OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantons del Mosel·la

Els cantons del Mosel·la (Gran Est) són 51 i s'agrupen en 9 districtes:
* Districte de Boulay-Moselle (3 cantons - sotsprefectura: Boulay-Moselle) :
** cantó de Boulay-Moselle
** cantó de Bouzonville
** cantó de Faulquemont
* Districte de Château-Salins (5 cantons - sotsprefectura: Château-Salins) :
** cantó d'Albestroff
** cantó de Château-Salins
** cantó de Delme
** cantó de Dieuze
** cantó de Vic-sur-Seille
* Districte de Forbach (7 cantons - sotsprefectura: Forbach) :
** cantó de Behren-lès-Forbach
** cantó de Forbach
** cantó de Freyming-Merlebach
** cantó de Grostenquin
** cantó de Saint-Avold-1
** cantó de Saint-Avold-2
** canton de Stiring-Wendel
* Districte de Metz-Campagne (9 cantons - prefectura: Metz) :
** cantó d'Ars-sur-Moselle
** cantó de Maizières-lès-Metz
** cantó de Marange-Silvange
** cantó de Montigny-lès-Metz
** cantó de Pange
** cantó de Rombas
** cantó de Verny
** cantó de Vigy
** cantó de Woippy
* Districte de Sarrebourg (5 cantons - sotsprefectura: Sarrebourg) :
** cantó de Fénétrange
** cantó de Lorquin
** cantó de Phalsbourg
** cantó de Réchicourt-le-Château
** cantó de Sarrebourg
* Districte de Sarreguemines (6 cantons - sotsprefectura: Sarreguemines) :
** cantó de Bitche
** cantó de Rohrbach-lès-Bitche
** cantó de Sarralbe
** cantó de Sarreguemines
** cantó de Sarreguemines-Campagne
** cantó de Volmunster
* Districte de Thionville-Est (6 cantons - sotsprefectura: Thionville) :
** cantó de Cattenom
** cantó de Metzervisse
** cantó de Sierck-les-Bains
** cantó de Thionville-Est
** cantó de Thionville-Oest
** cantó de Yutz
* Districte de Thionville-Oest (6 cantons - sotsprefectura: Thionville) :
** cantó d'Algrange
** cantó de Fameck
** cantó de Florange
** cantó de Fontoy
** cantó de Hayange
** cantó de Moyeuvre-Grande
* Districte de Metz-Ville (4 cantons - prefectura: Metz) :
** cantó de Metz-Ville-1
** cantó de Metz-Ville-2
** cantó de Metz-Ville-3
** cantó de Metz-Ville-4
# Cantons del Nord

Els Cantons del Nord (Alts de França) són 79 i s'agrupen en 6 districtes:
# Can Bosquets (la Garriga)

Can Bosquets, o Busquets, és un edifici del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici aïllat de planta baixa i pis. Davant hi ha un pati tancat amb portal d'entrada o pòrtic. A la façana sud hi ha una galeria amb arcs de mig punt, a la part del nord hi ha una interessant finestra i llinda d'una sola peça. La porta d'entrada és d'arc de mig punt adovellat. Al costat del pati tancat i enfront de l'era hi ha el graner, compost de planta baixa i pis.
La masia està situada a prop de la divisòria amb el terme de l'Ametlla, dominant la plana de Llerona, al bell mig de dos torrenteres i al costat d'un bosc de pins.

## Referències

* 1 2 «Can Busquets». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Cala Parejals

La Cala Parejals també anomenada Cova dels Pardals està situada a l'illa de Menorca i concretament a la costa sud del municipi de Ciutadella.

## Descripció

És un cova on baix hi ha una entrada de mar sense arena, en aquest lloc és on antigament es tiraven les barques dels pescadors. Té un grau d'ocupació molt baix, ni conta de cap mena de servei. Es troba entre Son Vell i la Platja de Son Xoriguer. Només si pot accedir a peu o en bicicleta pel camí de cavalls, caminant aproximadament uns 15 minuts. Ben a prop es troba d'urbanització de Son Xoriguer on hi ha supermercats, hotels i restaurants típics.
# Can Jofre (Calonge)

Can Jofre és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Calonge (Baix Empordà).

## Descripció

És una antiga casa pairal amb pati porxat. La construcció és de planta rectangular amb teulada a dues vessants. El parament dels murs oriental i migdia està emblanquinat i les façanes septentrional i occidental conserven els esgrafiats, amb diferents dibuixos a cada una d'elles, en molt mal estat. Els marcs de les obertures són de pedra i la llinda de la porta té gravada una inscripció il·legible i una data. El ràfec mostra teules i rajols pintats. L'interior ha estat molt reformat però la sala principal manté el festejador. Es troba dins el nucli urbà del municipi.

## Història

La construcció data del s.XVII. En època vuitcentista quedà integrada al nucli urbà. L'any 1953 s'instal·là un trull d'oli, traslladat del mas Molla de la Riera, que encara avui funciona. A l'estiu serveix de restaurant.

## Referències

* «Can Jofre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].
# Can Malet (el Masnou)

Can Malet és un edifici civil al municipi del Masnou catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una masia de la qual avui només es conserva la capella annexa que ocupa el lloc de l'actual casal dels avis a l'esquerra de la façana. Avui dia l'edifici es presenta dividit en un cos central i dos laterals als quals destaquen les seves finestres d'arcs apuntats que en la part central s'intercalen entre pilastres adossades al mur, d'estil purament neoclàssic. El sistema de teulades és de dos vessants, amb el carener paral·lel a la façana, encara que al damunt de la cornisa s'hi situï una balustrada neoclàssica com si es tractés d'una terrassa.

## Història

La masia està documentada des de principis del segle xviii, però que té un origen més remot. L'any 1541, un pagès anomenat Rafael Botey, de Teià, va vendre la peça de terra on avui es troba can Malet a Antoni Antich. Posteriorment, l'any 1703 el mas fou comprat per Vicenç Rogent, taverner de Barcelona, que restaurà la casa donant-li un aspecte més senyorial i li construí una capella l'any 1736. L'any 1735 feu gravar a la llinda el nom de Jesús i la data. Segons Garriga i Roca, aquest és el "mas nou", que donà origen al nom de la població. La peça de terra en el conjunt d'aquest emplaçament podia haver pertangut al priorat de Sant Pere de Clarà, segons un acte de concòrdia feta entre la família Fiveller, abans Roudors de Teià, i Antoni Antich.
En l'actualitat s'hi havia instal·lat un casal dels avis i uns locals per activitats municipals. El 1986, el casal dels avis es va traslladar i s'està procedint a la restauració del conjunt.

## Referències

* 1 2 «Can Malet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
* ↑ «Fitxa 08118/86 - Façana de Can Malet. El Masnou». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona, 17-02-2010. [Consulta: 6 maig 2016].
# Can Malla

Can Malla és una obra al municipi de Granollers (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Can Malla és el resultat de l'engrandiment i restauració d'una antiga masia, al costat de l'antic Camí Reial o Camí de Vic. Segons Estrada, per Can Malla passava, en el segle xiii, el camí que procedia d'Hostalric, i per Cardedeu passava prop de Granollers, al sud de Palou, l'anomenada Via o Strada Francesca.
Edifici aïllat, orientat a migdia, és de planta rectangular compost de planta baixa, pis i golfa. La coberta a dues vessants. L'estructura és el resultat d'una interpretació de la masia tradicional de tipus basilical, amb recreacions purament estilístiques com les garites o talaies a ambdós costats de la façana. També hi ha un record de l'arquitectura religiosa rural en aquest rellotge emmarcat per una espadanya. La porta és de mig punt amb dovelles que sobresurten. Els espais interiors presenten una estructura típica de la casa de pagès. El material emprat és imitació de pedra. El conjunt presenta un caràcter d'arquitectura rural en una interpretació historicista i estètica dels elements arquitectònics.

## Notes

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Malla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Can Valls (Canovelles)

Can Valls és una masia de planta quadrada amb dos pisos d'alçada al municipi de Canovelles (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Can Valls de la Garriga havia format part del seu patrimoni. Ho van vendre per tal de fer front a un plet. Durant la Guerra del Francès van intentar cremar la masia.
La porta principal emmarcada dins un arc de mig punt de pedra; a la clau de la volta hi havia una data i possiblement alguna inscripció o escut, però va ser picada durant la guerra del Francès. A la façana hi ha un cos afegit per tal de poder construir una terrassa al primer pis. Aquesta obra es va realitzar al voltant dels anys 40. Hi ha un rellotge de sol entre dues finestres de la façana principal i estables adossats a l'ala esquerra.

## Notes

* 1 2 «Can Valls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Can Valls (Palau-solità i Plegamans)

Can Valls és una obra de Palau-solità i Plegamans (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta rectangular amb planta baixa i pis. A la façana principal hi ha la porta d'entrada en forma d'arc de mig punt adovellat. Té un gran pati amb una torre que va ser un antic pou. Al fons de la casa, es troben cossos afegits destinats a l'explotació ramadera. Dintre de la casa es troben dues arcades ben conservades. També hi ha restes de dues preses de vi.

## Història

Aparentment la casa va formar part d'un petit poble on hi havia diverses cases. Avui únicament queda aquesta.

## Referències

* 1 2 «Can Valls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Calendari persa

El calendari persa o calendari iranià és un calendari solar on l'any comença el 21 de març. El març del 2002 va començar l'any 1381 del calendari persa. Aquest calendari va ser adoptat el 1925 i es considera més precís que el calendari gregorià atès que en el calendari gregorià hi ha un error d'un dia cada 3320 anys, mentre que en el calendari persa el mateix error apareixeria cada 3.8 milions d'anys. El calendari persa té sis mesos amb 31 dies, els cinc mesos següents amb 30 dies i l'últim amb 29 o 30 dies segons sigui de traspàs o no.
L'any comença en Nowruz (l'any nou persa) que coincideix amb el 21 de març del calendari gregorià. L'1 de gener de 2000 del calendari gregorià és l'11 de Dej de 1378 del calendari persa.
| | Nom | Nom iranià | Data d'inici | Durada |
| 1 | Farvardin | فروردین | 21 de març | 31 |
| 2 | Ordibehesxt | اردیبهشت | 21 d'abril | 31 |
| 3 | Hxordad | خرداد | 22 de maig | 31 |
| 4 | Tir | تیر | 22 de juny | 31 |
| 5 | Mordad | مرداد | 23 de juliol | 31 |
| 6 | Sxahrivar | شهریور | 23 d'agost | 31 |
| 7 | Mehri | مهر | 23 de setembre | 30 |
| 8 | Aban | آبان | 23 d'octubre | 30 |
| 9 | Azar | آذر | 22 de novembre | 30 |
| 10 | Dej | دی | 22 de desembre | 30 |
| 11 | Bahman | بهمن | 21 de gener | 30 |
| 12 | Esfand | اسفند | 20 de febrer | 29/30 |

## Referències

* 1 2 Barr, Sabrina «Nowruz 2019: When is the Persian New Year and how is it celebrated?». The Independent, 21-03-2019 [Consulta: 21 març 2019].
# Can Vilar

«Can Vilar» té aquests significats:
* Can Vilar (Maçanet de la Selva), masia de Maçanet de la Selva (Selva)
* Can Vilar (Sabadell), masia de Sabadell (Vallès Occidental)
* Can Vilar (Santa Coloma de Farners), casa de Santa Coloma de Farners (Selva)
* Can Vilar (Sant Feliu de Buixalleu), masia aïllada a Sant Feliu de Buixalleu (Selva)
* Can Vilar (Tavertet), casa de Tavertet (Osona)
* Can Vilar de Baix, masia al sud del nucli de població de Cabanelles (a l'Alt Empordà)
* Can Vilar de Dalt, masia a poc més d'un km al sud del nucli de Cabanelles (l'Alt Empordà)
* Can Vilar de la Muntanya, edifici del municipi de Sant Just Desvern (Baix Llobregat)
* Can Vilar de sa Mutxada, mas de Calonge (Baix Empordà)
* Puig de Can Vilar, muntanya al municipi de Calonge (el Baix Empordà)
# Malaltia de Whipple

La malaltia de Whipple és una malaltia infecciosa sistèmica rara causada pel bacteri Tropheryma whipplei. Descrita per primera vegada per George Hoyt Whipple el 1907 i considerada habitualment com un trastorn gastrointestinal, la malaltia de Whipple causa principalment malabsorció, però pot afectar qualsevol part del cos humà, inclosos el cor, el cervell, les articulacions, la pell, els pulmons i els ulls. La pèrdua de pes, la diarrea, el dolor articular i l'artritis són símptomes habituals, però la presentació pot ser molt variable en determinats individus i al voltant del 15% dels pacients no tenen els signes i símptomes estàndard.
La malaltia de Whipple és significativament més freqüent en homes, amb un 87% dels pacients diagnosticats de sexe masculí. Quan es reconeix i es tracta, la malaltia de Whipple es pot curar generalment amb teràpia amb antibiòtics a llarg termini, però si la malaltia no es diagnostica o no es pot tractar, en última instància pot ser mortal.

## Referències

* ↑ Whipple, G. H. «A hitherto undescribed disease characterized anatomically by deposits of fat and fatty acids in the intestinal and mesenteric lymphatic tissues». Bulletin of the Johns Hopkins Hospital, vol. 18, 1907, pàg. 382–93.
* ↑ «Whipple's disease». Clin. Gastroenterol. Hepatol., vol. 2, 10, 01-10-2004, pàg. 849–60. DOI: 10.1016/S1542-3565(04)00387-8. PMID: 15476147.
* ↑ «Whipple's disease». New England Journal of Medicine, vol. 356, 1, 01-01-2007, pàg. 55–66. DOI: 10.1056/NEJMra062477. PMID: 17202456.
# Clara Silva

Clara Silva (Montevideo, 1905 - Montevideo, 20 de setembre de 1976) va ser una poeta i narradora uruguaiana.

## Biografia

De jove, Clara Silva va ser una àvida lectora. El seu primer llibre de poemes va ser La cabellera oscura, publicat el 1945. El van seguir Memoria de la nada (1948) i Los delirios (1954).
Educada en una família ferventment catòlica, se'ls va ensenyar tant a ella com a la seva germana Concepción que calia estimar tothom sense distincions. La disjuntiva entre l'amor religiós i el terrenal està present al llarg de la seva obra:
| « | (castellà) ¿Qué busco, qué no busco, vacilante? Apurando distancias vanamente a un tiempo soy amor, amada, amante. | (català) Què busco, què no busco, vacil·lant? Apurant distàncies en va a un temps sóc amor, estimada, amant. | » |
Però no va ser en les poesies d'aquests primers volums on més va destacar l'autora, sinó com a novel·lista. En les seves novel·les, aquestes preocupacions religioses continuen latents. Dones frustrades i soles, atrapades en cases velles, abunden en la seva narrativa.
| « | És una poètica de la grisor, de la foscor i sòrdida, expressada amb cruesa i atenció naturalista, sense menysprear el lleig, el grotesc i l'escatològic. S'aborden així ambients de marginació i paisatges desolats: abocadors, desguàs de col·lectors en rierols solitaris, erms que semblen erms i aquests camps miserables que en l'època començaven a ser coneguts amb la irònica denominació de «cantegriles». | » |
| — Alfredo Alzuarat |||
Clara Silva estava casada amb el crític i assagista Alberto Zum Felde. Tots dos van morir el 1976.

## Obra
### Poesia

* La cabellera oscura (1945).
* Memoria de la nada (1948).
* Los delirios (1954).
* Las bodas (1960).
* Preludio indiano y otros poemas (1961).
* Guitarra en sombra (1964).

### Narrativa

* La sobreviviente (1951).
* El alma y los perros (1962).
* Aviso a la población (Editorial Alfa, Montevideo, 1964, reeditat per Arca en 1967 i per la Col·lecció de Clàssics Uruguaians de la Biblioteca Artigas el 2009).
* Habitación testigo (1967).
* Prohibido pasar (1969).

### Crítica

* Genio y figura de Delmira Agustini (1968).

## Referències

* ↑ Rela, Walter.Rela, Walter. Poesía uruguaya. Siglo 20 ( PDF) (en castellà). Montevideo: Ediciones Alfar, 1994.
* ↑ Alzugarat, Alfredo «Crónica contemporánea: Reedición de Clara Silva (1902-1976)» (en castellà). El País, 28-08-2009. Arxivat de l'original el 2016-03-04 [Consulta: 3 abril 2020].
# America Ferrera

America Georgina Ferrera (Los Angeles, 18 d'abril de 1984) és una actriu estatunidenca, filla d'immigrants hondurenys que s'ha fet popular per la seva interpretació del personatge protagonista de la sèrie de televisió Ugly Betty (adaptació estatunidenca de la telesèrie colombiana Yo soy Betty, la fea), que li ha valgut els premis Golden Globe Award, Screen Actors Guild Award i Emmy Award com a "millor actriu de sèries de comèdia".
També ha protagonitzat les pel·lícules Real Women Have Curves, Un per a totes (The Sisterhood of the Traveling Pants), Sisterhood of the Traveling Pants 2, i The Dry Land. També ha posat la veu al personatge d'Astrid la vikinga a la franquicia How to Train Your Dragon.

## Vida personal

Quan tenia 9 anys, va ser víctima d'abús sexual infantil per part d'un home adult.

## Referències

* ↑ Cindy Pearlman. «Actress America Ferrera sticks to the message». Reading Eagle, 03-08-2008. Arxivat de l'original el 2010-06-27. [Consulta: 12 gener 2010].
* ↑ «America Ferrera Reveals She Was Sexually Assaulted When She Was Nine» (en anglès americà), 17-10-2017. [Consulta: 7 gener 2023].

## Enllaços externs

* America Ferrera Online Arxivat 2009-12-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Alukah

Alukah és una paraula hebrea que significa "sangonera-cavall", un tipus de sangonera amb moltes dents que s'alimenta a les goles dels animals. Segons estudiosos de la bíblia, alukah pot significar monstre xuclador de sang o vampir. La primera referència a Alukah es troba al llibre Proverbis de la Bíblia (Prov. 30:15).
La descripció més detallada del alukah apareix al Sefer Chasidim, on es mostra la criatura com un ésser humà, però pot canviar la seva forma a la de un llop. Pot volar (alliberant el seu llarg cabell) i podria morir si no pogués alimentar-se de sang durant un temps prou llarg. Una vegada mort, es pot impedir que un vampir esdevingui un dimoni enterrant-lo amb la boca plena de terra.
Salomó fa referència a un dimoni femella anomenat "Alukah" en un enigma del llibre dels Proverbis. L'enigma implica l'habilitat de Alukah de maleir un ventre portador de llavor. Històricament, Alukah ha estat estretament associat amb Lilith o fins i tot, podria ser el seu descendent directe. El nom Alukah podria ser també, un altre títol per Lilith.

## Referències

* ↑ Kitto, John. A Cyclopedia of Biblical Literature. Edimburg: Robert Clark, 1851, p. 131.
* ↑ «Proverbs 30». Holy Bible, New International Version. Biblica, Inc.. [Consulta: 6 febrer 2013].
* ↑ «Sefer Hasidim». Princeton University Sefer Hasidim Database (PUSHD). Princeton University. [Consulta: 6 febrer 2013].
* ↑ Dennis, Geoffrey W. The Encyclopedia of Jewish Myth, Magic, And Mysticism. Llewellyn Worldwide, 2007, p. 271.
* ↑ Wayne Biggs, Mark. The Case for Lilith: 23 Biblical Evidences Identifying the Serpent as Adam’s First Failed Wife in Genesis. Samson Books, 2010, p. 15, 97–103.
# Amosis-Sitamun

Amosis-Sitamun, o simplement Sitamon, va ser una princesa egípcia de principis de la XVIII dinastia. El seu nom significa "Filla de la Lluna, filla d'Amon". Els seus títols eren Esposa de Déu, Filla del rei i Germana del Rei.
Sitamun era filla del faraó Amosis I i germana d'Amenofis I. Una estàtua colossal seva s'erigia davant del vuitè piló a Karnak.
La seva mòmia va ser trobada a l'amagatall de Deir el-Bahari (tomba DB320) i avui es troba avui al Museu d'Antiguitats Egípcies del Caire. Quan se'n va examinar la mòmia hi van trobar el crani i alguns ossos, la resta s'havia reomplert amb joncs.

## Referències

* ↑ Constantin, 1940, p. 6.
* ↑ Dobson, 2004, p. 129.
* ↑ «"Sitamun" (c. 1570 B. C.)» (en anglès). nubis4_2000.tripod.com. [Consulta: 26 abril 2020].

## Vegeu també

* Llista de mòmies reials egípcies
* La dona a l'Antic Egipte

## Bibliografia

* Constantin, Emil Sander-Hansen. Das Gottesweib des Amun (en alemany). København: Munksgaard, 1940.
* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
# Alter do Chão

Alter do Chão és un municipi portuguès al districte de Portalegre (regió d'Alentejo, subregió de l'Alto Alentejo). L'any 2006 tenia 3.553 habitants. Limita al nord-est amb Portalegre, al sud-est amb Monforte, al sud amb Fronteira, al sud-oest amb Avis i a l'oest amb Ponte de Sor.

## Població

Població del concelho d'Alter do Chão (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 1325 | 4178 | 7797 | 10471 | 8383 | 4963 | 4441 | 3938 | 3666 |

## Freguesies

* Alter do Chão
* Chancelaria
* Cunheira
* Seda
# Amici (cràter)

Amici és un cràter lunar que es troba a la cara oculta de la Lluna. Es troba al sud del gran cràter Icarus, al nord del McKellar.
La vora d'Amici ha estat erosionada i distorsionada pels subseqüents impactes, de manera que ara té una forma poligonal. Té una vall a l'extrem sud que s'estén cap al cràter satèl·lit Amici M. El sòl interior no té formacions d'impacte notables, però està marcat per cicatrius de petits cràters.

## Cràters satèl·lits

Per convenció, aquestes característiques s'identifiquen en els mapes lunars localitzant la lletra en el punt mitjà de la vora del cràter que es troba més proper a Amici.
| Amici | Latitud | Longitud | Diàmetre |
| M | 11.8° S | 171.9° W | 105 km |
| N | 11.8° S | 172.5° W | 39 km |
| P | 12.3° S | 174.1° W | 31 km |
| Q | 12.0° S | 175.7° W | 47 km |
| R | 11.4° S | 175.2° W | 34 km |
| T | 9.7° S | 174.0° W | 43 km |
| U | 8.7° S | 175.5° W | 96 km |
* Closeup of Amici T from Apollo 8

## Referències

* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature. NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature». USGS, juliol 25, 2007. [Consulta: 5 agost 2007].
* Bussey, B.; Spudis, P. The Clementine Atlas of the Moon. New York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 978-0-521-81528-4.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature. Tudor Publishers, 1995. ISBN 978-0-936389-27-1.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature». Jonathan's Space Report, juliol 15, 2007. [Consulta: 24 octubre 2007].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by the Working Group of Commission 17 of the IAU». Space Science Reviews, 12, 2, 1971, pàg. 136–186. Bibcode: 1971SSRv...12..136M. DOI: 10.1007/BF00171763.
* Moore, Patrick. On the Moon. Sterling Publishing Co., 2001. ISBN 978-0-304-35469-6.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook. Cambridge University Press, 1988. ISBN 978-0-521-33500-3.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon. Kalmbach Books, 1990. ISBN 978-0-913135-17-4.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes. 6th revised. Dover, 1962. ISBN 978-0-486-20917-3.
* Whitaker, Ewen A. Mapping i Naming the Moon. Cambridge University Press, 1999. ISBN 978-0-521-62248-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon. Springer, 2000. ISBN 978-1-85233-193-1.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Enllaços externs

* Localització del cràter al Google Moon
* Digital Lunar Orbiter Photographic Atlas of the Moon