per Ramon Boleda a principis dels anys cinquanta, tot i que no seria fins a gairebé vint anys més tard quan es farien les primeres prospeccions. Moltes de les troballes, de les que destaquen les ceràmiques d'èpoques hallstàttiques i campanianes, es poden veure actualment al Museu Comarcal de l'Urgell.

## Referències

* ↑ Generalitat de Catalunya. Departament d'Empresa i Ocupació. Rutes nacionals de Catalunya > Fase I: L'itinerari de Montserrat a Alcarràs > Etapa de Cervera a Castellnou de Seana
* ↑ «La Móra (Granyanella)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* la Móra al web de l'Àrea de Turisme del Consell Comarcal de la Segarra Arxivat 2018-05-06 a Wayback Machine.
# La Torre del Sol

La Torre del Sol és una obra del municipi de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una torre amb un cert caire historicista, construïda amb maó arrebossat i amb pedra a les obertures, a les llindes de les portes principals (la del parc i la del carrer Bardina), hi ha un relleu amb una torre, amb el sol i els signes del zodíac, tret que dona nom a la casa.
Per la part del jardí (és l'entrada principal) té planta baixa i dos pisos. Als baixos hi ha una porta i quatre finestrals quadrats disposats asimètricament (un a la dreta i tres a l'esquerra de la porta). Al primer pis hi quatre obertures balconeres (una a cada una de les portes laterals, i dues portes al balcó del mig). El pis superior s'obre al jardí mitjançant quatre finestres de mig punt geminades. Sobre la teulada, de teula a quatre vents hi ha dues petites construccions com a golfes, en forma de caseta de teulada a dues vessants.
Per la banda del carrer Bardina, i pel desnivell que comporta el carrer hi ha un pis més, on l'entrada del carrer correspon al soterrani de l'entrada principal. Hi té una porta just al xamfrà i tres plantes amb finestres rectangulars. A la banda contrària al carrer, hi ha un petit porxo o pèrgola al nivell del primer pis, al que s'accedeix des de l'interior i des del parc mitjançant una escala noble.

## Història

La torre que es va construir l'any del gran Eixample, que va ampliar i consolidar el Barri del Centre, que fins al moment encara estava dividit en nuclis amb toponímia pròpia (Sant Pere, l'Alou i la Pobla Arlovina). En aquest Eixample es va obrir la Rambla de Rafael de Casanova i es van concedir gran quantitat de llicències per a enderrocar o reformar cases antigues i també per a construir-ne de noves. Es creà el nou cementiri, l'any següent s'alçà el primer pla de la vila i es construí les belles torres amb jardí com aquesta, que està envoltada per un bell parc i posteriorment propietat municipal.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Torre del Sol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].
# Putian

Putian o Putien (xinès: 莆田, dialecte de Putian: Pó-chéng), també coneguda com Puyang (莆阳) i Puxian (莆仙), històricament coneguda com Xinghua o Hing Hwa (興化), és una ciutat a nivell de prefectura de la província de Fujian, a la República Popular de la Xina. Limita amb la ciutat de Fuzhou al nord, la ciutat de Quanzhou al sud i la badia de Xinghai de l'estret de Taiwan a l'est. El riu Mulan travessa la part sud de la ciutat. La seva superfície construïda formada per quatre districtes urbans albergava 1.953.801 habitants segons el cens de 2010. La llengua materna de la zona és el puxian.

## Història
### Era imperial

Putian es va fundar per primera vegada com a àrea administrativa l'any 568 com a comtat durant l'era de les Dinasties Meridionals i Septentrionals de la dinastia Chen.
Més tard, Putian es va restablir com a ciutat administrada militarment durant la dinastia Song amb l'estacionament de famílies i soldats militars a la ciutat durant aquest període. La prefectura de Xinghua es va crear el 979. Va ser abolida durant la dinastia Yuan el 1277. La ciutat va prosperar molt durant la dinastia Ming.

### Època contemporània

L'any 1949, l'Exèrcit Popular d'Alliberament va capturar Putian el 21 d'agost i el comtat de Xianyou el 25 d'agost. Les illes Wuqiu mai van ser capturades i continuen sota control de la República de la Xina (Taiwan). El 9 de setembre de 1983, el Consell d'Estat va aprovar l'establiment de Putian com a ciutat a nivell de prefectura.

## Administració

El municipi comprèn quatre districtes (qu) i un comtat (xian):
* Districte de Chengxiang
* Districte de Hanjiang (涵江区)
* Districte de Licheng (荔城区)
* Districte de Xiuyu (秀屿区)
* Comtat de Xianyou (仙游县)
* Mapa
* Chengxiang
* Hanjiang
* Licheng
* Xiuyu
* Comtat de Xianyou
* Illa de Xiaori
* Illa de Nanri
* Illa de Meizhou
* Illa de Luci
* Wuqiu Nota: Les illes Wuqiu (Taiwan) són reclamades per la RPX.

## Economia

Putian és coneguda com la capital de les sabatilles esportives falsificades, amb falsificadors protegits de l'aplicació de la llei internacional de propietat intel·lectual pels tribunals locals notòriament corruptes.
Putian s'ha convertit en una base d'exportació per als productes de Fujian. Les principals indústries són la fabricació de calçat, cerveseria, electrònica, peces de vestir, fruites, hortalisses, maquinària i productes elèctrics. En particular, la zona és coneguda per les falsificacions de sabates d'alta qualitat i el domini de l'assistència sanitària privada xinesa.

## Referències

* ↑ Litchi City Putian Arxivat 2011-05-22 a Wayback Machine.
* ↑ «How China’s Legal System Enables Intellectual Property Theft». The Diplomat. [Consulta: 12 novembre 2020].
* ↑ China today Arxivat 2007-09-07 a Wayback Machine.
* ↑ Schmidle, Nicholas «Inside the Knockoff-Tennis-Shoe Factory». New York Times, 19-08-2010 [Consulta: 8 setembre 2010].
* ↑ «The Putian phenomenon». Week in China. HSBC, 20-06-2014. [Consulta: 5 maig 2016].
* ↑ «Baidu's "moral dilemma" – How a Cancer Case aroused National Attention». China Spoon, 20-06-2014. Arxivat de l'original el 2016-11-11. [Consulta: 5 maig 2016].
# Miquel Porter i Moix: La república de la llibertat i el bon humor

Miquel Porter i Moix: La república de la llibertat i el bon humor és un documental dirigit per Anastasi Rinos, estrenat el 2018. Coproducció de Televisió de Catalunya i Mallerich Films Paco Poch, amb el suport de l'Institut Català de les Empreses Culturals.

## Argument

Documental sobre una figura clau de la història recent de Catalunya, el professor, historiador, crític, músic i humanista Miquel Porter i Moix, retratat en el marc d'un espai que representa bona part de la tasca i la filosofia de Porter: la universitat. Cada espai de la seu central de la Universitat de Barcelona representa les facetes de la seva figura i, sobretot, el que el va moure sempre: l'amor per les persones.
Els seus inicis al negoci familiar com a llibreter, la seva aportació cultural com a cofundador d'Els Setze Jutges i el Teatre Viu o la Coordinadora Cinematogràfica Catalana, la seva labor com a professor i historiador cinematogràfic, la seva aportació política, la seva vida familiar... Aquest recorregut a través de la seva vida serà conduït pels qui van ser partícips i protagonistes d'aquesta República que encara avui és present.

## Referències

* ↑ «"El documental" estrena "Miquel Porter i Moix: La república de la llibertat i el bon humor"». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 27-11-2018. [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «Miquel Porter i Moix: La república de la llibertat i el bon humor». Catalan Films & TV. [Consulta: 5 maig 2020].
# Juan O'Gorman

Juan O'Gorman (Coyoacán 6 de juliol de 1905 - Ciutat de Mèxic 18 de gener de 1982), fou un pintor i arquitecte mexicà.
Deixeble de José Villagrán, a les seves primeres construccions adoptà els corrents funcionalistes, però més tard va ser influït pel neobarroc. Projectà la biblioteca de la ciutat universitària de Mèxic, potser l'obra més representativa del conjunt; es tracta d'un gran edifici cec cobert de mosaics. Considerat el darrer dels grans muralistes mexicans, posseeix un llenguatge naturalista molt personal que concilia el detall realista amb la fantasia simbòlica: La ciudad de México (1949, museu d'art modern de Mèxic); Homenaje a Cuauhtémoc (1956, per a un hotel de Taxco).

## Referències

* ↑ Enciclopedia Universal Larousse, 2007.
# Knippa

Knippa és una concentració de població designada pel cens del Comtat d'Uvalde a l'estat de Texas (Estats Units d'Amèrica

## Demografia

Segons el Cens dels Estats Units del 2000, Knippa tenia 739 habitants. tenia 739 habitants, 246 habitatges, i 180 famílies. La densitat de població era de 27,4 habitants/km².
Dels 246 habitatges en un 42,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,6% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 26,8% no eren unitats familiars. En el 24,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,69.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,6% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 9,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.375 $ i la renda mediana per família de 31.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 20.741 $ mentre que les dones 19.722 $. La renda per capita de la població era de 9.790 $. Aproximadament el 15,5% de les famílies i el 20% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Knippa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Knippa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Thomas Müntzer

Thomas Müntzer (Stolberg, 1490 - Mühlhausen, 1525). Va ser un predicador partidari de la Reforma, defensor de l'anabaptisme i líder revolucionari dels camperols (Guerra dels camperols). Es va proposar aconseguir l'adveniment del Regne de Déu impulsant una vigorosa reforma social. Contemporani de Luter i inicialment el seu seguidor, va mantenir amb aquest una extremada polèmica teològica i política.

## Biografia

Va iniciar la seva carrera eclesiàstica com a confessor en un convent de monges a Beuditz, on va dedicar gran quantitat de temps a la lectura de llibres sobre la història de l'Església i la Bíblia. El maig de 1520 va arribar a Zwickau, i a l'octubre va ser encarregat de la parròquia obrera de Santa Caterina.
Allà es va associar amb tres predicadors anabaptistes: el teixidor Nicolas Stoch, Thomas Dreschel i el teòleg Marc Stubn. Van rebutjar el baptisme dels nens i la substitució de la fe d'aquests per la dels padrins. Citant a Marc 16:16, van animar a batejar els qui primer creien. Van ser expulsats de Zwickau el 1521.
Va marxar llavors a territori txec. Allà va llançar el seu Manifest de Praga, en el qual afirmava que era el poble pobre el que podia acceptar els dons de l'Esperit Sant i restaurar l'església, corrompuda pels clergues opulents. Per rebre l'Esperit cal acceptar la Creu de Crist.
Després de peregrinar per Bohèmia, va ser acceptat a Allstedt com a pastor a l'església de Sant Joan. Allà es va casar i sistematitzar el seu pensament. Es va avançar a Luter en la redacció d'una nova ordenació litúrgica en alemany i va compondre diversos himnes.
El 13 de juliol de 1524, al castell d'Allstedt i en presència del duc Joan i altres nobles i magistrats, va pronunciar el que s'ha anomenat Sermó davant els Prínceps, en el qual va afirmar que laics i camperols pobres veien amb més claredat que els governants desorientats per mals sacerdots. El més destacat d'aquest sermó va ser la seva interpretació revolucionària de Romans 13:1-7, passatge del que va concloure que, quan les autoritats no compleixen rectament el seu paper, "l'espasa els serà treta" (Daniel 7:26).
Müntzer no es va limitar a predicar: va fundar una organització clandestina revolucionària, la Lliga dels Elegits, i finalment el 7 d'agost es va unir a la revolta dels camperols. El 15 de maig de 1525, a la batalla de Frankenhausen, aproximadament 6.000 camperols van perdre la vida aixafats pel poder dels prínceps. Müntzer va ser capturat, assotat, torturat i decapitat el 27 maig de 1525.

## Bibliografia

* Ernst Bloch Thomas Müntzer, teòleg de la Revolució. A. Machado Llibres 2002 .- ISBN 84-7774-622-2
* Thomas Müntzer Tractats i Sermons. Editorial Pòrtic, 1988 (Clàssics del Cristianisme, 8).
# Miscibilitat

La miscibilitat és la propietat d'un líquid de mesclar-se en totes les proporcions, formant una solució físicament homogènia. En principi aquest terme s'aplica també a les altres fases de la matèria (sòlids i gasos), però se centra normalment en la solubilitat d'un líquid en un altre. L'aigua i l'etanol, per exemple són miscibles en totes les proporcions.
Per contrast, hi ha substàncies que són immiscibles en alguna proporció, no formen una solució. Per exemple l'èter dietil és força soluble en aigua, però aquests dos solvents no són miscibles, ja que no són solubles en totes les proporcions.

## Compostos orgànics

En compostos orgànics, el percentatge en pes de la cadena d'hidrocarburs sovint determina la miscibilitat del compost en l'aigua. Per exemple, entre els alcohols l'etanol té dos àtoms de carboni i és miscible en l'aigua, en canvi l'octanol amb un substituent C$_8$H$_{17}$ no ho és. També aquest és el cas dels lípids de cadena de carbonis molt llarga que gairebé tots són inmiscibles en aigua. Situacions anàlegues ocorren per altres grups funcionals.

## Metalls

Els metalls immiscibles no poden formar aliatges. Un exemple d'immiscibilitat és el coure i el cobalt on el congelament ràpid per formar precipitats sòlids s'ha usat per a crear materials granular GMR (en magnetoresistència gegant)

## Determinació

La miscibilitat de dos materials sovint es determina òpticament. Quan dos líquids miscibles es combinen, el líquid resultant és clar. Si la mescla és nebulosa els dos materials són inmiscibles. Tanmateix s'ha de tenir en compte l'índex de refracció dels materials que si són similars la mescla dels inmiscibles pot resultar clara.
# Rafael Jiménez i Corral

Rafael Jiménez Corral (Barcelona, 1912 − Barcelona, 1984) va ser un waterpolista i directiu esportiu català.
Germà del també waterpolista Gonçal Jiménez, va ser membre del CN Barcelona amb el qual va aconseguir tres campionats d'Espanya i dos campionats de Catalunya. Va ser internacional amb la selecció espanyola de waterpolo en vint-i-una ocasions entre 1928 i 1945, destacant la seva participació als Jocs Olímpics d'Amsterdam 1928 on es va classificar en novena posició. Després de la seva retirada, va formar part de la junta directiva de la Federació Espanyola de Natació, també va ser vicepresident (1953-57) i responsable del comitè d'apel·lació (1958-63) de la Federació Catalana de Natació.

## Palmarès

* 3 Campionat d'Espanya de waterpolo masculí: 1943, 1944, 1945
* 2 Campionat de Catalunya de waterpolo: 1930, 1934

## Referències

* ↑ «Rafael Jiménez i Corral». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.