OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rei You de Zhou

Rei You de Zhou (795 - 771 aEC) (xinès tradicional: 周幽王, xinès simplificat: 周幽王, pinyin: Zhōu Yōu Wáng) va ser el dotzè sobirà de la xinesa dinastia Zhou i l'últim de la dinastia Zhou Occidental. Ell va regnar del 781 al 771 aEC.
En el 780 aEC, un gran terratrèmol va impactar Guanzhong. Un endeví anomenat Bo Yangfu (伯陽甫/伯阳甫) considerà això un auguri predient la destrucció de la dinastia Zhou. En el 779 aEC, una concubina anomenada Baosi va entrar en el palau i va guanyar-se el favor del Rei You. Baosi li va donar a llum un fill dit Bofu (伯服), arran d'això el Rei You va deposar a la Reina Shen (申后) i al Príncep Hereu Yijiu (宜臼). I va fer a Baosi la nova reina i a Bofu el nou príncep hereu.
Es conta que Baosi reia fàcilment. Després de provar molts mètodes i fallar, el Rei You intentà divertir a la seva reina preferida encenent les alimares d'advertència i enganyant als seus nobles perquè pensaren que els nòmades Quanrong (犬戎) estaven a punt d'atacar. Els nobles van arribar al castell només per veure's ridiculitzats per Baosi. Fins i tot després que el Rei You havia impressionat a Baosi, ell continuà abusant del seu ús de les alimares d'advertència i va perdre la confiança dels nobles.
El pare de la Reina Shen, el Marquès de Shen (申侯), estava furiós per la deposició de la seva filla i el seu net, el Príncep Hereu Yijiu, i va llançar un atac sobre el palau del Rei You juntament amb els Quanrong. El Rei You va fer una crida als seus nobles usant les alimares però ningú no va acudir. Finalment, el Rei You i Bofu foren morts i Baosi capturada. Després que el Rei You va morir, alguns nobles inclòs el Marquès de Shen, el Marquès de Zeng (缯侯) i el Duc Wen de Xu (許文公/许文公) va donar suport al deposat Príncep Yijiu com Rei Ping de Zhou per continuar la Dinastia Zhou. Com la capital del país Haojing (鎬京/镐京) havia patit greus danys, i estava situada a prop dels potencialment perillosos quanrong, en el 771 aEC, Rei Ping de Zhou va traslladar la capital cap a l'est a Luoyi (雒邑), més tard dita Luoyang, per tant començant la Zhou de l'Est i marcant el començament del Període de Primaveres i Tardors, que duraria més de 300 anys.

## Notes

* ↑ Algunes fonts anomenen Bofu com a Bopan ((xinès))

## Referències

* ↑ Folch, M. Dolors. La Construcció de la Xina: el període formatiu de la civilització xinesa. 1ª ed. Barcelona: Empúries, 2001. ISBN 84-7596-802-3.

## Bibliografia

* Sima Qian. Registres del Gran Historiador. 4.
Rei You de Zhou Dinastia Zhou :
| Títols de regnat |||
| Precedit per: Xuan | Rei de la Xina 782 – 772 aEC | Succeït per: Ping |
# Tridentum

Tridentum, actual Trento, era la capital del poble dels tridentins al sud de Rètia. Era a la riba oriental de l'Athesis, vora la via que portava de Verona a Veldidena, segons diuen Plini el Vell i l'historiador Justí.
Es deia que el nom de la ciutat derivaria segons la llegenda del trident de Neptú. La ciutat va ser una colònia romana. Teodoric el Gran, el rei ostrogot, la va ocupar i hi va construir unes muralles una part de les quals encara es conserven.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Tridentum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 15 febrer 2021].
# Joffrey Michel

Joffrey Michel (Arle, 4 de març del 1987) és un jugador de rugbi que juga a l'equip català de l'USA Perpinyà (1,83 m per a 86 kg).

## Carrera

* USAP

## Palmarès

* Campionat de França de rugbi a 15 2009 amb l'USAP
* Finalista del Campionat de França de rugbi a 15 2010 amb l'USAP.

## Enllaços externs

* Ficha del jugador a lequipe.fr
# Tridentopsis

Tridentopsis és un gènere zoològic de peix gat (ordre Siluriformes) de la família de les Trichomycteridae.

## Taxonomia

* Tridentopsis cahuali Azpelicueta, 1990
* Tridentopsis pearsoni Myers, 1925
* Tridentopsis tocantinsi La Monte, 1939
# Vil·la Flora

Villa Flora és un edifici de Canet de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una torre aïllada de planta baixa i dos pisos, amb una porteria independent a l'entrada, de 1920. Té un jardí molt gran que continua a l'altre costat de la riera, amb una gran porta d'entrada. Dins el jardí hi ha templets i fonts i altres elements arquitectònics. L'edifici té influències de diferents estils, ja que l'autor era un home que viatjava molt. Destaca la influència del Secessionisme vienès.

## Referències

* ↑ «Villa Flora». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
* ↑ http://canetdemar.cat, Ajuntament de Canet de Mar-. «Vil·la Flora». [Consulta: 3 març 2019].
# Antoine Perset

Antoine Perset (Houilles, Yvelines], 10 d'abril de 1956) és un productor i director de cinema francès. És parella de l'actriu i ballarina espanyola Laura del Sol. El seu documental, Les trois derniers hommes, va guanyar un premi del jurat en la I edició de la Mostra de València.

## Filmografia selectiva
### Productor

* 2012: Les fauves, telefilm de José Pinheiro
* 2012: Nos chers voisins (sèrie de televisió)
* 2011: Une Femme Nommée Marie (Aux sanctuaires de Lourdes), espectacle de Robert Hossein (coproductor)
* 2010: Demain je me marie, telefilm de Vincent Giovanni
* 2009: Père et maire (sèrie de televisió) - 2 episodis : – La reconquête et – La passion de Marie-France
* 2008: Hold-up à l'italienne, telefilm de Claude-Michel Rome
* 2008: Père et maire (sèrie de televisió) - 1 episodi : Miracle à Ville-Grand !
* 2007: L'Hôpital (sèrie de televisió) (productor delegat - 6 episodis)
* 2007: Père et maire (sèrie de televisió) - 2 episodis : – Mariage à trois i – Nicolas
* 2006: Alex Santana, négociateur (sèrie de televisió) episodi : La cible
* 2005: À la poursuite de l'amour, telefilm de Laurence Katrian (productor delegat)
* 1999: Les Coquelicots sont revenus, telefilm de Richard Bohringer
* 1998: Un cadeau, la vie !, telefilm de Jacob Berger
* 1997: L'Enfant des Appalaches, telefilm de Jean-Philippe Duval (coproductor)
* 1997: La Passe Montagne, telefilm de Jean-Marc Seban
* 1996: Le propre de l'homme, telefilm de Marc Rivière

### Actor

* 1984: Paris vu par... vingt ans après (film en esquetxos) : secció 4 Rue du Bac de Frédéric Mitterrand

### Director

* 1982: Les trois derniers hommes: documental
* 1992: La Nuit de l'océan

## Referències

* ↑ Cómo Laura del Sol huyó de un jeque árabe que la quería para su harén, Libertad Digital, 18 de maig de 2018
* ↑ Betriu y Del Amo, menciones del Festival de Cine Mediterráneo, El País, 11 de novembre de 1980
# Toyotisme

El toyotisme és una forma d'organització científica de treball que va inventar l'enginyer japonès Taiichi Ohno. Va ser aplicat per primer cop per l'empresa Toyota l'any 1962 (d'aquí el nom). L'empresa empra una altra denominació per a referir-s'hi: SPT, de l'anglès Sistema de Producció de Toyota (Toyota Production System). És considerat com un mètode més de treball en cadena, emprat especialment en empreses constructores d'automòbils.

## Bibliografia

* Paul Jobin, « Du fordisme au toyotisme : l'État japonais en question », in La pensée comptable, Presses universitaires de France, Paris, 1998, p. 217-228.
# Trimont

Trimont és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 754 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Trimont tenia 754 habitants, 322 habitatges, i 199 famílies. La densitat de població era de 378,1 habitants per km².
Dels 322 habitatges en un 27% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,5% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 37,9% no eren unitats familiars. En el 35,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,8% tenia menys de 18 anys, un 4,2% entre 18 i 24, un 21,5% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 28,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.125 $ i la renda mediana per família de 40.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.682 $ mentre que les dones 21.667 $. La renda per capita de la població era de 19.819 $. Entorn del 9,6% de les famílies i l'11,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Trimont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Trimont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Trimorfa Protennoia

La Trimorfa Protennoia o Pensament Trimorf és un text gnòstic de la secta dels setians, el primer llibre del Còdex XIII dels Manuscrits de Nag Hammadi (NHC XIII, 35-50), escrit en llengua copta. Només es coneix aquesta versió.

## Contingut

Va ser escrit en el mateix període que l'Evangeli apòcrif de Joan i d'un estil literari semblant a l'Evangeli de Joan, sobretot en el pròleg. El títol es podria traduir com "El primer pensament que es troba en tres formes" (o també "les tres formes de pensament"). El text sembla que s'ha reescrit per incorporar-hi creences setianes, i el tractat hauria estat originàriament d'una altra secta gnòstica. El llibre consisteix en una explicació de la naturalesa de la Cosmologia i la Creació i dona una visió docètica de Jesús, no gaire corrent. És a dir, el text està escrit com si l'autor fos Déu (el primer pensament de tres). Com la majoria de llibres gnòstics, el contingut és extremadament místic, i n'augmenta la sensació el fet d'estar escrit en primera persona. El llibre sembla bastant difícil d'entendre, però aquesta n'era la intenció, ja que no tots els textos poden ser llegits pels no iniciats. Sembla estar escrit per a persones amb un elevat coneixement gnòstic. Diu:
| « | "Ara vet aquí que revelo els meus misteris als qui sou els meus germans, i els coneixereu tots" | » |
És important l'ús del número tres al text. Per una banda el títol, i l'estructura de l'obra en tres parts. A més, el tres s'utilitza amb freqüència: hi ha tres descensos del protagonista i la identitat del protagonista té tres formes. El número tres es repeteix moltes vegades dins del llibre.

## Referències

* ↑ Turner, John D. "Trimorphic Protennoia". A: The Nag Hammadi library in English. Leiden: E.J. Brill, 1996, p. 523 ISBN 9004088563

## Enllaços externs

* Turner, John D. Trimorphic Protennoia. The Nag Hammadi Library
# Trimosa

Trimosa fou una marca catalana de motocicletes, fabricades per l'empresa Triciclos, Motocicletas, S.A. a Manresa, Bages, durant els anys 60. L'empresa, situada al passatge Puigdeberenguer de Manresa, fabricava un model de 50 cc Sport, un turisme (senyora) i tricicles de repartiment. Va matricular 132 vehicles el 1964 i tretze el 1965.

## Referències

* 1 2 «La moto als Països Catalans». Fricandó motarra, 03-10-2008. [Consulta: 7 novembre 2010].
# Peülla

Una peülla, peüngla, unglot o pujola és la punta dels dits de les potes d'un mamífer ungulat, tant en el cas d'artiodàctils com de perissodàctils, enfortida per una capa gruixuda de queratina, que protegeix del desgast causat per la marxa. La peülla consisteix en una sola dura o gomosa, i una paret dura formada per una ungla gruixuda que envolta la punta del dit. El pes de l'animal és suportat per la sola i per la vora de l'ungla. Les peülles creixen contínuament i són constantment desgastades per l'ús.
La majoria d'artiodàctils (com les ovelles, cabres, cérvols, vaques, bisons i porcs) tenen dues peülles principals a cada pota, que conjuntament reben el nom unglot. Al País Valencià, la peülla del porc també rep el nom de piteu. La majoria d'animals amb unglot també tenen unes petites urpes més amunt de la pota.

## Referències

* ↑ «peüngla ». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «pujola», Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua
* ↑ «piteu», Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua
Viccionari
# Glacera de Blaitière

La glacera de Blaitière és una glacera del Massís del Mont Blanc. Ocupa el Circ glacial situat entre l'agulla du Plan i l'agulla de Blaitière, al centre del municipi de Chamonix.
La glacera de Blaitière baixa de l'Aiguille du Plan, amb una superficie de 0,7 km², una longitud de 1,1 km, un gruix menor de 30 m, un pendent mitjà del 40% que va des dels 2.550 m fins als 3.500 m.
És igualment una glacera regenerada, perquè principalment ve de les caigudes de seracs de la glacera del Plan.

## Referències

* ↑ «Glacier de Blaitière» (en anglès). [Consulta: 29 novembre 2020].
* ↑ «Camptocamp.org». [Consulta: 29 novembre 2020].
* ↑ «Glaciers du pays du Mont-Blanc». [Consulta: 29 novembre 2020].
* ↑ «Glacier de Blaitière : Custom Object : SummitPost». [Consulta: 29 novembre 2020].
# Valdelacasa de Tajo

Valdelacasa de Tajo és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 526 | 484 | 596 | 534 | 497 | 477 |
# Vasiľov

Vasiľov és un municipi del districte de Námestovo a la regió de Žilina, Eslovàquia, amb una població estimada a final de l'any 2017 de 828 habitants. Està situat al nord de la regió, a prop de el curs alt del riu Váh (conca hidrogràfica del Danubi), de les muntanyes Tatras i de la frontera amb Polonia.

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 1r abril 2021].
# Joan Francesc Aldobrandini

Joan Francesc Aldobrandini (en italià Giovanni Francesco Aldobrandini) va néixer a Florència (Itàlia) l'11 de març de 1545 i va morir l'11 de setembre de 1601 a Varaždin (Croàcia), a causa de les ferides produïdes en el camp de batalla. Era un príncep de Carpineto, fill de Jordi Aldobrandini (1508-1581) i de Margarida de Corno.
Nebot del cardenal Ippolito, quan aquest es convertí en Papa amb el nom de Climent VIII, el 1592, es va traslladar a Roma, on va ser nomenat governador del Borgo i castellà de Castel Sant'Angelo. Posteriorment, va assumir el càrrec de comandant de la guàrdia papal. Encara que era un home d'escassa formació va exercir una forta influència sobre el Papa i sobre el cardenal Pietro Aldobrandini. Va dirigir tres expedicions contra els otomans, i va portar a terme diverses missions diplomàtiques.
Va obtenir els comtats de Sarsina i Meldola i noves bonificacions en efectiu pel pontífex. El 1598 els seus ingressos van ascendir a 60.000 escuts l'any, i es va retirar dedicant-se exclusivament a administrar la seva fortuna, que encara ampliaria amb el suport del Papa. Però, el 1601 va participar encara en una nova expedició contra els turcs, en el transcurs de la qual va morir.

## Matrimoni i fills

Es va casar amb Olímpia Aldobrandini (1567-1637) princesa de Rossano Calabro, filla de Pere Aldobrandini (1525-1587) i de Flamínia Ferracci. El matrimoni va tenir set fills:
* Lucrècia, casada amb Marino Caracciolo, príncep d'Avellino.
* Silvestre, cardenal.
* Hipòlit, cardenal.
* Pere, duc de Parpineto, casat amb Carlotta Savelli.
* Margarida (1585-1646), casada amb Ranuccio Farnese (1569-1622).
* Helena (1587-1663), casada amb Antonio Carafa, Duc de Rocca Mondragone i de Traetto.
* Joan Jordi (1591-1637), príncep de Meldola i de Rossano, casat amb Hipòlita Ludovisi.

## Enllaços externs

* http://www.decarne.com Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* http://genealogics.org
* http://www.geneall.net
# Pieter Robert Rensenbrink

Pieter Robert Rensenbrink, més conegut com a Rob Rensenbrink, (Amsterdam, 3 de juliol de 1947; ibíd., 24 de gener de 2020) fou un futbolista neerlandès.

## Trajectòria

Nascut a Amsterdam, Rensenbrink començà la seva trajectòria al DWS, un club amateur de la seva ciutat, abans de traslladar-se a Bèlgica on defensà els colors del Club Brugge el 1969. Entre 1971 i 1980 jugà amb el RSC Anderlecht on tingué força èxit, destacant dues Recopes europees els anys 1976 i 1978 (i finalista el 1977) al costat del seu compatriota Arie Haan.
Fou membre de la selecció neerlandesa que arribà a les finals dels Mundials de 1974 i 1978. Entre 1979 i 1980 va deixar la selecció i l'Anderlecht, acabant la seva carrera als clubs Portland Timbers, de la NASL, i al Tolosa.
Fou nomenat per Pelé com un dels 100 futbolistes vius més importants el març del 2004.

## Referències

* 1 2 "Rob Rensenbrink – International Appearances". RSSSF. Consultat 13 juliol 2012.
* ↑ «Rensenbrink career stats». Football Database.eu. [Consulta: 13 juliol 2012].
Rob Rensenbrink amb la selecció neerlandesa - Caixes de navegació :
Selecció de futbol dels Països Baixos – Copa del Món de Futbol de 1974
1 Geels •
2 Haan •
3 van Hanegem •
4 van Ierssel •
5 Israël •
6 Jansen •
7 de Jong •
8 Jongbloed •
9 Keizer •
10 R. van de Kerkhof •
11 W. van de Kerkhof •
12 Krol •
13 Neeskens •
14 Cruijff (c) •
15 Rensenbrink •
16 Rep •
17 Rijsbergen •
18 Schrijvers •
19 Strik •
20 Suurbier •
21 Treijtel •
22 Vos •
Entrenador: Michels
Selecció de futbol dels Països Baixos – Copa del Món de futbol 1978
1 Schrijvers •
2 Poortvliet •
3 Schoenaker •
4 Van Kraay •
5 Krol •
6 Jansen •
7 Wildschut •
8 Jongbloed •
9 Haan •
10 R. Van de Kerkhof •
11 W. Van de Kerkhof •
12 Rensenbrink •
13 Neeskens •
14 Boskamp •
15 Hovenkamp •
16 Rep •
17 Rijsbergen •
18 Nanninga •
19 Doesburg •
20 Suurbier •
21 Lubse •
22 Brandts •
Seleccionador: Happel :
# Revista de Catalunya (1896-1897)

* Aquest article tracta sobre la publicació dels anys 1896-1897. Si cerqueu altres revistes homònimes, vegeu «Revista de Catalunya (desambiguació)».
La Revista de Catalunya que es va publicar mensualment a Barcelona de l'octubre del 1896 a l'abril de 1897 estava dirigida per Josep M.Rabassa. Era pràcticament tota redactada en català encara que admetia col·laboracions en castellà. Allunyada volgudament de temes polítics i dedicada als artístics i literaris, hi col·laboraren moltes de les figures més importants del moment.

## Referències

* ↑ «Revista de Catalunya (1896-1897)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Trofeu Luis Ocaña

El Trofeu Luis Ocaña (en castellà Trofeo Luis Ocaña) va ser una competició ciclista d'un sol dia que es va disputar a la província de Conca entre 1991 i 2000. La cursa va prendre el nom del ciclista espanyol Luis Ocaña, vencedor del Tour de França de 1973.
El primer vencedor fou Piotr Ugriúmov i Marino Alonso, amb dues victòries, fou qui més vegades la guanyà.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1991 | Piotr Ugriúmov | Santos Hernández | Martín Farfán |
| 1992 | Tony Rominger | Óscar de Jesús Vargas | Piotr Ugriúmov |
| 1993 | José Ramón Uriarte | Fernando Escartín | Juan Antonio Zarrabeitia |
| 1994 | Oliverio Rincón | José María Jiménez | José Ramón Uriarte |
| 1995 | Marino Alonso | José Jaime González | Félix García Casas |
| 1996 | David Etxebarria | Melcior Mauri | Daniel Clavero |
| 1997 | Marino Alonso | Igor González de Galdeano | Abraham Olano |
| 1998 | Elio Aggiano | Francisco Javier Cerezo | Óscar Freire |
| 1999 | José Luis Rebollo | Óscar Freire | Aitor Garmendia |
| 2000 | Óscar Sevilla | Haimar Zubeldia | Jon Odriozola |

## Referències

* ↑ «Trofeo Ocana / Cuenca (Esp) - Ex.». [Consulta: 21 agost 2021].
* ↑ Archives, Cycling. «Trofeo Luis Ocana» (en anglès). [Consulta: 21 agost 2021].
# Joan Francesc Dalmau Llagostera

Joan Francesc Dalmau Llagostera (Miralcamp, Pla d'Urgell, 4 d'abril de 1968) és un escriptor i poeta català. Ha publicat tant obra narrativa com poesia i, més recentment, obra teatral, i ha estat distingit amb diversos premis literaris.

## Biografia

Va començar la seva carrera artística als dotze anys en petits festivals i programes infantils de ràdio. Es reunia casualment amb amics amb els quals van muntar les anomenades Mostres de Música i Cançó. Va entrar a l'Institut i un any després en va sortir. Va passar un temps molt breu a l'Aula Municipal de Teatre de Lleida. Va presentar per primer cop les seves cançons a l'homenatge "Tot recordant a Xesco Boix", que té lloc a Balaguer l'abril del 1985. Mostra per primer cop les seves inquietuds literàries amb Transficció (1988), un breu recull de contes sense pretensions, força influenciat per la figura de Pere Calders i prologat per Xavier Macià. Fins dotze anys més tard no apareix la seva primera obra, el poemari "Només respiren" (Premi les Talúries, 2000).

## Obra
### Narrativa

* Transficció (1988)
* Per darrere i a les fosques (2001)
* Ni viu ni mort (2003)
* Carta (blanca) als fills (2004)
* Cupido i el misogin (2004)
* La pell dels altres (2006)
* La mort d'Abel Moustaki (2022)
* El mirall de Kalanos (2024)

### Poesia

* La malícia dels mots (2017)
* Només respiren (2000)

### Teatre

* El retrovisor (2011)

## Premis rebuts

* Premi de poesia "Les Talúries" (2000)
* Premi de narrativa Mn. Romà Comamala (2003)
* Premi de novel·la Ramon Roca Boncompte (2006)
* Premi de conte Alella a Guida Alzina (2007)
* Premi de teatre "La Carrova" (2009)
* Premi de narrativa Vila de Puçol (2023)

## Referències

* ↑ «Dalmau Llagostera, Joan Francesc». Portal de les lletres catalanes. Generalitat de Catalunya, departament de Cultura. [Consulta: 16 març 2015].
* ↑ Camps, Josep; Foguet, Francesc «Cartografia, cànon i patrimoni literaris al Pla d'Urgell». Mascançà. Revista d'estudis del Pla d'Urgell, 1, 2010, pàg. 17-30.
* ↑ Dalmau i Llagostera, Joan Francesc. Transficció (en català).
* ↑ «Argus», 11-03-2015.
* ↑ «La mort d'Abel Moustaki». Biblioteca Comarcal Jaume Vila, 21-04-2022. [Consulta: 20 desembre 2023].
* ↑ «Joan Francesc Dalmau enceta a Bellvís la seva gira literària». Comarques de Ponent, 08-03-2024. [Consulta: 16 abril 2024].

## Enllaços externs

* «Joan Francesc Dalmau Llagostera». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
* Perfil de l'autor a la Càtedra Màrius Torres
# Aquaporina 1

L'aquaporina 1, o AQP1, és una aquaporina característica del ronyó. No està regulada per l'hormona antidiürètica (ADH), però associada bàsicament amb el ronyó, s'ha localitzat:
* en el tub contornejat proximal
* en la porció recta del túbul proximal
* en la branca descendent estreta de la nansa de Henle
De manera addicional, també es troba en:
* les cèl·lules vermelles de la sang
* l'endoteli vascular
* el tracte gastrointestinal
* les glàndules sudorípares
* els pulmons.

## Referències

* ↑ «Fàrmacs amb els quals interactuen físicament amb Aquaporina 1, vegeu/editeu les referències a wikidata».
* 1 2 3 GRCh38: Ensembl release 89: ENSG00000240583 - Ensembl, May 2017
* 1 2 3 GRCm38: Ensembl release 89: ENSMUSG00000004655 – Ensembl, May 2017
* ↑ «Human PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Mouse PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Entrez Gene: AQP1 aquaporin 1 (Colton blood group)».