OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beach Run

El Beach Run o Beach Running és un esport que es fonamenta en carreres per la sorra de la platja. Pot desenvolupar-se sobre sorra no compacta (sorra de gra gruixut i profunda) o sobre sorra compacta (sorra tova de gra fi i poc profunda). El Comitè Olímpic Internacional (COI) va reconèixer la International Life Saving Federation (ILS), la Federació Internacional de Salvament, junt a les seves diverses especialitats esportives, entre les quals es trobava el Beach Run en sorra no compacta, amb ocasió de la seva 105 sessió celebrada a Atlanta del 15 al 18 de juliol de 1996.

## Origen i desenvolupament

El seu origen s'ha de buscar en les competicions de Beach Run de finals dels anys seixanta del passat segle XX celebrades en diversos Estats dels Estats Units d'Amèrica del Nord: Florida, Califòrnia o Oregon.
En aquests anys, s'inicien competicions de Beach Run com l'Easter Beach Run de Daytona (Florida), l'Annual Seaside Beach Run de Seaside (Oregon) o la Gurnet Classic Beach Run, celebrada a Duxbury (Massachusetts).
En aquestes curses, van participar atletes guanyadors de la Marató de Nova York i la Marató de Boston com Bill Rodgers o Alberto Salazar.

## Federació Internacional

El Beach Run sobre sorra no compacta avui està present com a esport a la International Life Saving Federation, amb distàncies d'1 o 2 km.

## Comitè Olímpic Internacional

El Comité Olímpic Internacional va reconèixer la International Life Saving Federation, junt a les seves diverses especialitats esportives, entre les quals es trobava el Beach Run sobre sorra no compacta, amb ocasió de la seva 105 sessió celebrada a Atlanta del 15 al 18 de juliol de 1996.

## Grans distàncies

Existeixen altres competicions internacionals de Beach Run en grans distàncies sobre sorra no compacta, des del gran fons fins a la ultramarató (20 km - 24 hores).

## Altres competicions

En 2011, una iniciativa privada va crear als Estats Units d'Amèrica del Nord un Campionat del Món de Beach Run sobre sorra compacta, admès en el calendari de la USA Track & Field (USATF), és a dir, de la Federació d'Atletisme dels Estats Units. En 2013, aquest campionat del món va deixar de realitzar-se, per refundar-se com a Campionat dels Estats Units d'Amèrica del Nord de Beach Run sobre sorra compacta.

## Referències

* ↑ Easter Beach Run
* ↑ Bill Rodgers, Bill Rodgers Running Center
* ↑ «Beach Run, International Life Saving Federation». Arxivat de l'original el 2008-04-27. [Consulta: 10 juliol 2011].
* ↑ IOC Recognition, International Life Saving Federation
* ↑ Calendari, USA Track & Field

## Enllaços externs

* International Life Saving Federation-ILS
* Easter Beach Run
# Bernó de Borgonya

Bernó de Borgonya (La Baume, 850 $^{(Gregorià)}$ - 13 de gener de 927 $^{(Gregorià)}$) Bernó de Cluny o de Baume o de Borgonya va ser un monjo benedictí francès, cofundador i primer abat de Cluny. És venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Biografia

Bernó havia nascut a La Baume, potser al si d'una família noble. Cap al 880 era monjo al monestir benedictí de Saint-Martin d'Autun. Va ésser nomenat abat dels monestirs de Beaume-les-Messieurs i Gigny (Jura), on ja va intentar restaurar l'observança primitiva de la regla benedictina, desvirtuada amb el temps. El 895, va obtenir la protecció directa del papa per a la seva abadia, el que li garanteix així la independència dels poders polítics.
El 2 de setembre de 910 va fundar l'Abadia de Cluny com a priorat independent de Gigny, quan el duc Guillem I d'Aquitània li va concedir la villa de Cluny per fundar-hi un monestir de dotze monjos que seguís la Regla de Sant Benet. La tradició diu que sis monjos provenien de Gigny i sis més de Beaume.
Va contribuir a difondre la reforma monàstica de Cluny a altres abadies i parròquies, com la de Souvigny. Va renunciar al càrrec el 926, i va repartir els abadiats entre Vidó i Odó de Cluny, deixebles seus. Va morir a Cluny el 13 de gener de 927.
Proclamat beat, és commemorat el seu dies natalis, el 13 de gener.

## Referències

* 1 2 Pacaut, Marcel. Les ordres monastiques et religieux au Moyen Age. Nouv. éd. mise à jour et augm. París: Nathan, 1993. ISBN 2-09-190061-3.
* 1 2 3 Smith, 1920, p. 9–11.
* ↑ Duckett, Eleanor Shipley. Death and life in the tenth century. (en anglès). nova edició revisada. Ann Arbor: University of Michigan Press, 1971, p. 359. ISBN 0-472-06172-0.
* ↑ Smith, 1920.
* ↑ Smith, 1920, p. 14.
* ↑ Smith, 1920, p. 15.

## Bibliografia

* Smith, Lucy Margaret. The Early History of the Monastery of Cluny. Oxford University Press, 1920, p. 225.
# Boleráz

Boleráz és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1240.
# Bifenil

El bifenil, difenil, fenilbenzè o 1,1'-bifenil és un compost orgànic sòlid que es forma de manera incolora a cristalls grocs. Té una aroma molt agradable. El bifenil és un hidrocarbur aromàtic amb una fórmula molecular C $_{12}$ H $_{10}$. És conegut per ser un producte inicial en la producció de bifenils policlorats (PCBs), que va ser utilitzat àmpliament com a fluid dielèctric i agent de transferència de calor. També és un intermediari per a la producció com a amfitrió d'altres compostos orgànics com emulgents, il·luminadors òptics, productes insecticides i plàstics.

## Propietats

El bifenil es troba de manera natural en quitrà mineral, cru i gas natural, i pot ser produït amb aquests materials a partir de la destil·lació. És insoluble en aigua, però és soluble en solvents orgànics comuns. La molècula bifenil consisteix en dos anells de benzè connectats, sense cap funcionalitat addicional, i en conseqüència no és molt reactiva. El punt d'inflamabilitat és de 113 °C i el seu temperatura d'autoignició és de 540 °C.

## Estereoquímica

Hi ha una rotació en l'enllaç CC entre els dos fenil, i especialment en els seus derivats orto-substituïts, estan impedits estèriques. Per tant, alguns bifenils substituïts presenten atropisomerisme, una condició on els isòmers individuals C ₂ simètrics són conformacionalment estables. Alguns derivats, en algunes molècules afins com el BINAP, té aplicació com lligands en la síntesi asimètrica.

## Aspectes biològics

El bifenil prevé el creixement de floridura i fongs, i es fa servir com conservant (E230, en combinació amb E231, E232 i E233), particularment en la preservació dels cítrics durant el seu transport. És mitjanament tòxic, però pot ser degradat biològicament per conversió a components no tòxics. També algunes bacteris posen anells aromàtics de bifenil afegits amb molècules d'oxigen. S'ha demostrat que alguns bacteris que poden degradar bifenil, també poden degradar bifenils policlorats (PCBs), una substància sintètica que és més perjudicial a l'ambient que les seves contraparts naturals.

## Compostos

Els bifenils substituïts poden ser preparats de manera sintètica amb reaccions d'acoblament com la reacció de Suzuki i la reacció de Ullmann. Els bifenils policlorats actuen com congelació i els bifenils polibromats són retardants del foc. Un compost del bifenil apareix en algunes drogues com valsartan i telmisartan.

## Referències

* ↑ Biphenyl degradation - Streptomyces coelicolor, a GenomeNet Database (anglès)

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* Wiley/VCH, Weinh. Biphenyl (1,1 - Biphenyl), 1991. ISBN 3-527-28277-7.

## Enllaços externs

* Institut Nacional de Seguretat i Higiene en el Treball d'Espanya: Fitxa internacional de seguretat química del Bifenil.
* Targeta de Seguretat Química Internacional 0.106 (anglès)
* Inventari Nacional de Contaminants - Bifenil Arxivat 2006-03-04 a Wayback Machine. (en anglès)
# Bifaç del Manzanares

El bifaç del Manzanares o de San Isidro és un bifaç dels exposats al Museu Arqueològic Nacional d'Espanya. Esta peça d'indústria lítica és un dels exemples més característics del Paleolític inferior. Va ser trobat al jaciment de San Isidro, al BIC de la Terrassa del Manzanares, a Madrid. Per a l'elaboració d'este exemplar de sílex de gran mida, probablement es va alternar l'ús del percutor dur amb el moll, que li va proporcionar una forma ovalada i aristes molt irregulars.
El jaciment de San Isidro va ser trobat per Casiano de Prado en 1862, encara que ja es tenien notícies d'este lloc en 1847 gràcies al professor Graells. La troballa de restes d'Elephas a esta zona d'arena i la seua relació amb peces d'indústria lítica fa pensar als investigadors que podria haver sigut una zona per a esquarterar estos animals. Mai no es va poder fer una excavació o una investigació exhaustiva que haguera permés provar estes afirmacions.
El jaciment està dins del Bé d'interés cultural de la Terrassa del Manzanares, zona tradicional d'explotació d'àrids per al seu ús en la construcció, i a més a més, una zona afectada per grans obres públiques com ara autovies i ferrocarrils.
Els bifaços es defineixen en la seua majoria com peces lítiques. A la zona de Madrid, per l'existència de sílex, esta és la matèria predominant, encara que en altres llocs es poden trobar peces fabricades amb quarsita o fins i tot ossos. Bifaç, com el seu nom indica, és el resultat de la talla per percussió directa de les seues dos cares amb l'objectiu d'obtenir un fil tallant en els dos costats. Funcionalment és un objecte polivalent.

## Referències

* ↑ Wernert, Paul; Pérez de Barradas, José «El Yacimiento Paleolítico de San Isidro. Estudio Bibliográfico-Crítico». Revista de la Biblioteca Archivo y Museo del Ayuntamieno de Madrid, 1925. Arxivat de l'original el 2015-12-08 [Consulta: 30 novembre 2015]. Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine.
* ↑ Ministerio de Educación, Cultura y Deporte. «Consulta a la base de datos de bienes inmuebles» (en castellà). [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ «El área de la M-30 que será soterrada oculta 100 enclaves arqueológicos». El País, 24-02-2004 [Consulta: 25 novembre 2015].

## Bibliografia

* Panera Gallego, Joaquín; Rubio Jara, Susana «Bifaz del yacimiento de San Isidro. La producción de "instrumentos" líticos». Boletín del Museo Arqueológico Nacional de España, 01-01-1997. Arxivat de l'original el 2015-12-08 [Consulta: 30 novembre 2015]. Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine.
# Bonaparte

«Bonaparte» té aquests significats:
* Dinastia Bonaparte, dinastia que governà França durant el I i II Imperi francès
* Bonaparte (Iowa)
* Biografies:
** Carolina Bonaparte (Ajaccio, 1782 - Florència, 1839), germana petita de Napoleó Bonaparte
** Charles Lucien Bonaparte (París, 1803 - 1857), noble, naturalista i ornitòleg francès
** Josep I Bonaparte (Corte, Còrsega, 1768 - Florència, 1844), rei de Nàpols (1806 -1808) i d'Espanya (1808-1813)
** Louis Lucien Bonaparte (Thorngrove, Anglaterra, 1813 - Fano, Itàlia, 1891), filòleg i polític francès
** Maria Bonaparte (París, 1882 - Sant Tropetz, 1962), princesa de Grècia
** Napoleó Bonaparte (Ajaccio, Còrsega, 1769 - Santa Elena, 1821), militar i home d'estat francès
** Napoleó III o Charles Louis Napoleón Bonaparte (París, 1808 - Chislehurst, Anglaterra, 1873) nebot de Napoleó Bonaparte
** Napoleó Eugeni Lluís Bonaparte (París, 1856 - Sud-àfrica, 1879), príncep imperial francès
** Paulina Bonaparte (Ajaccio, 1780 - Florència, 1825), germana petita i la preferida de Napoleó I
# Bony de Font de Macià

El Bony de la Font de Macià és una formació muntanyosa del terme de Conca de Dalt, dins de l'antic municipi d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en l'àmbit de l'antic poble de Perauba.
Està situat a la Serra de la Travessa, al nord-oest del Bony dels Cóms i al sud-est del Bony del Cumó. És al sud i a ponent de l'Obaga de Sacoberta, al nord de la Matella del Serrat Blanc.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Black Kite

Black Kite és una pel·lícula dramàtica afganesa-canadenc del 2017 dirigida per Tarique Qayumi. Protagonitzat per Haji Gul Aser i Leena Alam. La pel·lícula es va rodar ràpidament durant quinze dies on es van traslladar ubicacions per evitar ser aturats pels talibans. La pel·lícula es va projectar a la secció Contemporary World Cinema al Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2017. Va guanyar el premi de l'audiència a la Secció Panorama de la VI edició de Asian Film Festival Barcelona.

## Referències

* ↑ Erbland, Kate. «‘Black Kite’ Clip: Refugee-Turned-Filmmaker Tarique Qayumi Brings Unique Historical Drama to TIFF — Watch» (en anglès), 09-08-2017. [Consulta: 7 desembre 2021].
* ↑ «Toronto Film Festival's Canadian Content to Include New Margaret Atwood Adaptation». The Wrap, 09-08-2017. [Consulta: 9 agost 2017].
* ↑ Ash is the Purest White, mejor película de la sección oficial del Asian Film Festival Barcelona 2018, Casa Asia, 11 de desembre de 2018

## Enllaços externs

* Black Kite a Internet Movie Database (anglès)
* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Black Knight (coet)

El Black Knight ('Cavaller negre') va ser un coet de proves britànic, dissenyat per provar dispositius de reentrada que més tard serien usats en el míssil balístic d'abast mitjà Blue Streak, i precursor del Black Arrow. Més tard va ser usat per a proves patrocinades pels Estats Units relatives als senyals de radar produïdes per vehicles de reentrada.
L'origen del Black Knight es remunta a juliol de 1955, quan l'empresa Sanders Rosega (situada llavors en Cowes, Illa de Wight) va ser seleccionada per construir un coet per provar vehicles de reentrada. Es va requerir que el coet fos capaç d'elevar una càrrega de 115 kg a una altitud de 800 km i produir una reentrada a velocitats de fins a 5 km/s.
El projecte Blue Streak va ser cancel·lat a l'abril de 1960, però el Black Knight va seguir sent usat per a proves patrocinades pels Estats Units. Aquestes proves consistiren en l'estudi de l'empremta Radar que deixen els vehicles en Reentrada atmosfèrica i, també, el rastre de plasma que deixen al seu pas, amb l'objectiu de desenvolupar sistemes d'alerta primerenca i antibalístics. En aquestes proves s'acoblava una segona etapade combustible sòlid, Cuckoo, al Black Knight, muntada del revés, per accelerar la càrrega i augmentar la velocitat de reentrada. Aquestes proves es van desenvolupar en dues sèries diferents, denominades Gaslight i Dazzle.
Els Black Knight van ser llançats des del camp de proves de Woomera, a Austràlia. Usaven motors Gamma fabricats per Bristol Siddley i usats tant en aquest coet com en el Black Arrow. Com propulsants utilitzava peròxid i querosè. El motor, que té una junta de Cardan és capaç de dirigir-lo en tots els eixos, muntava quatre cambres de combustió, un parell per cada eix I i Z.
Es van llançar 22 Black Knight (el primer el 7 de setembre de 1958, l'últim el 25 de novembre de 1965), amb una taxa d'èxit del 86,36%.

## Versions
### Black Knight 201

* Apogeu: 500 km
* Empenyiment en enlairament: 75 kN
* Massa total: 5.400 kg
* Diàmetre del cos principal: 0,91 m
* Longitud total: 10,2 m

### Black Knight 201 / C

Vehicle de dues etapes, un Black Knight 201 més una segona etapa Cuckoo IB.
* Apogeu: 500 km
* Empenyiment en enlairament: 95 kN
* Massa total: 6.400 kg
* Diàmetre del cos principal: 0,91 m
* Longitud total: 11,6 m

### Black Knight 201/C2

Vehicle de dues etapes, un Black Knight 201 més una segona etapa Cuckoo II.
* Apogeu:
* Empenyiment en enlairament:
* Massa total:
* Diàmetre del cos principal:
* Longitud total:

### Black Knight 301 / C

Vehicle de dues etapes, un Black Knight 301 més una segona etapa Cuckoo IB.
* Apogeu:
* Empenyimenten enlairament:
* Massa total:
* Diàmetre del cos principal:
* Longitud total:

### Black Knight 301/C2

Vehicle de dues etapes, un Black Knight 301 més una segona etapa Cuckoo II.
* Apogeu:
* Empenyi en enlairament:
* Massa total:
* Diàmetre del cos principal:
* Longitud total:

## Referències

* Wade, Mark. «Black Knight» (en anglès), 2008. [Consulta: 16 juny].
* http://www.spaceuk.org/bk/bk.htm
# Blasisaurus canudoi

Blasisaurus canudoi ("Hadrosaure de Blasi-1 de José Ignacio Canudo") és una espècie coneguda del gènere extint Blasisaurus, un dinosaure ornitòpode hadrosàurid, que va viure a la fi del període Cretàcic, fa aproximadament 66 milions d'anys, durant el Maastrichtià superior, en el que és avui el Pirineu català.

## Descobriment i investigació

La espècie tipus és Blasisaurus canudoi, descrita el 2010, basant-se en unes restes cranials desarticulades, per Penélope Cruzado-Caballero, Xabier Pereda Suberbiola i José Ignacio Ruiz-Omeñaca, un grup d'investigadors d'Espanya. Es va denominar així per haver estat descoberta al jaciment denominat Blasi-1 i en homenatge al paleontòleg aragonès José Ignacio Canudo. Les restes van ser trobades des de 1997 a la part superior de la Formació Arén, Arén, província d'Osca, Espanya. En aquesta zona, a Blasi-3, es va trobar l'hadrosàurid Arenysaurus ardevoli.
El nom genèric es refereix al lloc Blasi 1 on es va trobar el fòssil. El nom específic honra el paleontòleg José Ignacio Canudo. El holotip, MPZ99/667, es troba a Osca. Es va trobar en una capa de la Formació Arén que data del Maastrichtià superior, fa uns 66 milions d'anys. Consisteix en un crani amb les mandíbules inferiors fragmentàries.
Més restes de Blasisaurus sp. posteriorment van ser trobats i descrits a Vilamitjana; on es va realitzar una troballa d'un nou i important jaciment paleontològic d'ossos de dinosaure nomenat: Les Serretes. En aquest jaciment cal destacar el dentari de hadrosaure major de Catalunya i segon major d'Espanya, i un parell de dents de dinosaure carnívor teròpode pertanyents a noves espècies.

## Referències

* ↑ Cruzado-Caballero, Penélope; Xabier Pereda-Suberbiola; José Ignacio Ruiz-Omeñaca (2010). «Blasisaurus canudoi gen. et sp. nov., a new lambeosaurine dinosaur (Hadrosauridae) from the Latest Cretaceous of Arén (Huesca, Spain)». Canadian Journal of Earth Sciences 47 (12): 1507-1517. doi:10.1139/E10-081.
* ↑ Fuentes Buxó, R. 2012. Anàlisi de restes paleontològiques del Maastrichtià superior (Cretaci superior) procedents d'un nou jaciment situat a Les Serretes (Vilamitjana, Conca de Tremp, Espanya). Treball fi de Màster de Paleontologia (UAB-UB-ICP). 129 pp.
* ↑ Fuentes-Buxó, R. & Dalla Vecchia, F.M. 2014. Pyrenees, Spain).] In: Paleontologia i Evolució. Reconstructing the Terrestrial end-cretaceous paleoenvironments in Europe. pp 70., 2014.
# Briar (programari)

Briar és una tecnologia de programari en xarxa mallada i de codi obert per a Android, destinada a proporcionar comunicacions d'igual a igual segures i resistents sense servidors centralitzats i amb una dependència mínima de la infraestructura externa. Les connexions i la sincronització de missatges es realitzen a través de Bluetooth, Wifi o Internet a través de Tor i totes les comunicacions privades estan xifrades d'extrem a extrem. El contingut rellevant s'emmagatzema en forma xifrada en els dispositius participants. Els plans a llarg termini per al projecte inclouen "blogs, mapes de crisis i edició de documents en col·laboració". També permet la creació de fòrums públics i grups privats. Incorpora també la lectura de fonts externes mitjançant RSS.
El públic objectiu inicial de Briar inclou "activistes, periodistes i la societat civil". Els seus plans a futur són fer que el sistema sigui "prou simple com per a ajudar a qualsevol a mantenir les seves dades segures". La capacitat de funcionar com una malla en absència d'infraestructura d'Internet també pot fer que el projecte sigui valuós per a les organitzacions d'ajuda i resposta a moments de crisi i desastres naturals; de fet els desenvolupadors estan treballant amb Open Humanitarian Initiative i Taarifa. En última instància, els desenvolupadors pretenen crear un sistema que sigui "tan simple d'usar com WhatsApp, tan segur com PGP, i que funcioni si algú trenca Internet".
El codi font de Briar es publica com a programari lliure i es distribueix sota els termes de la llicència GPLv3. Va ser auditat per Cure53 i elogiat en un informe lliurat el 20 de març de 2017. Es va recomanar que se li realitzi una segona auditoria una vegada que es completi el desenvolupament.
El 21 de gener de 2022 es va publicar la primera versió beta per a Linux.

## Referències

* ↑ «Briar». Softcatalà. [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ «Briar, app de mensajería segura y descentralizada para Android» (en castellà). Derecho en la Red, 22-01-2020. [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ «Briar, una aplicación de mensajería móvil hecha a prueba de espías» (en castellà). Prensasocial.es, 25-09-2022. [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ «Wired».
* 1 2 «Knight News Challenge». Arxivat de l'original el 8 de noviembre de 2016. [Consulta: 4 diciembre 2018].
* ↑ «GitLab project repository». Arxivat de l'original el 31 de julio de 2017. [Consulta: 4 diciembre 2018].
* ↑ «Pentest-Report Briar Project App & Protocol 03.2017».
* ↑ «Darknet Messenger Releases Beta, Passes Security Audit».
* ↑ «Release 0.1.0-beta · briar/briar-desktop» (en anglès). GitHub.

## Enllaços externs

* Briar - Lloc web oficial
# Bomba de ratpenats

La bomba de ratpenats (en anglès bat bomb) és una «alternativa a la bomba atòmica» sobre la qual científics estatunidencs treballaren en secret durant la Segona Guerra Mundial.
Els Ratpenats amb bombes havien de servir per a calar foc a ciutats i zones industrials japoneses. La idea no era nova: el rei viking Harald III de Noruega ja havia utilitzat ratolins en flames per a atacar ciutats al segle xi. La idea nasqué després de l'atac japonès a Pearl Harbor el 7 de desembre del 1941. El dentista Lytle Adams s'aïllà alguns mesos i creà un pla per a llançar ratpenats amb bombes petites a sobre des d'un avió que sobrevolés Tòquio o una altra gran zona industrial. Com que eren bombes de rellotgeria, provocarien milers d'incendis en els edificis japonesos, fets de fusta i paper. Adams envià el seu pla a la Casa Blanca. A la primavera del 1942, el pla arribà a les mans del president Franklin Delano Roosevelt, entusiasmat, envià un curiós missatge a l'exèrcit: «Aquest home no és pas boig, encara que sembla una idea estrambòtica, val la pena estudiar-la». L'exèrcit americà va invertir dos milions de dòlars en l'estudi i les experiències, fent una prova amb ratpenats cuallargs brasilers en 1943 a la base aèria de Carlsbad i va abandonar el projecte en 1945.

## Referències

* ↑ Eglan, Jared. Beasts of War: The Militarization of Animals (en anglès). Lulu, 2015, p. 13. ISBN 1329516133.
* 1 2 Glines, C.V. «Top Secret WWII Bat and Bird Bomber Program» (en anglès). Aviation History, 01-05-2005. «President Franklin D. Roosevelt forwarded a memo to Colonel William J. Donovan, […] with a cryptic notation : ‘This man is not a nut. It sounds like a perfectly wild idea but is worth looking into.’»
* ↑ Madrigal, Alexis D. «Old, Weird Tech: The Bat Bombs of World War II» (en anglès). The Atlantic, 14-04-2011.
* ↑ A Stronger Federal Presence. Carlsbad Caverns National Park Historic Resources Study, p. 185.

## Enllaços externs

* http://biomicro.sdstate.edu/pederses/insignia.html#batbomb Arxivat 2007-02-04 a Wayback Machine.