OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José D'Elía Correa

José D'Elía Correa (Treinta y Tres, 21 de juny de 1916 – Montevideo, 29 de gener de 2007) fou un sindicalista i polític uruguaià, doctor honoris causa per la Universitat de la República.

## Biografia

Va donar suport a la Segona República Espanyola durant la guerra civil. També, des de molt jove, es va oposar als moviments feixistes i nazis. El 1945 va participar de la creació de la Federació Sindical Mundial i va integrar el Partit Socialista de l'Uruguai durant els primers anys de la seva trajectòria política.
Després del cop d'Estat de 1973, i durant la dictadura militar, la qual va acabar el 1985, D'Elía va ser perseguit pels militars, encara que mai no va ser empresonat, a diferència d'altres companys revolucionaris com a José Alberto Mujica Cordano i Líber Seregni, entre d'altres. El 1971 va participar de la fundació del Front Ampli, partit esquerrà, i el 1984 va ser candidat vicepresidencial al costat del socialista Juan José Crottogini Darré.
El 1993 va renunciar a la presidència del moviment sindicalista PIT-CNT, essent nomenat president honorari del sector fins a la seva mort. Entre el 2000 i el 2003 va integrar la Comissió per la Pau, un òrgan que s'encarregava de cercar informació sobre els desapareguts i assassinats durant la dictadura militar uruguaiana.
El 2005 va rebre el títol de doctor honoris causa per part de la Universitat de la República, a Montevideo, en reconeixement per la seva "notable contribució a la cultura i el benestar del poble uruguaià". Aquest premi, el va convertir en un símbol i referent indiscutible del moviment obrer a l'Uruguai.

## Referències

* ↑ (castellà) Nota del periòdic uruguaià El Espectador
* ↑ (castellà) El Espectador: "Multitudinaria despedida de José D'Elía"
* 1 2 (castellà) José D'Elía, doctor honoris causa Arxivat 2008-05-06 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Associació d'Obrers i Empleats de Conaprole Arxivat 2010-08-18 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Cort Electoral - Eleccions de 1984 Arxivat 2007-12-30 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Memoria de la resistencia: "José D'Elía. Homenaje. A 30 días de su desaparición física"
# Joc del milió

El joc del milió o billar electrònic, també conegut per l'anglicisme pinball, és un tipus d'entreteniment on el jugador intenta mantenir unes boles actives per un circuit polsant botons per tal que no caiguin a baix de tot del tauler inclinat. Pot tractar-se d'un joc manual o un videojoc, on llavors la pantalla vertical simula el tauler inclinat de joc. Els botons envien la bola cap a uns obstacles o marcadors que són els que van addicionant punts. Usualment una partida té un nombre limitat de boles consecutives que van afegint puntuacions parcials fins a assolir el resultat final.

## Història

Els orígens del joc del milió es troben en els billars casolans del segle xviii, on els pals van ser fixats progressivament a la taula i els forats de les cantonades van ampliar-se a nous objectius enmig del tauler. Quan el jugador aconseguia ficar la bola en un determinat forat segons com la colpejava, aconseguia més o menys puntuació segons la dificultat. El joc es va perfeccionar afegint obstacles perquè la bola rebotés o es desviés de la seva trajectòria inicial.
La popularitat dels jocs del milió va augmentar quan es van tornar automàtics i es van lligar a la introducció de monedes per a poder jugar-hi, en un nou joc d'aposta, a principi del segle xx. El disseny modern de dos controladors oposats a la part baixa del tauler va ser introduït el 1950 i des de llavors es va convertir en la norma del joc.
Una màquina del joc de milió compta amb diversos elements fixos, als quals es poden afegir variants per complicar o fer variar la partida. El principal és el tauler, que està lleugerament inclinat per fer que la bola caigui per la força de la gravetat però no gaire de pressa, per tal que pugui anar rebotant contra els obstacles. Quan aquesta arriba a baix, es troba amb dos controls anomenats flippers, que consten de dues barres que permeten impedir que la bola caigui pel forat final. Aquestes barres s'accionen impulsant la bola de nou cap amunt i segons com es toqui (força, part de la barra o angle), la bola adopta una trajectòria concreta, de manera que l'habilitat del jugador és el que determina en gran part la puntuació final.
Un tercer element fonamental són els obstacles. Els més populars són les molles, els marcadors electrònics contra els quals la bola rebota, els forats intermedis, els circuits, les barreres que es poden activar des dels flippers i els dibuixos rugosos del fons, que van associats al tema del joc del milió i que es complementen amb llums i sons que s'activen segons els moviments de la bola.

## Referències

* ↑ TERMCAT Diccionari de jocs i joguines [Consulta: 6 febrer 2016].
* ↑ Barrull, Jaume. «Els 'pinballs' de la nostàlgia». Segre, 30-04-2023. [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ Murillo, Albert. «Interferències - El "pinball", el joc del milió que desapareix». CCMA, 22-08-2017. [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ «Bmigaming.com». [Consulta: 6 febrer 2016].
# Josep de Rúbies

Josep de Rúbies fou el notari que actua com a tresorer català del ducat de Cardona durant la Guerra de Successió, encarregat de deixar constància de les despeses i ingressos de la tresoreria durant els temps anteriors i posteriors al setge de Cardona. Junt amb el governador polític de Cardona, Pere Alba i Marquès el càrrec de tresorer va ser un dels càrrecs importants dins de l'estructura jeràrquica que mirava pel bon funcionament del castell de Cardona.

## Referències

* 1 2 «Els Civils: Notari Josep de Rúbies», 1711, el setge, 2011, E2S Production
* ↑ «Guarnició del castell de Cardona durant la Guerra de Successió Espanyola».
* ↑ Serra i Sellarés, Francesc «El Setge de Cardona de l'any 1711». Butlletí de la Societat Catalana d'Estudis Històrics, 2012, pàg. 245. ISSN: 2013-3995.
# Josep de Recasens

Josep de Recasens Tuset (Tarragona, Tarragonès, 1915 - Bogotà, 1990) va ser un urbanista i antropòleg català.
Estudià arquitectura a Barcelona. També feu estudis de pintura i antropologia en aquesta ciutat i tingué contactes acadèmics amb Paul Rivet al Musée de l'Homme a París. Arran de la Guerra Civil Espanyola, el 1939 s'exilià a França i un any després marxà a Colòmbia, amb el suport del cònsol espanyol a Barranquilla. Hi obrí, amb un soci, una oficina, on preparava i produïa programes de ràdio i televisió. Es dedicà a diverses disciplines com l'antropologia, la història, la ciència i la tecnologia avançada. Fou un dels fundadors de la facultat de filosofia de la Universidad Nacional i fou catedràtic a la facultat d'arquitectura. El 1941, Rivet el convida a ser professor a l'Escola Normal Superior i a treballar en el recentment format Instituto Etnológico Nacional (IEN). El 1943, quan Rivet se'n va anar a Mèxic, li va confiar a Recasens la direcció d'aquest Institut, i la gestió dels fons que Rivet havia aconseguit del Govern provisional de la República Francesa per a les investigacions etnològiques a Colòmbia, i la publicació dels seus resultats a la revista de l'IEN. Posteriorment, fou professor a la Universidad Javeriana i, també, un dels fundadors de la facultat de comunicació de la Universidad Externado de Colombia. Feu classes, també, a les universitats dels Andes, Tadeo i Amèrica.

## Referències

* 1 2 Hernández, Prócoro «Josep de Recasens». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 18 abril 2019].
* 1 2 Botero, Clara Isabel «José de Recasens. La construcción de una tradición científica en Colombia». Antipoda. Revista de Antropología y Arqueología. Universidad Autónoma del Estado de México [Bogotá], Núm. 1, 2010, pàg. 285-287. ISSN: 1900-5407 [Consulta: 18 abril 2019].
* ↑ «El maestro José de Recasens». El Colombiano [Consulta: 18 abril 2019].
# John Paxton

John Paxton (Kansas City, Missouri, 21 de maig de 1911- Santa Monica 5 de gener de 1985) fou un guionista estatunidenc. Es va graduar en periodisme per la Universitat de Missouri el 1934. Inicialment va treballar com a periodista i publicista. Va treballar com a escriptor autònom i publicista per al Teatre Guild durant la segona meitat dels anys trenta i va ingressar a la RKO cap al 1943. El 1948 es va casar amb Sarah Jane Miles. Intel·lectual d'esquerres, va quedar indemne de la cacera de bruixes del Comitè d'Activitats Antiamericanes malgrat la seva associació amb els perseguits Adrian Scott i Edward Dmytryk. Va participar en diferents pel·lícules de cinema negre com Murder, my sweet (1944), Cornered (1945), Crak-Up (1946) Crossfire (1947) per la qual va ser nominat a l'Oscar, The wild one (1954).

## Premis i distincions

* 1946 Premi Edgar Allan Poe al millor guió per Murder, my sweet.
* 1948 Premi Edgar Allan Poe al millor guió per Crossfire.
* 1947 Nominació a l'Oscar al millor guió adaptat per Crossfire (Premis Oscar de 1947)
* 1972 Nominació al Globus d'Or al millor guió per Kotch
* 1972 Writers Guild Award; millor guió de comèdia adaptada

## Filmografia parcial

* My Pal Wolf (1944, guió)
* Murder, My Sweet (1944, guió)
* Cornered (1945, guió)
* Crack-Up (1946, història original)
* Crossfire (1947, guió)
* So Well Remembered (1947, guió)
* Rope of sand (1949, diàlegs addicionals)
* Of Men and music (1951, guió)
* Fourteen Hours (1951, guió)
* The Wild One (1953, guió)
* Prize of Gold (1955, guió)
* The Cobweb (1955, guió)
* Interpol (1957, guió)
* How to Murder a Rich Uncle (1959, guió i producció)
* On the Beach (1959, guió)
* Kotch (1971, guió)

## Referències

* ↑ Weaver, John «John Paxton: Mr. Fix-it To The End». Los Angeles Times, 10-03-1985.
* ↑ «PAXTON, John» (en anglès). Eric Schaefer. [Consulta: 1r gener 2016].
* ↑ Coma, Xavier. Diccionari del cinema negre. Barcelona: Edicions 62 (La cua de palla), 1990. ISBN 84-297-3083-4.
* ↑ «Golden Globe Award for John Paxton» (en anglès). [Consulta: 1r gener 2016].
* ↑ «Llista distincions del Writers Guild Award» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-03-07. [Consulta: 1r gener 2016].
# José Manuel Sánchez Asencio

José Manuel Sánchez Asencio (Elx, 1967) és un polític valencià. Ha estat regidor pel Partit Socialista del País Valencià (PSPV) a l'ajuntament d'Elx des de 1999, tinent d'alcalde de 2003 a 2011 i membre del Comitè Nacional del PSPV de 2004 a 2008. És diputat a les Corts Valencianes des de les eleccions de 2011.

## Referències

* Fitxa a les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# János Áder

János Áder (Csorna, 9 de maig de 1959) és un polític i advocat hongarès que ocupa el càrrec de President d'Hongria des del 10 de maig de 2012. És cofundador del partit Fidesz i va presidir l'Assemblea Nacional d'Hongria entre 1998 i 2002. També va ser eurodiputat.

## Referències

* ↑ «János ÁDER» (en anglés). European Parliament [Consulta: 16 setembre 2012].
# Júpiter fred

Un júpiter fred (plural «júpiters freds», sense titlla, de vegades es denominen bessons de Júpiter) són una classe de planetes extrasolars la massa dels quals està a prop o supera al de Júpiter (1.9 × 10$^{27}$ kg) i órbitan als seus sols en patrons més o menys similars. Dins del nostre Sistema Solar, Júpiter i Saturn serien els principals exemples d'aquesta classe planetària. El terme implica que els planetes órbitan a la zona exterior i més freda del seu estel, sense tenir en compte l'escalfament intern del planeta.

## Notables júpiters freds

| 14 Herculis c47 Ursae Majoris c47 Ursae Majoris d55 Cancri dEpsilon Eridani b | Gliese 777 bHD 70642 bJúpiterMu Arae iOGLE-2006-BLG-109Lb | OGLE-2006-BLG-109LcSaturnVB 10bFomalhaut bHR 8799 b | HR 8799 cHR 8799 d2M1207bHD 154345 b |

## Vegeu també

* Júpiter calent
* Neptú calent
* Neptú fred

## Referències

* ↑ «Els sons de la llengua: fonètica i fonologia». A: Introducció a la lingüística hispànica. Cambridge University Press, 2001, p. 108. ISBN 0521803144.
* ↑ Life in the Solar System and Beyond. 1st, 2004, p. 230. ISBN 978-1852331016.
* ↑ Discovery: Even Tiny Stars Have Planets, <http://www.space.com/scienceastronomy/090528-exoplanet-small-star.html>
* ↑ 50-year-old planet-hunting method nabs its first planet, <http://www.astronomy.com/asy/default.aspx?c=a&id=8316>
* ↑ Planet Found Orbiting Same-Size Star, <http://news.nationalgeographic.com/news/2009/05/090529-new-planet-found.html>

## Enllaços externs

* «Planet-hunting method succeeds at last». Planet Quest. NASA, 28-05-2009. Arxivat de l'original el 2009-09-04. [Consulta: 7 setembre 2009].
# Júpiter excèntric

Un Júpiter excèntric és un planeta jovià que orbita una estrella en una òrbita molt excèntrica, com un cometa. Els Júpiters excèntrics eviten que es creïn planetes semblants a la Terra al sistema planetari, per culpa de la seva massa i excentricitat.
Actualment, se sap que el 7% de totes les estrelles (la meitat dels sistemes planetaris coneguts) tenen un Júpiter excèntric (e > 0,1), fent aquests planetes més comuns que els Júpiters ardents. Dels més de 200 primers descobriments de planetes extrasolars (fins a 2006), 15 planetes compten amb grans excentricitats orbitals (e> 0,6).
Possibles Júpiters excèntrics en les zones d'habitabilitat:
| Planeta | Semieix major | exc | M$_J$ |
| HD 3651 b | 0,29 | 0,61 | 0,22 |
| HD 37605 b | 0,26 | 0,73 | 2,84 |
| HD 45350 b | 1,92 | 0,77 | 1,79 |
| HD 80606 b | 0,45 | 0,93 | 4,0 |
| HD 89744 b | 0,93 | 0,67 | 8,58 |
| 16 Cygni Bb | 1,68 | 0,68 | 1,68 |

## Referències

* ↑ Raymond, Sean N.; Quinn, Thomas; Lunine, Jonathan I. «Making other earths: dynamical simulations of terrestrial planet formation and water delivery». Icarus, 01-03-2004, pàg. 1–17. arXiv: astro-ph/0308159. Bibcode: 2004Icar..168....1R. DOI: 10.1016/j.icarus.2003.11.019. Note: this study treats eccentric Jupiters as giant planets having an orbital eccentricity of 0.1 or greater.
* 1 2 Wittenmyer et al. «Dynamical and Observational Constraints on Additional Planets in Highly Eccentric Planetary Systems». The Astronomical Journal, 134, 2007, pàg. 1276–1284. Arxivat de l'original el 2020-03-12. arXiv: 0706.1962. Bibcode: 2007AJ....134.1276W. DOI: 10.1086/520880 [Consulta: 5 desembre 2021]. Arxivat 2020-03-12 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Planeta extrasolar.
* Júpiter ardent.
# Jurament del Faisà

El Jurament del Faisà fou un jurament formulat per Felip el Bo, duc de Borgonya, i la seva cort durant el Banquet del Faisà celebrat a Lilla el 17 de febrer del 1454. Els participants prometeren alliberar Constantinoble, que havia estat conquerida pels turcs l'any anterior.
Aquest jurament cristià d'impulsar una croada, que mai no es complí, era una versió del ritual pagà pel qual els participants es comprometien a dur a terme una empresa sobre un animal que seguidament es repartien en un àpat. El banquet se celebrà poc abans de la Dieta Imperial de Ratisbona sobre Turquia, que també quedà en lletra morta. Així doncs, no es produí cap croada. Malgrat el fracàs de la iniciativa, el jurament de Felip sembla haver estat sincer. La seva diplomàcia fou molt activa en aquest tema. A més a més, el duc reuní diners per reclutar tropes i armar naus i fins i tot sembla que volia participar personalment en la croada. Efectivament, el gener del 1464 convocà els estats generals per organitzar el govern durant la seva absència.

## Referències

* ↑ Cazurra, A. «El Renaixement musical» p. 8. Universitat Oberta de Catalunya.
* ↑ Calpena, E. «Què van jurar els cavallers de Felip el Bo sobre un faisà viu guarnit amb un collar d'or?». Sàpiens. [Consulta: 11 octubre 2020].
# Kamimuria acutispina

Kamimuria acutispina és una espècie d'insecte pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Wu, C.F., 1973. Acta ent. sin. 16(2):107 (117]).
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ New Species of Kamimuria (Klapálek) (Plecoptera: Perlidae) from Thailand and Vietnam, with notes on Chinese Species (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Sivec & Stark, 2008. Illiesia 4(12):137.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 9 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
# Kamila Shamsie

Kamila Shamsie (Karachi, 1973) és una escriptora pakistanesa en anglès.

## Biografia

Va estudiar a un dels instituts anglesos de Karachi. Més tard, mentre es formava en escriptura creativa a les universitats de Nova York i Massachusetts, va escriure la seva primera novel·la, In the City by the Sea, que va guanyar el Prime Minister's Award for Literature (premi de literatura del primer ministre) del Pakistan. Filla d'una família amb quatre generacions d'escriptores, va optar per al gènere de la novel·la. Obra seva va ser traduïda a nombrosos idiomes. L'any 2013 va ser seleccionada a la llista dels vint millors escriptors joves britànics de l'any que publica anualment la prestigiosa revista Granta. La novel·la Burnt Shadows va ser traduïda al català per Anna Llisterri i Boix. Ombres cremades és una història de dues famílies que arrenca en el bombardeig de Nagasaki, continua al Pakistan dels anys vuitanta i acaba després de l'enderrocament de les torres bessones, amb la guerra de l'Afganistan. L'abril de 2014 va sortir al Regne Unit la novel·la A God in Every Stone. i el 2017 va seguir Home Fire.

## Obra publicada

* In the City by the Sea (1998) ISBN 0-14-028181-9
* Salt and Saffron (2000) ISBN 1-58234-261-X
* Kartography (2002) ISBN 0-15-602973-1
* Broken Verses (2005) ISBN 0-15-603053-5
* Offence : the Muslim case (2009) ISBN 1-906497-03-6
* Burnt Shadows (2009) ISBN 0-312-55187-8, traduït el 2011 al català com Ombres cremades per Anna Llisterri i Boix.
* A God in Every Stone (2014) ISBN 1408847213

## Referències

* 1 2 Kamila Shamsie on applying for British Citizenship, The Guardian, 4 març 2014
* ↑ Mas, Cristina «“Escrigui un llibre per dir que l'islam no empara els talibans”». Ara, 26-03-2014, p. 12.
* ↑ «Kamila Shamsie». Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ Shamsie, Kamila; Llisterri Boix, Anna (trad.). Ombres cremades. Barcelona: Edicions 62, 2011. ISBN 978-84-297-6749-0.

## Enllaços externs

* Naughtie, James. «Kamila Shamsie talks about Burnt Shadows» (àudio) (en anglès). World Book Club. BBC, 11-02-2016.
* «A long, loving literary line: Kamila Shamsie on the three generations of women writers in her family» (en anglès). The Guardian, 01-05-2009.
* «The Storytellers of Empire» (en anglès). Guernica, 01-02-2012.
# Judit Ágoston

Judit Ágoston (Miskolc, 21 de gener de 1937 - Göd, 12 de maig de 2013) fou una tiradora d'esgrima hongaresa, especialista en floret, que va competir entre finals de la dècada de 1950 i començaments de la de 1970. Es casà amb el també medallista olímpic Tamás Mendelényi.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on va guanyar la medalla d'or en la prova del floret per equips del programa d'esgrima.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat del món d'esgrima, dues de plata i una de bronze, entre les edicions de 1961 i 1971. També guanyà tres medalles a les Universíades, una d'or el 1957 i una de plata i una de bronze el 1963. Guanyà tres campionats d'Hongria per equips, el 1958, 1964 i 1968.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Judit Ágoston-Mendelényi». [Consulta: 11 agost 2023].
* ↑ Havas, László. A magyar sport aranykönyve. 5., javított és bővített kiad. Budapest: Sport, 1982. ISBN 978-963-253-572-2.
* ↑ Lukács, László; Szepesi, György. 112: a magyar olimpiai aranyérmek története 1896 - 1980. Budapest: Sport, 1980. ISBN 978-963-253-553-1.
* ↑ Kahlich, Endre; Papp, László Gy; Subert, Zoltán. Olimpiai játékok: 1896-1976. 3., átdolgozott és bõvített kiadás. Budapest: Sport, 1977. ISBN 978-963-253-526-5.
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 11 agost 2023].
# Kasihta

Kasihta o també Cusseta, fou una ciutat mare i una ciutat de pau dels Baixos Creeks, una divisió de la Confederació Creek. Es troba en l'actual l'estat de Geòrgia.

## Orígens

Segons la història oral muskogi els primers creeks d'Ocmulgee s'assentaren a Kasihta i Coweta, aproximadament pels voltants de, 900–1000 CE.

## Segle XVIII-XIX

Després de la Guerra Yamasee, la gent de Cussetta es traslladà dels marges del riu Chattahoochee i reconstruí la seva ciutat al riu Ocmulgee. Fins a la deportació forçada dels creek de Geòrgia i Alabama en la dècada del 1830, Cusseta era una de les ciutats creek més antigues i significatives. El cens de 1832–33 registrà 1.918 residents vivint a Kasihta (o Cusetta).
Pel 24 de març de 1832 representants de la Nació Creek signaren a la ciutat el Tractat de Cusseta, cedint totes les terres de la Nació a l'est del riu Mississipi, que es dividí en assignacions individuals.

## Avui

Lawson Army Airfield a Fort Benning ocupa actualment el territori de l'antiga Kasihta o Cusseta.

## Notes

* 1 2 3 "History." Arxivat 2012-04-14 a Wayback Machine. Unified Government Offices of Cusseta-Chattahoochee County. 2004. Retrieved 20 Aug 2012.
* ↑ Isham, Theodore and Blue Clark. "Creek (Mvskoke)." Arxivat 2010-07-20 a Wayback Machine. Oklahoma History Society's Encyclopedia of Oklahoma History and Culture. Retrieved 29 Oct 2013.
# Kasia Kulesza

Kasia Kulesza (Varsòvia, 29 d'agost de 1976) és una nedadora canadenca de natació sincronitzada retirada d'origen polonès, que va arribar a ser subcampiona olímpica a Atlanta 1996 en el concurs per equips.

## Carrera esportiva

Als Jocs Olímpics de 1996 celebrats a Atlanta (Estats Units) va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, després dels Estats Units (or) i per davant del Japó (bronze), al costat de les seves companyes d'equip que van ser: Karen Clark, Sylvie Frechette, Janice Bremner, Karen Fonteyne, Christine Larsen, Erin Woodley, Cari Read, Lisa Alexander i Valerie Hould-Marchand.

## Referències

* ↑ Fitxa. Arxivat 2012-11-07 a Wayback Machine. Sports Reference. Consultat el 20 d'abril de 2018.
# KOATUU

KOATUU (en ucraïnès:КОАТУУ, Класифікатор об’єктів адміністративно-територіального устрою України) és un sistema de classificació d'entitats territorials que forma part del sistema estadístic d'Ucraïna.
El codi comprèn 10 dìgitos, en els quals:
* XX00000000: determinen el óblast, o alguns casos especials com la república autònoma de Crimea i les ciutats de Kíev i Sebastopol.
* 00XXX00000: ciutats dependents de óblast, subdivisions de Crimea, raiones i districtes a les ciutats amb estatut especial.
* 00000XXX00: ciutats dependents d'un raión, assentaments urbans, consells de llogaret.
* 00000000XX: pobles

## Referències

* ↑ Clasificación gubernamental de objetos de la estructura administrativo-territorial de Ucrania

## Enllaços externs

* Document amb informació addicional Arxivat 2007-12-11 a Wayback Machine.
# Khijadia Najani

Khijadia Naganio (Khijadia Najani) fou un petit estat tributari protegit al prant de Jhalawar o al prant de Sorath a l'agència de Kathiawar, presidència de Bombai. Estava format per un sol poble amb un únic tributari. Els ingressos s'estimaven en unes 100 lliures el 1881, i pagava un petit tribut de 5,4 lliures al Gaikwar de Baroda. El seu thakur era un kathi.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Kebbi

«Kebbi» té aquests significats:
* Emirat de Kebbi, emirat històric i tradicional de Nigèria
* Estat de Kebbi, un dels 36 estats federats de Nigèria
* Birnin Kebbi, capital de l'estat de Kebbi.