OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Massimo Tarenghi

Massimo Tarenghi és un astrònom italià.

## Biografia

Llicenciat en Ciències Físiques per la Universitat de Milà el 1970, el mateix any va ser assistent i després professor d'astrofísica a la Universitat de Milà. El 1977 es va convertir en membre de l'ESO i des de 1979 és Membre del personal Internacional de l'ESO. El 1973 va ser nomenat Director de projecte del New Technology Telescope de l'ESO a La Silla (Xile). El 1988 va ser nomenat director de la coordinació i control de la Very Large Telescope. El gener de 1991 va ser nomenat el Programa Científic de la Very Large Telescope i al novembre del mateix any, es va convertir en gerent de Programa/Cap de Divisió de la Very Large Telescope. Actualment és el representant a Xile de l'ESO de l'ens que administra tres llocs: La Silla, Paranal i Chajnantor.
El juny de 2002, Massimo Tarenghi va ser nomenat Director del Projecte de l'Atacama Large Millimeter Array, és el projecte astronòmic més gran en desenvolupament. De l'abril de 2003 a l'abril de 2008 va ser director.
És membre de l'Accademia Nazionale dei Lincei. Va ser nomenat Orde al Mèrit de la República Italiana i el 2006 va rebre el Premi Internacional Barsanti i Matteucci.
Els seus interessos astronòmics inclouen els cúmuls de galàxies, la distribució a gran escala de galàxies en l'univers, i els nuclis galàctics actius.

## Referències

* ↑ Web oficial de l'EAS

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2015-02-10 a Wayback Machine.
* (anglès) Biografia
# Ignàixkino

Ignàixkino (en rus: Игнашкино) és un poble de l'óblast de Tomsk, a Rússia, que el 2015 tenia 61 habitants.

## Referències

* ↑ Список населенных мест Сибирского края. Том 2. Округа Северо-Восточной Сибири. Старосибирск. 1928
# Mas Ravetllat (Isòvol)

El Mas Ravetllat és una masia d'Isòvol (Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt d'edificacions agrícoles i ramaderes, habitatge, cellers, pallisses, construït amb maçoneria de pedra i cobertes de llosa, i una important finca agrícola. A la portada de l'habitatge es troba la llinda, feta amb una llosa amb la inscripció «Ravetllat 1693» i altres mots il·legibles. En una altra portada s'hi pot veure la data de 1629.
Hi ha una petita capella adossada al mas, d'una sola nau amb volta de canó, sense absis i capçal totalment plà amb restes de pintures en el lloc corresponent al presbiteri. Dues fornícules de pedra i un banc corregut al voltant. La portada té llinda de pedra i una petita fornícula amb reixa a sobre. Obertura a la façana amb reixa i data a la llinda «1662». La construcció de l'habitatge del mas, envolta per sobre la capella, de tal forma que aquest, queda incorporat a l'edificació d'aquell.

## Història

El Mas Ravetllat es troba a l'indret del despoblat d'Alf. Aquest lloc era citat al 839 a l'Acta de Consagració de la Seu d'Urgell.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Ravetllat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Nothobranchius nubaensis

Nothobranchius nubaensis és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Sudan.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Nothobranchius nubaensis» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Bellemans, M. 2003. A new Nothobranchius from the Sudan, provisional description of N. nubaensis n. sp. Brit. Killifish Assoc., Killi News (Separate) Separatum (Juny de 2003): 7 pp, unnumbered.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Wenceslao Mansogo Alo

Wenceslao Mansogo Alo (multilingüe: Wenceslao Mansogo) (Cogo, 27 de novembre de 1955 - Saint-Étienne, 25 d'abril de 2022) va ser un metge, activista dels drets humans i polític equatoguineà.

## Biografia

Era fill del polític Miguel Alo Mansogo, segon alcalde del Districte de Cogo després de la independència de Guinea Equatorial l'any 1968. Graduat en Medicina, màster en Ciències Biològiques i Mèdiques per la Universitat Jean Monnet a Saint-Étienne, va practicar la medicina a França durant molts anys abans de decidir tornar al seu país natal per ajudar a millorar la seva mala atenció sanitària.
A petició del govern de Guinea Equatorial, sota cooperació francesa, va dirigir una unitat especial a l'Hospital Regional Dr. Damián Roku Epitie Monanga a Bata (1994-1998). Segons Human Rights Watch, va ser acomiadat del càrrec quan va proposar que els metges haurien d'estar obligats a presentar proves de les seves aptituds per exercir la medicina abans que se'ls permetés exercir. A continuació, va passar a la pràctica de la medicina privada i va obrir la seva pròpia clínica, el Centre Mèdic Espoir Litoral a Bata, considerat el millor i més modern del país.
A més del seu treball com a metge, Mansogo va iniciar la seva carrera política com a líder de Convergència per a la Democràcia Social (CPDS), el principal partit polític de l'oposició a Guinea Equatorial, sent a més el secretari de relacions internacionals i els Drets humans. Va ser també regidor de l'ajuntament de la ciutat de Bata (2008-2012).
Masongo va ser condemnat pel règim a presó l’any 2012 però la pressió dels grups internacionals de defensa dels drets humans i d’alguns estats va aconseguir que fos posat en llibertat al cap de quatre mesos. A les eleccions municipals de 2017 es va postular al càrrec d'alcalde de Bata, sense resultar electe.
Va morir a la localitat francesa de Saint-Étienne el 24 d'abril del 2022.

## Referències

* 1 2 3 «S’ha mort Wenceslao Mansogo Alo, figura del moviment democràtic a Guinea Equatorial». Vilaweb, 29-04-2022. [Consulta: 29 abril 2022].
* ↑ «Candidatos de Juntos Podemos: Wenceslao Mansogo Alo, Candidato a alcalde de Bata.», 07-11-2017. [Consulta: 7 novembre 2017].
# Joan Carles August de Leiningen-Dagsburg-Falkenburg

Joan Carles August de Leiningen-Dagsburg-Falkenburg (en alemany Johann Karl August von Leiningen-Dagsburg-Falkenburg-Heidesheim) va néixer a Broich (Alemanya) el 19 de març de 1662 i va morir a la mateixa ciutat el 13 de novembre de 1698. Era fill de Jordi Guillem (1636-1672) i d'Anna Elisabet de Daun-Falkenstein (1636-1685).

## Matrimoni i fills

El 13 de desembre de 1685 es va casar a Babenhausen amb Joana Magdalena de Hanau-Lichtenberg (1660-1715), filla de Joan Reinhard II de Hanau-Lichtenberg (1628-1666) i d'Anna Magdalena de Birkenfeld-Bischweiler (1640-1693). El matrimoni va tenir set fills:
* Anna Dorotea, nascuda i morta el 1687.
* Alexandrina Caterina (1688-1708).
* Sofia Magdalena (1691-1727), casada amb Joan Carles de Salm-Grumbach (1686-1740).
* Guillem Cristià Reinhard, nascut i mort el 1693.
* Maria Cristina (1692-1734), casada primer amb el príncep Cristòfol de Baden-Durlach (1684-1723), i després amb Joan Guillem de Saxònia Eisenach (1666-1729).
* Cristià Carles (1695-1766), casat amb Caterina Polyxena de Solms-Rodelheim (1702-1765).
* Joan Lluís (1697-1742), casat amb Sofia Elionor de Leiningen (1710-1768).

## Enllaços externs

* Johann Karl August von Leiningen-Dagsburg-Falkenburg-Heidesheim
# Mathieu Raynal

Mathieu Raynal (Perpinyà, 9 d'agost de 1981) és un exjugador i àrbitre internacional de rugbi nord-català. És un dels quatre àrbitres internacionals de la Federació Francesa de Rugbi XV, juntament amb Jérôme Garcès, Romain Poite i Pascal Gaüzère.

## Carrera com a jugador

Jugà amb l'USAP i fou part de l'exitós equip júnior de 1998 que guanyà el Campionat de França. L'any 2001 s'uní a la societat local d'àrbitres, mentre representava el primer equip de rugbi a 15 de la Universitat de Perpinyà.

## Carrera com a àrbitre

A l'edat de 25, havia oficiat partits de rugbi amateur al Fédérale 3, Fédérale 2 i Fédérale 1, per després ser promogut a Pro D2, la segona divisió francesa de rugbi a 15. El seu primer partit com a professional de l'arbitratge fou entre el FC Grenoble rugby i el RC Toulon a la temporada 2006-07 de la Pro D2, i per la temporada següent fou escollit per a lliga Top 14. La International Rugby Board el nomenà entre els arbitres que xiularien el Campionat del Món juvenil de rugbi de 2011 a Itàlia, del que va arbitrar quatre partits: Itàlia sub-20 contra Argentina sub-20, Sud-àfrica sub-20 contra Escòcia sub-20, Escòcia sub-20 contra Tonga sub-20, i la disputa pel 9è lloc entre Escòcia sub-20 i Argentina sub-20.
El primer partit de test com a cap oficial fou entre Malta i Països Baixos a la European Nations Cup de 2008-10. No obstant això, el seu primer partit en el càrrec d'un dispositiu de nivell 1, fou el partit de la Tardor internacional del 24 de novembre de 2012 entre Escòcia i Tonga a Aberdeen. Una setmana abans arbitrà el xoc entre Anglaterra i Austràlia com a jutge lateral.

## Referències

* ↑ «JWRC referee: Mathieu Raynal» (en anglès). SAReferees.com, 21-06-2012. [Consulta: 23 juny 2016].
* ↑ «Match Officials Panel selected for JWC 2011» (en anglès). WorldRugby.org. Arxivat de l'original el 2011-05-18. [Consulta: 23 juny 2016].
* ↑ «Preview: Scotland v Tonga» (en anglès). PlanetRugby.co.uk. [Consulta: 23 juny 2016].
# Llista d'autopistes dels Països Baixos

Llista d'autopistes dels Països Baixos pel seu número nacional, llistades amb les ciutats més importants a prop o al seu costat. Els números comencen amb 'A' per 'autosnelweg' (autopista en neerlandès).

## Autopistes per ordre numéric

* A1: Amsterdam - Hilversum - Amersfoort - Apeldoorn - Deventer - Hengelo (Alemanya)
* A2: Amsterdam - Utrecht - 's-Hertogenbosch - Eindhoven - Weert - Geleen - Maastricht (Bèlgica)
* A4: Amsterdam - Schiphol - Leiden - la Haia - Delft
* A4: Vlaardingen - Hoogvliet
* A4: Bergen op Zoom - Anvers
* A5: Hoofddorp - Badhoevedorp
* A6: bifurcació de l'A1 - Almere - Lelystad - Emmeloord - Joure
* A7: Zaanstad - Purmerend - Hoorn - Afsluitdijk - Sneek - Heerenveen - Drachten - Groningen - Hoogezand - Winschoten - Bad Nieuweschans
* A8: Amsterdam - Zaanstad
* A9: bifurcació de l'A2 - Amstelveen - Haarlem - Beverwijk - Alkmaar
* A10: perifèrica d'Amsterdam
* A12: (Alemanya) - Zevenaar - Arnhem - Ede - Utrecht - Gouda - Zoetermeer - la Haia
* A13: la Haia - Rotterdam
* A15: Europort - Rotterdam - Dordrecht - Gorinchem - Tiel - Nimega
* A16: Rotterdam - Dordrecht - Breda - (Bèlgica)
* A17: Moerdijk - Roosendaal
* A18: Zevenaar - Doetinchem - Varsseveld
* A20: Gouda - Rotterdam - Flardingue - Maassluis
* A22: IJmuiden - Beverwijk
* A27: Breda - Gorinchem - Utrecht - Hilversum - Huizen - Almere
* A28: Utrecht - Amersfoort - Harderwijk - Zwolle - Meppel - Hoogeveen - Assen - Groningen
* A29: Rotterdam - Dinteloord
* A30: Barneveld - Ede
* A31: Harlingen - Leeuwarden
* A32: Meppel - Steenwijk - Heerenveen - Akkrum
* A35: Enschede - Hengelo - Almelo
* A37: Hoogeveen - Emmen
* A44: Wassenaar - Leiden - Nieuw-Vennep
* A50: Eindhoven - Oss - Wijchen - Arnhem - Apeldoorn - Zwolle
* A58: Eindhoven - Tilburg - Breda - Roosendaal - Bergen op Zoom - Goes - Middelburg - Flessingue
* A59: Hellegatsplein - Moerdijk - Waalwijk - 's-Hertogenbosch - Oss
* A65: Tilburg - Berkel-Enschot
* A67: (Bèlgica) - Eindhoven - Venlo - (Alemanya)
* A73: bifurcació de l'A50 - Nimègue - Venlo
* A74: bifurcació de l'A67 - Venlo - A73 - (Alemanya)
* A76: (Bèlgica) - Stein - Geleen - Hoensbroek - Heerlen - (Alemanya)
* A77: Boxmeer - (Alemanya)
* A79: Maëstricht - Heerlen
* A200: Zwanenburg-Oost - Haarlem-Oost
* A208: Velsertunnel (A22) - Haarlem
* A256: Goes – raccordement à l'A58
* A261: Tilburg - Loon op Zand
* A270: Eindhoven - Helmond
* A325: Arnhem - Nimega
* A326: Raccordement entre A50 et A73 près de Wijchen
* A348: Arnhem - Dieren

## Referències

* ↑ «Wat voor wegen zijn er in Nederland en wie is de wegbeheerder». De Rijksoverheid. Arxivat de l'original el 15 de març 2014. [Consulta: 21 desembre 2014].
* ↑ http://www.rijkswaterstaat.nl/apps/geoservices/geodata/dmc/actuele_wegenlijst/01-12-2014/PDF/ACTUELE-WEGENLIJST-12-2014-MUT.pdf Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
# Ielena Saparina

Ielena Víktorovna Saparina, rus: Елена Викторовна Сапарина, (Moscou, 15 de juny de 1931) és una escriptora russa.
El 1954 es va graduar a la Facultat de periodisme de la Universitat de Moscou, va ser directora de la revista "Znanie-Sila" (Coneixement és Poder), va publicar "L'home, animal cibernètic" el 1972, un llibre que parla de la I.A. (Intel·ligència artificial), així com de l'heurística, la biologia, la psicologia, la cibernètica i la biònica.

## Bibliografia

* Небесный землемер («L'agrimensor celestial») (1959)
* L'home, animal cibernètic (1962)
* Tortila apren a pensar (1963)
* Que callen les meduses (1964)
* "Ves per on" i els seus secrets (1967)
* Quan els animals van dir… (1974)
* Последняя тайна жизни: Павлов. Этюды о творчестве («El darrer secret de la vida: Pàvlov. Estudi sobre la creativitat») (1983)
* Si els animals van a l'escola. (1984)

## Referències

* ↑ (rus) Referència biogràfica a litvek.ru
* ↑ Iberlibro.com
* ↑ libros-antiguos-alcana.com
* 1 2 «Елена Викторовна Сапарина» (en rus). Публичная библиотека. [Consulta: 17 juliol 2015].

## Vegeu també

* Alan Turing
* Isaac Asimov
# Mas d'en Sivilla

El Mas d'en Sivilla és un mas situat al municipi de Camprodon, a la comarca catalana del Ripollès. Els germans Josep i Jaume Vila Riera van cedir el 1970 la propietat a una fundació destinada a la construcció d'un col·legi religiós destinat a l’ensenyament dels fills de la Vall de Camprodon i al pagament de beques a alumnes que siguin bons estudiants i de famílies necessitades.

## Referències

* ↑ «mas d'en Sivilla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El llegat». Fundació Germans Vila Riera.
# Oreochromis aureus

Oreochromis aureus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 45,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la vall del riu Jordà, al riu Nil, al Txad, al riu Níger i al riu Senegal. Ha estat introduït a l'oasi d'Azraq (Jordània), als Estats Units, Sud-amèrica, Amèrica Central i sud-est d'Àsia.

## Referències

* 1 2 «Oreochromis aureus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* IGFA, 2001. Database of IGFA angling records until 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Estats Units.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E., 1983. Tilapiine fishes of the genera Sarotherodon, Oreochromis and Danakilia. British Mus. Nat. Hist., Londres (Regne Unit).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Vjekoslav Afrić

Vjekoslav Afrić (illa de Hvar (Àustria-Hongria, actualment a Croàcia, 26 d'agost de 1906 - Split, República Socialista de Croàcia, Iugoslàvia) 28 de juliol de 1980 va ser un actor, director de cinema i guionista iugoslau.

## Biografia

Abans de la Segona Guerra Mundial, Vjekoslav Afrić va treballar com a actor al Teatre Nacional Croat a Split. Durant la guerra, va lluitar a les files dels Partisans. Va escriure i va dirigir el primer llargmetratge de ficció de postguerra del país, Slavica, que continua sent una pel·lícula d'antologia.
De 1947 a 1949, va ensenyar a l'Escola de Cinema a Belgrad i va ser-ne rector de 1963 a 1965. Després va ensenyar i va ser director de l'Acadèmia d'Art Dramàtic de Belgrad.
Vjekoslav Afrić a viure fins al final de la seva vida a Tribunj prop de la ciutat de Šibenik.

## Filmografia
### Director i guionista

* 1947 : Slavica
* 1949 : Barba Žvane
* 1952 : Hoja! Lero!

### Actor

* 1946 : V gorakh Yugoslavii : Ivo / Djeneral Draza Mihajlovic
* 1951 : Major Bauk : Ucitelj
* 1963 : Operacija Ticijan : Ugo Bonacic
* 1963 : Dani

## Referències

* ↑ Sergio Grmek Germani: La meticcia di fuoco : oltre il continente Balcani, „Lindau“, Torino, 2000., ISBN 8871803124, Plantilla:Ita icon p 201
* ↑ Vanessa Pupavac, Mladen Pupavac Changing European Visions of Disaster and Development: Rekindling Faust's Humanism, p. 139, Rowman & Litterfield, London

## Bibliografia

* Zoran Tasić, Jean-Loup Passek (sous la direction), Le cinéma yougoslave, Centre Georges-Pompidou, 1986, collection Cinéma/pluriel, p. 187 ISBN 2-85850-334-6
# Jan Lundin

Jan Lundin (Estocolm, 3 de setembre de 1942 - 10 de maig de 2023) fou un nedador suec, especialista en estil lliure, que va competir durant la dècada de 1960.
En el seu palmarès destaquen tres medalles de bronze al Campionat d'Europa de natació, en el 4×100 metres lliures el 1962 i en el 4x100 i 4×200 metres lliures el 1966. Va formar part de l'equip que millorà el rècord d'Europa del 4×200 metres lliures el 1963. Va guanyar deu campionats nacionals, sis en piscina gran i quatre en piscina de 25 metres.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on va disputar dues proves del programa de natació. En ambdues, els 4x100 metres lliures i 4x200 metres lliures fou cinquè.

## Referències

* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 31 desembre 2021].
* 1 2 «Olympedia – Jan Lundin». [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ «Swedish Medalists». Arxivat de l'original el 2020-07-22. [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ «Jan Lundin - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 31 desembre 2021].
# First Vienna Football Club 1894

El First Vienna FC és un club de futbol austríac de la ciutat de Viena.

## Història

El club va ser fundat el 22 d'agost de 1894. Jugà el primer partit el 15 de novembre del mateix any perdent amb el Vienna Cricket and Football Club per 0 a 4. Els seus primers títols foren a la Copa Challenge, una competició que reunia els clubs de l'Imperi Austrohongarès. L'època daurada del club foren els anys 30 i 40. El Viena guanyà la copa austríaca el 1929 i 1930, proclamant-se campió nacional el 1931, títol que repetí el 1933. A més, es proclamà campió de la Copa Mitropa el 1931. Una tercera copa l'aconseguí el 1937.
Amb l'annexió del país per Alemanya (Anschluss) el 1938, les competicions futbolístiques dels dos països s'uniren. El 1943 el Vienna es proclamà campió de la copa alemanya. L'any 1946 guanyà la Copa Liberation, trofeu donat pels soviètics per celebrar l'alliberament del país. Malgrat aquest títol, el club es mantingué en un segon pla a partir d'aquell any, només trencat pel campionat austríac assolit el 1955.
Actualment està esponsoritzat per l'empresa Fernwärme.

## Palmarès

* 6 Lliga austríaca de futbol: 1931, 1933, 1942, 1943, 1944, 1955
* 3 Copa austríaca de futbol: 1929, 1930, 1937
* 1 Copa alemanya de futbol: 1943
* 1 Copa Mitropa: 1931
* 2 Copa Challenge: 1899, 1900
* 1 Copa Liberation: 1946

## Jugadors històrics

* Mario Alberto Kempes
* Hans Krankl
* Ivica Vastic

## Enllaços externs

* (alemany) Web oficial del club
# Llista d'autors catalans de l'edat moderna en llatí

Aquesta és una llista d'autors catalans que escriviren tota o part de la seva obra en llatí a l'edat moderna

## A

* Antoni Agustí i Albanell
* Jeroni Amiguet

## B

* Antoni Brenac

## C

* Francesc Calça
* Cristòfor Calvet d'Estrella
* Joan Cassador
* Pere Jaume Cassià

## G

* Pere Joan Guasc

## H

* Cosme Damià Hortolà

## I

* Martí Ivarra

## J

* Dionís Jeroni Jorba

## L

* Miquel Llot de Ribera

## P

* Lluís Ponç d'Icard

## R

* Antic Roca
* Esteve Rotllà

## S

* Francesc Satorres
* Pere Sunyer

## T

* Francesc Tarafa

## V

* Joan Lluís Vileta

## Referències

* Vilallonga, Mariàngela; Miralles, Eulàlia; Toldrà, Maria Studia Humanitatis. Biblioteca Digital. Universitat de Girona [Girona] [Consulta: 31 desembre 2015].
* Fèlix Torres Amat, Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes, Barcelona, 1836.
# Horitzons de l'oest

Horitzons de l'oest (original: Horizons West) és una pel·lícula estatunidenca de Budd Boetticher, estrenada el 1952. Ha estat doblada al català.

## Argument

A la fi de la Guerra de Secessió (1861-1865), dos germans tornen al ranxo del seu pare. El més jove, Neil Hammond (Rock Hudson) arriba disposat a reprendre el seu treball com a texà al costat del seu pare (Rock Hudson); en canvi, Dan Hammond, el més gran, (Robert Ryan) s'ha convertit en un home sense escrúpols, cruel i ambiciós, que aspira a enriquir-se i fer servir tots els mitjans al seu abast per construir un imperi semblant al que té el cruel Cord Hardin. Els germans segueixen, doncs, camins molt diferents, però el destí farà que, finalment, hagin d'enfrontar-se.
La dona de Hardin, Lorna, comença a somiar en Dan quan esdevé un personatge potent, fent murmurar cavalls i amassant terra. Dan es fa molts enemics, i un xoc entre els germans és inevitable.

## Repartiment

* Robert Ryan: Dan Hammond
* Rock Hudson: Neil Hammond
* Julie Adams: Loma Hardin
* Raymond Burr: Cord Hardin
* James Arness: Tiny Mc Gilligan
* Walter Reed: Layton
* Dennis Weaver: Dandy Taylor
* Frances Bavier: Martha Hammond
* Tom Powers: Frank Tarleton
* John Hubbard: Sam Hunter
* Rodolfo Acosta: General José Escobar Lopez
* Douglas Fowley: Ed Tompkins

## Referències

* ↑ esadir.cat. Horitzons de l'oest. esadir.cat.
* ↑ «Horizons West». The New York Times.
# Oreochromis chungruruensis

Oreochromis chungruruensis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 19 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Chungruru (al nord del llac Malawi, Tanzània).

## Referències

* 1 2 «Oreochromis chungruruensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Eccles, D.H., 1992. FAO species identification sheets for fishery purposes. Field guide to the freshwater fishes of Tanzania. Prepared and published with the support of the United Nations Development Programme (project URT/87/016). FAO, Roma, Itàlia.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E., 1983. Tilapiine fishes of the genera Sarotherodon, Oreochromis and Danakilia. British Mus. Nat. Hist., Londres (Regne Unit).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.