OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Crac de Moab

El Crac de Moab o Crac dels Moabites (àrab: قلعة الكرك, Qalʿat al-Karak) fou un important castell croat a la vora de la moderna població d'al-Karak, a un turó d'uns 1000 metres. Va substituir al Crac de Montreal, més meridional, que els croats feien servir com a capital d'una baronia del regne de Jerusalem. Vegeu Senyoria de Transjordània.
La fortalesa fou iniciada el 1142 per Payen o Payan, antic cambrer del rei Folc de Jerusalem i segon senyor de Transjordània. Els francs l'anomenaven Petra deserti perquè hi situaven l'antiga Petra nabatea, tot i que és molt més al sud, i també Crac de Moab o dels Moabites. La plaça dominava el camí dels peregrins des de Damasc i el dels caravanes entre Síria i Egipte. Sota Reinald de Chatillon va representar una greu amenaça pels musulmans quan va llençar una expedició cap al Mar Roig, que finalment va fracassar.
El zengita Nur al-Din primer (1170) i després Saladí la van assetjar; el 1188 es va rendir a causa de la fam al germà de Saladí, el futur al-Adil I.

## Referències

* 1 2 Regan, Geoffrey. Saladin and the Fall of Jerusalem (en anglès). Routledge, 1987, p.79. ISBN 0709942087.

## Bibliografia

* Kennedy, Hugh (2000). Crusader Castles. Cambridge University Press. ISBN 0-521-79913-9.
# Construccions de pedra seca IX (el Vilosell)

Construccions de pedra seca IX és una obra del Vilosell (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de volta adossada a un marge que fa de contrafort. Té la porta central i al seu interior hi ha una menjadora per animals, foc de terra i armaris a la paret, així com un altell fet de cabirons i canyissos, que l'any 1994 estava en bon estat però el 1996 es va enfonsar degut al mal estat dels cabirons. Amida 7,9 m de llarg x 4,3 m d'amplada i 3,9 m d'alçada. Està encarada cap al sud-est. A la part dreta hi ha una cisterna adossada al marge amb una pica de pedra.

## Referències

* 1 2 «Construccions de pedra seca IX». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Combined Charging System

Combined Charging System (acrònim CCS) és un sistema de càrrega ràpida per a vehicles elèctrics que subministra corrent continu a alta tensió mitjançant un connector especial especificat en la norma SAE J1772 (IEC Tipus 1 o IEC Tipus 2). L'endoll CCS és una combinació d'un connector AC combinat amb un connector DC. Al consorci CharIN hi pertanyen fabricants d'automòbils com Volkswagen, General Motors, BMW, Daimler, Ford, FCA, Tesla i Hyundai. Exixteixen altres sistemes de la competència com CHAdeMO i Tesla Supercharger.

## Tipus de connectors CCS
### Tipus 1

A Amèrica del nord, el connector tipus 1 (norma SAE J1772) s'empra com a mètode de càrrega en corrent AC, però també van equipats amb una expansió de 2 pols de corrent DC.

### Tipus 2

Aquest tipus de connector és l'estàndard a Europa (norma IEC 62196). Vegeu figura 2.
| Paràmetre | Corrent AC | Corrent DC |
| Tensió nominal | 480V | 850V |
| Corrent màxim | 63A | 125A |
| Protecció IP quan connectat | mínim IP44 | mínim IP44 |
| Protecció IP quan desconnectat | mínim IP 20 / IPXXB | mínim IP 20 / IPXXB |
| Protecció IP en conducció | mínim IP55 | mínim IP55 |
| Normativa | IEC 62196-2 & IEC 62196-3 (esborrany) | IEC 62196-3 (esborrany) |

## Vehicles compatibles amb CCS

A data d'agost del 2017 :
| Tipus | Fabricant | Model |
| 1 (EUA) | Chevrolet | Spark EV |
| 1 (EUA) | Chevrolet | Bolt |
| 1 (EUA) | Ford | Focus E |
| 1 (EUA) | Hyundai | Ioniq electric |
| 2 | Hyundai | Ioniq electric |
| 2 | Open | Ampera-e |
| 2 | BMW | i3 |
| 2 | VW | e-Golf |
| 2 | VW | e-Up |

## Referències

* ↑ «What is the CCS?» (en anglès). http://charinev.org,+15-09-2017.+[Consulta: 19 setembre 2017].
* ↑ «CCS FAQ» (en anglès). http://www.combined-charging-system.org,+15-09-2017. Arxivat de l'original el 2017-10-16. [Consulta: 19 setembre 2017].
* ↑ «Combined Charging System (CCS) 2.0» (en anglès). Tesla Motors Club, 19-09-2017.

## Vegeu també

* Normativa de connectors SAE J1772
* Protocol OCPP
* Normativa CHAdeMO
# Combinada nòrdica als Jocs Olímpics d'hivern de 2022

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 2022, que se celebraren a la ciutat de Pequín (República Popular de la Xina), es disputaren tres proves de combinada nòrdica, totes elles masculines. Les proves se celebraren entre el 9 i el 17 de febrer de 2022.
A les proves hi podien prendre part un màxim de 55 atletes (tots homes), els mateixos que als Jocs Olímpics d'Hivern de 2018.

## Horari de competició

Aquest és el calendari de les proves. Tots els horaris són en (UTC+8).
| Data | Hora | Prova |
| 9 de febrer | 16:00 | Individual (trampolí normal/10 km.) |
| 9 de febrer | 19:00 | Individual (trampolí normal/10 km) |
| 15 de febrer | 16:00 | Individual (trampolí llarg/10 km.) |
| 15 de febrer | 18:30 | Individual (trampolí llarg/10 km.) |
| 17 de febrer | 16:00 | Equips |
| 17 de febrer | 19:00 | Equips |

## Proves

| Prova | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| Individual, trampolí llarg/10 km detalls | Jørgen Graabak (NOR) | 27:13.3 | Jens Lurås Oftebro (NOR) | 27:13.7 | Akito Watabe (JPN) | 27:13.9 |
| Individual, trampolí normal/10 km detalls | Vinzenz Geiger (GER) | 25:07.7 | Jørgen Graabak (NOR) | 25:08.5 | Lukas Greiderer (AUT) | 25:14.3 |
| Equips, trampolí llarg/4 × 5 km detalls | NoruegaEspen Bjørnstad Espen Andersen Jens Lurås Oftebro Jørgen Graabak | 50:45.1 | AlemanyaManuel Faißt Julian Schmid Eric Frenzel Vinzenz Geiger | 51:40.0 | JapóYoshito Watabe Hideaki Nagai Akito Watabe Ryota Yamamoto | 51:40.3 |

## Medaller

| Pos. | País | | | | Total |
| 1 | Noruega | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 2 | Alemanya | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | Japó | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 4 | Àustria | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 3 | 3 | 3 | 9 |

## Referències

* ↑ «Official Programme of the Olympic Winter Games Beijing 2022». International Olympic Committee (IOC).
* ↑ «Olympic Winter Games Beijing 2022 Event programme and athlete quota». International Olympic Committee (IOC).
* ↑ Ski jumping results - Individual, trampolí llarg/10 km
* ↑ Final results - Individual, trampolí llarg/10 km
* ↑ Ski jumping results - Individual, trampolí normal/10 km
* ↑ Final results - Individual, trampolí normal/10 km
* ↑ Ski jumping results - Equips, trampolí llarg/4 × 5 km
* ↑ Final results - Equips, trampolí llarg/4 × 5 km
# Crenicichla regani

Crenicichla regani és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones al Brasil.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Consorci Administració Oberta de Catalunya

El Consorci Administració Oberta de Catalunya, conegut també com a Administració Oberta de Catalunya (AOC), té la seva gènesi en el Pacte per a la promoció i el desenvolupament de la Societat de la Informació a les administracions públiques catalanes, signat al Parlament de Catalunya el 23 de juliol de 2001, entre els presidents de tots els grups parlamentaris, el Govern de Catalunya i els governs locals representats per Localret.
L'aprovació final de la creació del consorci així com dels seus estatuts es va fer efectiva el 27 de març de 2002, mitjançant la Resolució PRE/606/2002, de 21 de febrer, r, per la qual es dóna publicitat a l’Acord del Govern de 4 de desembre de 2001, pel qual es constitueix el Consorci Administració Oberta Electrònica de Catalunya i se n’aproven els Estatuts.

## Objectiu i missió

L'objectiu del Consorci AOC és impulsar la transformació digital de les administracions catalanes per aconseguir governs oberts, eficients i transparents.
Segons la Llei 29/2010, de 3 d'agost, de l'ús dels mitjans electrònics al sector públic de Catalunya, la missió del Consorci AOC és, fonamentalment, col·laborar amb l'Administració de la Generalitat, els ens locals i, si s'escau, altres organismes públics, per:
a) Promoure la interoperabilitat dels sistemes d'informació catalans amb la resta d'administracions.
b) Crear i prestar serveis comuns d'administració electrònica.
c) Reutilitzar les aplicacions i els serveis d'administració electrònica que es desenvolupin.
d) Garantir la identitat i acreditar la voluntat en les actuacions dels ciutadans i el personal del sector públic, així­ com la confidencialitat i el no-rebuig en les comunicacions electròniques.
Mitjançant el Consorci AOC, també es desenvolupen i executen mesures de cooperació i foment de l'Administració de la Generalitat amb els ens locals en matèria d'ús dels mitjans electrònics.

## Enllaços externs

* Consorci Administració Oberta de Catalunya - Lloc web oficial

## Referències

* ↑ «Organismes. Generalitat de Catalunya». [Consulta: 14 agost 2018].
* ↑ «Policía concluye el registro en empresa de Mediapro sin llevarse información». La Vanguardia.
* ↑ «La Diputación de Barcelona apuesta por la transformación digital de los gobiernos locales». La Vanguardia.
* ↑ Redacció. «L'Ajuntament de Mataró rep un dels guardons del Consorci Administració Oberta de Catalunya». [Consulta: 14 agost 2018].
# Corc de l'arròs

El corc de l'arròs (Sitophilus oryzae) és una espècie de coleòpter polífag de la família dels drioftòrids. Viu a les cariopsis de l'arròs. És molt semblant a d'altres membres del gènere, com corc del blat (Sitophilus granarius) i el corc del blat de moro (Sitophilus zeamais). Es troba arreu. Té una certa preferència per a l'arròs, però com tots els sitòfils pot infectar qualsevol cereal, el que explica el nom científic del gènere que prové del grec σιτος, sitos = gra i φιλος, philos = aficionat.

## Cicle biològic

El seu hàbitat normal són els camps d'arròs i les sitges en zones tropicals.
L'adult és un petit escarabat, d'uns 2,5 mil·límetres, mai més gran que el seu gra-hoste. Resisteixen molt bé a la sequedat, i un adult pot viure uns mesos sense alimentar-se. Per a desenvolupar-se cal una humitat relativa mínima de 35% i una temperatura mínima de 15 °C, però de preferència superior. Amb 27 °C són el més prolífics i actius. La femella pon un ou per cariopsi, i segella el forat amb una substància gelatinosa. Aquests forats tapats són fàcil per reconèixer amb una lupa. Després d'uns dies, la larva apòda neix i es desenvolupa durant 20 a 100 dies, segons la temperatura ambient fins a l'estadi de pupa dins del gra: l'adult mai no serà doncs més gran que la mida del seu hoste.

## Plaga i tractament

Pel comerç l'insecte d'origen tropical s'ha dispersat arreu al món, però fora del seu hàbitat normal, només pot sobreviure i proliferar-se en edificis amb calefacció. A més de contaminar les provisions, quan són nombroses fan pujar la temperatura i la humitat i creen condicions ideals per a plagues secundàries d'àcars i fongs.
A més d'una bona higiene i l'ús de contenidors que no poden rosegar, la lluita contra els insectes s'ha de fer principalment per una bona ventilació i un bon refredament dels llocs d'emmagatzematge per sota dels 10 °C. La contaminació amb corcs pot conduir a pèrdues importants, com que no hi ha cap remei curatiu altre que destruir tot el gra contaminat. Com que és un producte alimentari, cada tractament que pogués deixar residus tòxics, queda problemàtic.

## Referències

* ↑ Barberà, Claudi. «Corc de l'arròs». A: Léxic de les plagues i malalties dels conreus de Catalunya. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1998, p. 33. ISBN 9788472834231.
* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 23 març 2022].
* ↑ Estele, E; Riudavets, Jordi «El corc de l'arros». Catalunya Rural i Agraria, 1999, pàg. 29-31.
* ↑ «Desinsectació del gra, només en cas que hi hagi insectes visibles» (pdf). Fitxa tècnica núm 23: L'emmagatzematge de gra en producció agrària ecològica [editor = Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural, 2013, pàg. 5. Arxivat de l'original el 2015-02-09 [Consulta: 9 febrer 2015].
# Corc de fava

El corc de (la) fava (Bruchus rufimanus) és una espècie d'insecte coleòpter de la família Chrysomelidae, les larves dels quals es desenvolupen a l'interior de llavors de faves i favons fent-los inaptes al consum.
Aquesta espècie és veïna de la corc dels llegums però és ja estrictament infeudada a la fava.

## Descripció

El corc de la fava és un insecte petit de 4 a 5 mm de llargada.

## Biologia

El cicle biològic d'aquesta espècie solament comprèn una generació anual.
Els adults ponen a la superfície de les tavelles a la primavera (a la fi de maig -al començament de juny a les regions temperades de l'hemisferi nord).
Tan aviat sortides de l'ou, les larves penetren a les tavelles i després a les llavors on persegueixen llur desenvolupament durant tres mesos. Foraden les llavors abans d'esdevenir nimfes. Tot sovint els insectes resten a les llavors fins a la primavera següent.

## Damnatges

Els insectes adults viuen tan sols alguns dies i s'alimenten del pol·len de les flors, per la qual cosa causen pocs danys.
Per contra la presència de larves a les llavors, visibles gràcies a l'obertura circular que fan a la superfície d'aquestes darreres, els fa impròpies al consum humà i emmenen llur desclassificació. Segons els reglaments en vigor, variables segons els països, aquesta desclassificació intervé més enllà d'un llindar de 1,5 a 3 % de grans corcats. El preu de venda de les llavors baixa llavors sensiblement (per exemple de 140 a 90 €/t), cosa que duu a un perjudici cert per als productors.
Ultra això, la presència de grans corcats afavoreix la infestació de les cultures següents.

## Mitjans de lluita

La lluita contra el corc de la fava empra essencialment els insecticides, però aquests no essent eficaços sinó cntra els insectes adults, cal tractar les cultures, en un o diversos passatges, tan aviat com les tavelles comencin a formar-se. Aquests insectes essent molt mòbils, és necessari de tractar simultàniament totes les parcel·les en una regió donada.
# Corby

Corby és un poble del districte de Corby, Northamptonshire, Anglaterra. Té una població de 59.902 habitants i districte de 68.187. Al Domesday Book (1086) està escrit amb la forma Corb(e)i.

## Referències

* ↑ (anglès)«Corby». City Population. [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ (anglès)«Corby». City Population. [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ (anglès)«Northamptonshire A-E». The Domesday Book Online. [Consulta: 19 juny 2018].
# Conjunt el Bofí i Sant Vicenç de Puigmal

El Conjunt el Bofí i Sant Vicenç de Puigmal és una obra de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'església, reconstruïda sobre les restes d'una església romànica, se situa per damunt del mas el Bofí, a 100 metres d'aquest. El mas està format per dos cossos principals esglaonats sobre el terreny i amb cobertes a dues aigües. De la cabana, d'estructura senzilla, cal destacar la textura de la pedra i l'esveltesa de la forma.

## Referències

* ↑ «Conjunt el Bofí i Sant Vicenç de Puigmal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Cuaespinós xotoi

El cuaespinós xotoi (Schoeniophylax phryganophilus) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) i única espècie del gènere Schoeniophylax.

## Hàbitat i distribució

Zones mab tolls, arbustos baixos, palmeres i sabanes de les terres baixes del nord, est i sud-est de Bolívia, nord de l'Argentina, el Paraguai. Uruguai i sud-oest, sud i est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Cuaespinós xotoi». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. REV. 29-12-2010, (català)
# Creu al Valor militar (França)

La Creu al Valor militar (francès:Croix de la Valeur militaire) és una condecoració francesa, creada l'11 d'abril de 1956 per René Coty.
És atorgada a tots aquells titulars d'una citació per un fet d'armes guanyada en un teatre d'operacions que no tenen atribuïda una Creu de Guerra.
La Creu de Guerra (instituïda el 1915) no podia ser atorgada per les accions que tenien lloc a la guerra d'Algèria, ja que eren considerades com a operacions de manteniment de l'ordre, motiu pel qual es veié necessària la creació d'una nova condecoració.
L'11 d'abril de 1956 es publicà el decret de la creació de la Creu del Valor Militar (també anomenada "Medalla del Valor Militar"). Una decisió del 30 d'abril de 1956 precisava que podia ser atorgada per les operacions a Tunísia (retrospectiva a 1 de gener de 1952), al Marroc (retrospectiva a 1 de juny de 1953), Algèria (retrospectiva a 31 d'octubre de 1954) i Mauritània (retrospectiva a 10 de gener de 1957) i, finalment, al Txad.

## Disseny

La insígnia és una creu en bronze, de 36 mm d'ample (idèntica a la Creu del combatent). A l'anvers apareix la Marianne (imatge coronada de la República) i al revers apareix la inscripció Croix de la valeur militaire (Creu del Valor Militar).
Penja d'una cinta vermella amb 3 franges blanques verticals
Igual que la Creu de Guerra, porta diferents agulles, segons el nivell de comandament que l'atorgui:
* Estrella:
   * Citació a l'Orde de Regiment – bronze
   * Citació a l'Orde de Brigada – bronze
   * Citació a l'Orde de Divisió – plata
   * Citació a l'Orde de Cos d'Exèrcit – Daurada
* Palma:
   * Citació a l'Orde d'Exèrcit – bronze
   * 5 citacions a l'Orde d'Exèrcit – plata
# Daniel Díaz Torres

Daniel Díaz Torres (l'Havana, 31 de desembre de 1948 - 16 de setembre de 2013) va ser un director de cinema i guionista cubà. Llicenciat en ciències polítiques. Va dirigir 16 pel·lícules des de 1975. La seva pel·lícula Jíbaro de 1985 es va inscriure en el 14è Festival Internacional de Cinema de Moscou.

## Filmografia
### Documentals

* 1975: Libertad para Luis Corvalán
* 1976: Granma
* 1977: Encuentro en Texas
* 1978: La casa de Mario
* 1980: Los dueños del río
* 1980: Madera
* 1982: Vaquero de montañas
* 1989: Crónica informal desde Caracas
* 2004: Una isla en la corriente
* 2004: Los cuatro años que estremecieron al mundo
* 2005: Entrevista a Ricardo Alarcón de Quesada
* 2005: Tres cantos a Nueva Orleans

### Pel·lícules

* 1985: Jíbaro
* 1986: Otra mujer
* 1991: Alicia en el pueblo de Maravillas
* 1994: Quiéreme y verás
* 1997: Kleines Tropicana - Tropicanita
* 2001: Hacerse el sueco
* 2007: Camino al Edén
* 2010: Lisanka
* 2012: La película de Ana

## Referències

* ↑ «Cuban Filmmaker Daniel Diaz Torres Dies in Havana at 65». Havana Times. [Consulta: 17 setembre 2013].
* ↑ «14th Moscow International Film Festival (1985)». MIFF. Arxivat de l'original el 16 de gener de 2013. [Consulta: 9 febrer 2013].
* ↑ Kleines Tropicana al web dels premis Goya
# Crónica de una fuga

Crónica de una fuga és una pel·lícula de suspens, treta de fets reals, dirigida i escrita per Adrián Caetano el 2006. Descriu la història de l'Argentina durant la guerra bruta dels anys 1970. La pel·lícula va ser seleccionada al Festival internacional de cinema argentí, i a la selecció oficial al Festival Internacional de Cinema de Canes del 2006. Aquesta pel·lícula es va estrenar el 24 de març de 2006, exactament 30 anys després del cop d'estat del 24 de març de 1976. La pel·lícula descriu el cop d'estat argentí del 24 de març de 1976 que va fer caure la cap d'Estat Isabel Peron. La junta militar prohibeix llavors totes les aliances polítiques, sindicats, i restableix la censura, mentre que esquadrons de la mort (la Triple A) suportats pel govern terroritzaven la població. El balanç de les víctimes de la guerra bruta es va elevar aproximadament a 30.000 desaparecidos. El guió és basat en el llibre de Claudio Tamburini: «Pase libre, la fuga de la mansion Seré». Eslògan de la pel·lícula: 120 dies, 4 presoners, 1 sola oportunitat d'escapar-se

## Argument

Un porter d'un equip local de futbol, anomenat Claudio Tamburrini és detingut en l'assalt a casa seva per homes al servei del poder local. És embarcat després d'haver estat interrogat. Aterra en una casa aïllada del món exterior. Allà és torturat. Sabent que és innocent, decideix no donar falsos noms, com el seu amic que l'ha denunciat, mentre que no havia fet res. Resta diversos mesos en aquesta casa, sense que el seu cas avanci.
Un dia, amb el seu amic Guillermo, i els seus dos camarades d'habitació, decideixen fugir. Fracassen la primera vegada, però estan decidits a no viure en aquest infern constant, patint insults diaris.
Mentre que són a la seva habitació, imaginen llavors un pla per evadir-se amb l'ajuda dels seus llençols. Aquesta vegada, aconsegueixen escapar-se de la casa, tot i que les tropes militars van a la seva recerca. Se separen doncs, i fugen del país. Reprendran una vida normal, però no oblidaran mai aquesta experiència.
Després d'aquesta evasió, la casa és cremada, i els altres presoners són portats a presons, en millors condicions.

## Repartiment

* Rodrigo de la Serna: Claudio Tamburrini
* Pablo Echarri: Huguito
* Nazareno Casero: Guillermo Fernández
* Lautaro Delgado: El Gallego
* Matías Marmorato: El Vasco
* Martín Urruty: El Tano
* Diego Alonso: Lucas
* Leonardo Bargiga: Capità Almagro
* Luis Enrique Caetano: Xofer de Taxis
* Daniel Di Biase: Pare de Gallego
* Guillermo Fernàndez: Jutge
* Rito Fernández: Rito

## Referències

* ↑ «Crónica de una fuga». The New York Times.

## Enllaços externs

* Lloc oficial Arxivat 2009-09-17 a Wayback Machine. (francès)