OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Palou

El Palou és una masia del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció que s'edifica en alçada aprofitant el desnivell del relleu, formada per planta baixa i dos pisos. Façana d'accés en desnivell i situada entre l'element principal i un interessant cobert adjacent. A banda de la façana principal presenta poques obertures a les altres parets i un contrafort de suport a la banda de llevant. Carreus grossos i més ben alineats i treballats que la resta d'edificacions properes. Ampliació per la banda de llevant que segueix les mateixes línies edificatives. Teulada a doble vessant amb carener paral·lel a la façana d'accés. El desnivell entre la porta principal i l'era de la part superior es salva mitjançant camí esglaonat. En aquesta roca natural hi ha un altre cobert/pallissa de menor interès.

## Història

Formava part de l'antic traçat del camí de Cercs a Peguera per la Collada de Palou i el Coll de l'Erola. L'edifici conservat per la disposició i mida de les obertures es deuria bastir en el decurs del segle xviii, tot i que s'hi observen diferents ampliacions posteriors. Va estar habitada regularment fins a final dels anys 60 del segle xx.

## Referències

* 1 2 «El Palou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Creu de terme de Granyena de Segarra

* Aquest article tracta sobre la creu al municipi de la Segarra. Vegeu-ne altres significats a «Creu de terme de Granyena».
Creu de terme de Granyena de Segarra és una creu de terme de Granyena de Segarra (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Creu de terme situada al anomenat Pla de la Creu de l'actual terme de Granyena de Segarra. De factura molt senzilla, segueix els paràmetres establerts pel que fa a l'aixecament de creus monumentals, graonada, sòcol, fust i creu. La graonada és de planta octogonal amb tres graons. Damunt seu s'assenta un sòcol monolític, de secció octogonal i en una de les seves cares presenta, amb incisió l'any d'execució "1760". El fust és el clàssic vuitavat i també monolític. La creu que corona l'estructura és de forja i no correspon a la primitiva, probablement de pedra.

## Història

La creu és el símbol per excel·lència del cristianisme. Aquests monuments cruciformes van ser emprats com a senyal de delimitació o fita d'un lloc, en els límits d'un terme, fet que s'han conegut popularment com a creus de terme. Amb tot el seu ús és molt ampli, les podem trobar en una cruïlla de camins, en un lloc alt i visible.
Moltes creus que coronen aquest monuments han estat sotmeses a l'espoliació o la seva destrucció a ram de la Guerra Civil. En el seu lloc, en molts casos es va optar una altra realitzada amb materials diversos. En el cas de la Creu del Pla. L'estructura de la creu és de ferro forjat i no correspon a la primitiva, que devia ser de pedra i ben esculpida.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de terme de Granyena de Segarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2017].
# Zaretxni (Vólnoie)

* Per a altres significats, vegeu «Zaretxni».
Zaretxni - Заречный (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la dreta del riu Urup, afluent del Kuban. És a 21 km al nord-oest d'Uspénskoie i a 173 km a l'est de Krasnodar.
Pertany al poble de Vólnoie.
# Xestes

Xestes fou una mesura grega de capacitat, de líquids i sòlids que contenia 12 cyathi o 2 còtiles (kotyle), i 1/48 part d'una àmfora romana o quadrantal i 1/72 de la mesura àtica metretes; quant a mesura de sòlids era la meitat d'un choenix i 1/96 part d'un medimne (medimnus).
El xestes (almenys la mesura àtica d'aquest nom, ja que podia tenir diferències en altres estats grecs) era idèntic al sextari romà i probablement xestes era la forma grega de sextari. El medimnus àtic era el doble que l'àmfora quadrantal romana i tenia una relació amb els metretes de 4 a 3. Un modi romà era 1/6 part d'un medimnus i 1/3 d'una àmfora quadrantal. La relació per tant entre la mesura grega i la romana estava relacionada per 2 i 3 i els seus múltiples.

## Referències

* "Xestes"
* Schulzki, Heinz-Joachim (Mannheim). "Xestes." Brill's New Pauly., 2012. Referència. 29 de març de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/brill-s-new-pauly/xestes-e12213610>
# Xesús Manuel Vega Buxán

Xesús Manuel Vega Buxán (Tuiriz-Pantón, província de Lugo, 1951) és un economista i polític gallec.
Es llicencià en ciències econòmiques per la Universitat del País Basc i és professor de la Facultat de Cièncias Econòmiques i Empresarials de la Universitat de Santiago de Compostel·la. Entre 1972 i 1973 fou un dels dirigents del Moviment Comunista de Galícia (MCG), amb el qual participà el 1976 del Consello de Forzas Políticas Galegas. Va dirigir el MCG quan es va unir amb la Lliga Comunista Revolucionària per a formar Inzar el 1991, que es va integrar en el Bloc Nacionalista Gallec. És membre de la comissió permanent d'aquest partit i a les eleccions al Parlament de Galícia de 1993, 1997 i 2001 fou elegit diputat per la província de la Corunya.

## Enllaços externs

* Biografia a www.galegos.info
# Yosef Yitzchak Schneerson

El rabí Yosef Yitzchak Schneerson (en hebreu: יוסף יצחק שניאורסאהן) nascut el 9 de juny de 1880 - mort el 28 de gener de 1950, fou un rabí hassídic, el sisè rabí de la dinastia hassídica Jabad Lubavitx. També fou conegut com el "Rayatz" o el "Rebe Anterior". El rabí Yosef Yitzchak, va lluitar durant tota la seva vida per mantenir despert l'esperit jueu, especialment en l'antiga Unió Soviètica. El rebe va fugir cap a Polònia i finalment cap als Estats Units. El rebe va fundar diverses organitzacions a Amèrica i va morir als Estats Units.

## Biografia

Yosef Yitzchak, des de molt petit acompanyava el seu pare, el Rebe Raixab en diverses feines comunitàries.
A l'edat de 17 anys, el 13 de Elul de 5657 (1897) el rebe es va casar amb una cosina llunyana anomenada Nechama Dina Schneerson, besneta del Tzemaj Tzedek, el tercer Rebe de la dinastia Jabad.
En 1898 va esdevenir el rector principal de la ieixivà Tomchei Tmimim.
En 1920, després de la mort del seu pare, va prendre el lideratge del moviment i es va convertir en el sisè rebe de Lubavitx.
El 1924 és forçat per la policia secreta soviètica a abandonar Rostov i a instal·lar-se a Leningrad.
El 1927 és portat a presó pels soviètics, acusat d'activitats contràries a la revolució i sentenciat a mort. Després de moltes pressions internacionals se li va commutar la pena capital per una condemna d'exili a la ciutat de Kostromà, a les muntanyes dels Urals. Finalment el rebe és alliberat el dia 12 de Tamuz. Com a condició per al seu alliberament ha d'abandonar la Unió Soviètica. Des d'aquest moment s'instal·la a Lituània fins a l'any 1929.
El 1929, el rebe va iniciar un viatge per Palestina, els Estats Units i Canadà. Des de l'any 1934 s'instal·la a Varsòvia, capital de Polònia, indret a on roman fins a la invasió del Tercer Reich, gràcies a la pressió del Departament d'Estat dels Estats Units, el rebe aconsegueix un salconduit per viatjar fins a la ciutat de Riga a Letònia, on embarca cap a la ciutat de Nova York.
El rebe va arribar a Nova York el 18 de març de 1940. El rebe va fundar: la seu de la Ieixivà Tomchei Tmimim en els Estats Units d'Amèrica i Canadà, les organitzacions Machneh Israel Development Fund, Merkos L'Inyonei Chinuch, Bais Chana Women International, les escoles per a nenes Beth Rivkah i l'editorial Kehot Publication Society. Durant la Segona Guerra Mundial, el rebe va publicar el periòdic HaKria ve HaKedushah.
El 1948, el rebe va fundar un llogaret agrícola a Israel anomenat Kfar Chabad. Malgrat un gran deteriorament físic, a causa de les tortures en la presó soviètica, el rebe va dur a terme una feina incansable fins al final de la seva vida. El rebe va morir el dia 10 de Shvat de l'any 5710 (1950) deixant el lideratge en mans del seu gendre, el darrer rabí de Chabad, Menachem Mendel Shneerson.

## Enllaços externs

* Pàgina web (anglès)
# Ádahooníłígíí

Ádahooníłígíí (átàhòːníɬíkíː en navaho "ocurrències a la zona/esdeveniments actuals") era un periòdic mensual que va aparèixer al sud-oest dels Estats Units en la dècada de 1940 i principis de 1950. Després del Cherokee Phoenix, va ser el segon diari que circulava amb regularitat als Estats Units, que era escrit en una llengua dels amerindis dels Estats Units. Va ser el primer diari publicat en navaho, i fins a la data, segueix sent l'única publicació del seu tipus que s'havia escrit íntegrament en navajo.

## Història

Ádahooníłígíí fou publicat per l'Agència Navajo de la Bureau of Indian Affairs a Window Rock, Arizona i va contribuir a l'estandardització de l'ortografia navajo, ja que els únics textos àmpliament disponibles destinats al públic navajo fins a aquest moment havien estat les publicacions religioses i parts de la Diyin God Bizaad (Bíblia). El primer exemplar aparegué en 1943. El diari fou editat per Robert W. Young i William Morgan, Sr. qui havien treballat a The Navajo Language: A Grammar and Colloquial Dictionary que servia com a referència estandarditzant fins aleshores.
El diari s'imprimia en un sol full doblegat de paper de diari i es distribuïa a través de les sales capitulars. De 1943 a 1947, fou escrit únicament en navajo; després els articles erne escrits en navajo i anglès o amb un resum del contingut en anglès. En els primers anys, la funció editorial principal del periòdic era transmetre les opinions de "Wááshindoon" pel que fa a Segona Guerra Mundial al poble navaho i proporcionar una connexió entre els Navajos que van servir en l'exèrcit dels Estats Units i els que s'havien quedat a casa.
A mesura que els efectes de la Política de terminació índia del govern federal afectaren la Nació Navajo, el finançament del diari fou retirat i Ádahooníłígíí cessà la seva publicació en 1957. Poc després, el Navajo Times, escrit en anglès, començà a ser publicat, i segueix sent el principal mitjà d'impressió de la Nació Navajo fins avui.

## Vegeu també

* Navajo Times
* Navaho

## Referències

* ↑ Young, Robert W. & William Morgan, Sr. The Navajo Language. University of New Mexico Press. Albuquerque, New Mexico: 1987.
* ↑ McCarty, T.L. & Fred Bia. A place to be Navajo: Rough Rock and the Struggle for Self-Determination in Indigenous Schooling. Erlbaum Publishers. Mahwah, NJ: 2002. p.51
* 1 2 Potowski, Kim. Language Diversity in the USA. Cambridge University Press. Cambridge: 2010. p.59
* 1 2 3 Cobarrubias, Juan & Joshua A. Fishman. Progress in language planning: international perspectives. Gruyter & Co. Berlin: 1983. p.238f
* ↑ Worldcat.org lists only one newspaper with Language:Navajo.
* 1 2 Hinton, Leanne & Kenneth Locke Hale, eds. The green book of language revitalization in practice. Academic Press. San Diego, California: 2001. p200.
* ↑ Lockard, Louise & Jennie De Groat. "He Said It All in Navajo!" in: International Journal of Multicultural Education. 2010. Vol. 12, No. 2
# Àcid agonàndric

L'àcid agonàndric o àcid ximeninòlic, el qual nom sistemàtic és àcid (E)-8-hidroxioctadec-11-en-9-inoic, és un àcid carboxílic de cadena lineal amb devuit àtoms de carboni, un doble enllaç trans entre els carbonis 11-12, un triples enllaços entre els carbonis 9-10, a més d'un grup hidroxil ${\ce {-OH}}$ al carboni 8, la qual fórmula molecular és ${\ce {C18H30O3}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras.
Fou aïllat el 1929 per L. Gurgel i T.F. de Amorim de l'oli d'agonandra, obtingut de les llavors de l'Agonandra brasiliensis, un arbre de l'amazonia, malgrat que la seva estructura no fou identificada inequívocament fins al 1998 i se'n derivà el nom comú, àcid agonàndric, del gènere Agonandra. Hom el troba a les espècies Agonandra silvatica (71,3 %); Agonandra excelsa (36,5 %); i Jodina rhombifolia (12,2 %).

## Referències

* ↑ Gurgel, L.; de Amorim, T.F. Mem. Inst. Chim. Rio de Janeiro, 2, 1929, pàg. 31.
* ↑ Aitzetmüller, Kurt «Agonandra seed oil – An excellent source of a truly multifunctional fatty acid» (en anglès). Lipid - Fett, 100, 1, 01-01-1998, pàg. 21–23. DOI: 10.1002/lipi.200690052. ISSN: 0931-5985.
* ↑ «PlantFAdb: 8-OH-18:2-delta-9a,11t; Agonandric acid; 11-Octadecen-9-ynoic acid, 8-hydroxy-, (11E)-; 11-Octadecen-9-ynoic acid, 8-hydroxy-, (E)-; Agonandric acid». Arxivat de l'original el 2018-06-19. [Consulta: 19 juny 2018].
# Óbninsk

Óbninsk - Обнинск (rus) - és una ciutat de l'óblast de Kaluga, a Rússia. És conegut per ser el primer naukograd (ciutat científica) de Rússia. Es troba a 108 km al sud-oest de Moscou, prop del riu Protvà.

## Història

La vila fou fundada el 1946 com a residència per a constructors de la primera planta nuclear civil del món. El 1956 obtingué l'estatus de ciutat, dos anys després de la construcció de la central el 1954. És la segona ciutat més poblada de la província.

## Ciutats agermanades

* Oak Ridge (Tennessee), Estats Units
* Mianyang, Xina
* Visaginas, Lituània

## Referències

* Portal Informatiu d'Óbninsk (en rus)
* Lloc web de la premsa local d'Óbninsk
# Èmil

Èmil o Èmilos (grec antic: Ἔμιλος, llatí: Emilus) fou un escultor grec natural de l'illa d'Egina. Va fer diverses estàtues en or i vori d'Horus assegut al tron per al temple d'Hera a Olímpia.

## Referències

* ↑ Pausànies. Descripció de Grècia V. 17,1.
# Marcus Zuerius van Boxhorn

Marcus Zuerius van Boxhorn (Bergen op Zoom, 28 d'agost de 1612 - 3 d'octubre de 1653), fou un erudit neerlandès. Professor a Leiden, descobrí la similitud entre llengües indoeuropees, que suposà provinents d'una llengua primitiva que anomenà 'scític' (Scytisch en neerlandès).
Tot i que les llengües que originàriament hi emparentà foren només el neerlandès, el grec, el llatí, el persa i l'alemany, posteriorment, i amb la realització de moltes taules de comparació de paraules, hi acabà lligant també llengües eslaves, cèltiques i bàltiques. No hi inclogué, però, l'hebreu, cosa que mostra la bondat de la hipòtesi.
La inspiració per arribar a aquesta idea, però, sembla que s'esdevingué en fer una recerca etimològica que actualment es consideraria pueril: Van Boxhorn postulà, que Zeeland (Zelanda, literalment "terra del mar") provenia del mot eiland ("illa"), tot explicant la desaparició de la z per analogia amb la desaparició a oom (oncle) de l'n inicial (noom).

## Enllaços externs

* Biografia a la Biblioteca digital de la literatura neerlandesa (neerlandès)
* Explicació descoberta a la Universitat de Leiden Arxivat 2005-09-20 a Wayback Machine. (neerlandès)
# Pytilia

Pytilia és un gènere d'ocells de la família dels estríldids (Estrildidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.7, 2011) aquest gènere està format per cinc espècies:
* Pytilia melba - bec de coral melba.
* Pytilia afra - bec de coral d'ales taronja.
* Pytilia phoenicoptera - estrilda ala-roja.
* Pytilia lineata - bec de coral d'Etiòpia.
* Pytilia hypogrammica - estrilda alagroga.
# Rasa del Clot del Ginjoler

La Rasa del Clot del Ginjoler és un afluent per l'esquerra de la Ribera del Llissó (conca del Cardener), al Solsonès que fa tot el seu curs pel terme municipal d'Olius.

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Emergències 112

El Centre d'Atenció i Gestió de Trucades d'Urgència 112 Catalunya és una entitat pública gestionada pel Departament d'Interior de la Generalitat de Catalunya.
El 112 disposa de dos centres d'atenció telefònica. El centre de Barcelona, ubicat a l'Hospitalet de Llobregat, on comparteix seu amb el Sistema d'Emergències Mèdiques, i la seu de Reus. El Centre d'Atenció i Gestió de Trucades d'Urgència 112 Catalunya centralitza totes les trucades urgents per tal que qualsevol ciutadà pugui sol·licitar els serveis públics d'urgències sanitàries, extinció d'incendis i salvament, seguretat ciutadana i protecció civil quan es trobi en una situació d'emergència: accidents, incendis, robatoris, agressions, violència masclista, rescats o catàstrofes. Dona resposta immediata les 24 hores del dia els 365 dies de l'any. És d'accés universal i permanent per a tots els ciutadans des de qualsevol tipus de telèfon, fix o mòbil.

## Telèfon únic d'emergències europeu

El Consell de la Unió Europea va prendre la decisió d'introduir el 112 com a únic número d'urgències europeu perquè totes les persones que es desplacin per Europa no necessitin conèixer tots els números d'emergència locals.
Es pot demanar ajuda urgent trucant al 112 als 27 estats membres de la Unió Europea i en altres països de la zona europea: Alemanya, Àustria, Bèlgica, Bulgària, Croàcia, Dinamarca, Eslovàquia, Eslovènia, Espanya, Estònia, les illes Fèroe, Finlàndia, França, Grècia, Hongria, Irlanda, Islàndia, Itàlia, Letònia, Liechtenstein, Lituània, Luxemburg, Macedònia del Nord, Malta, l'illa de Man, Mònaco, Noruega, els Països Baixos, Polònia, Portugal, el Regne Unit, la República Txeca, Romania, Sèrbia, Suècia, el Vaticà i Xipre. El 112 també està actiu en altres països com Israel, algunes regions de Rússia o Turquia.

## Referències

* ↑ «91/396/CEE: Decisión del Consejo, de 29 de julio de 1991, relativa a la creación de un número de llamada de urgencia único europeo» (en castellà), 06-08-1991. [Consulta: 10 abril 2015].

## Bibliografia

* «Llei 9/2007, de 30 de juliol, del Centre d'Atenció i Gestió de Trucades d'Urgència 112 Catalunya».
* «91/396/CEE: Decisión del Consejo, de 29 de julio de 1991, relativa a la creación de un número de llamada de urgencia único europeo».

## Enllaços externs

* Centre d'Atenció i Gestió de Trucades d'Urgència 112 Catalunya
* Pàgina web de la Comissió Europea sobre el 112
# El Pantà (Godall)

El Pantà és una obra de Godall (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt d'estructures format per dos pous de pedra gran ben escairada, de forma quadrada i amb estructura de ferro per sostenir la corriola. A l'interior són circulars realitzats amb pedres no tallades. A un d'ells es pot llegir la data de 1930. Al centre d'aquests pous i una mica més enretirat hi ha uns abeuradors de pedra tallada que canalitzen l'aigua des de l'altra banda per mitjà d'una conducció sostinguda per dos pilars, més gruixuda a la banda de l'abeurador, al cim de la qual, recolzat sobre rajoles, hi ha un plafó de Sant Antoni, protector dels animals.

## Història

Lloc anomenat popularment el "pantano", situat al costat de la carretera que va de la Galera a Godall, a l'entrada d'aquest darrer, a l'altra banda hi ha el barranc de la Caldera, que travessa subterràniament tot Godall, des que es va cobrir aquest amb una volta de més de 400 m de longitud. Abans els abeuradors estaven situats a l'altre costat del barranc, però les pluges hi impedien l'accés, i per això es canviaren de lloc, segurament cap al 1930.

## Referències

* 1 2 «El Pantà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «El Pantà». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cova dels Llops

La Cova dels Llops és una cavitat del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en territori de l'antiga caseria dels Masos de la Coma.
Està situada al vessant sud-oest de la Coma d'Orient i dels Masos de la Coma, a migdia del Roc de la Cova dels Llops. És a llevant del Roc del Miqueló i del Clot del Miqueló, a ponent de la Ginebrosa i al nord de les Obaguetes.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Èmic-ètic

Èmic i ètic és una distinció que s'usa en les ciències socials i les ciències del comportament per a referir-se a dos tipus diferents de descripció relacionades amb la conducta i la interpretació dels agents involucrats.
Una perspectiva ètica és l'estudi i la descripció de fets observables per qualsevol observador desproveït de qualsevol intent de descobrir el significat que els agents involucrats li donen. En canvi, una perspectiva èmica és l'estudi i la descripció en termes significatius (conscients o inconscients) per a l'agent que les realitza. Així per exemple una perspectiva èmica de cert costum tradicional estaria basada en com expliquen els membres d'eixa societat tradicional el significat i els motius d'eixe costum.
Es tracta d'una distinció molt important en totes les anàlisis culturals, antropològiques, històriques..., ja que tot sovint la perspectiva ètica i èmica d'un mateix fenomen no coincidixen, tal com va mostrar l'antropòleg Marvin Harris en diversos dels seus treballs. Per això resulta important atendre a ambdós tipus de perspectives, que sovint es corresponen al tipus d'investigació que es vol dur a terme. Així els científics interessats en la construcció local de significat no podran deixar d'atendre a perspectives de tipus èmic. En canvi, els científics interessats en investigacions comparatives tractaran de buscar perspectives ètiques.
El terme va ser introduït per primera vegada pel lingüista Kenneth Pike basant-se en la distinció entre phonemic (fonemàtic) i phonetic (fonètic). Pike va argumentar que aquest tipus de distinció basat en la interpretació del subjecte (fonema) enfront de la realitat acústica d'un so (fon) havia d'estendre's a la conducta social. Els termes van ser popularitzats per Marvin Harris que els va usar amb accepcions lleugerament diferents de les que havia donat Pike.
El musicòleg i semiòleg Jean-Jacques Nattiez (1990: 61) descriu l'enfocament èmic com "una anàlisi que reflecteix el punt de vista dels informadors natius" i descriu l'enfocament ètic com "una anàlisi duta a terme per mitjà de les ferramentes metodològiques i categories de l'investigador". Harris probablement acceptaria la primera però diferiria en la segona.

## Referències

* ↑ Perspectiva ètica, Portal Terminològic Valencià
* ↑ Perspectiva èmica, Portal Terminològic Valencià
* ↑ "Coneixement cultural i històric” (pp. 26-29) Arxivat 2011-08-11 a Wayback Machine. de Gonçal Mayos (UB).

## Bibliografia

* Pike, Kenneth Lee (1967). Language in relation to a unified theory of structure of human behavior 2nd ed. The Hague: Mouton.