OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Wim De Vocht

Wim De Vocht (Turnhout, 29 d'abril de 1982) és un ciclista belga que fou professional del 2003 al 2012.
La seva germana Liesbet també s'ha dedicat professionalment al ciclisme.

## Palmarès

* 2000
** Campió de Bèlgica júnior en ruta
** 1r al Gran Premi General Patton i vencedor de 2 etapes
** Vencedor de 2 etapes als Tres dies d'Axel
* 2003
** 1r al Tour de Flandes sub-23

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2006. Abandona

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Á Eiðinum

El Á Eiðinum és un estadi de futbol d'usos múltiples situat en Vágur, Illes Fèroe. L'estadi té capacitat per a 3.000 espectadors i està equipat amb Gespa artificial. L'estadi alberga els partits de local del FC Suðuroy, equip de la 1. deild, la segona divisió d'Illes Fèroe

## Referències

* ↑ «Vesturi á Eiðinum - Soccerway». [Consulta: 12 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Europlan-online
* FC El seuðuroy Arxivat 2010-06-14 a Wayback Machine. L'Associació de Futbol del seuðuroy, actualment la parteix sud de l'illa Suduroy.
# Tetolet asiàtic

El tetolet asiàtic (Limnodromus semipalmatus) és una espècie d'ocell de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) que cria en praderies humides del sud de Sibèria, Mongòlia i nord de Manxúria, i passa l'hivern al Sud-est Asiàtic, les Filipines i el nord d'Austràlia.
# Can Marquès (el Bruc)

Can Marquès és una masia del Bruc (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia de planta rectangular, coberta a dues aigües. Te planta baixa i un pis. Ha sofert diverses ampliacions. En una part de l'edificació hi ha una terrassa coberta amb barana de ceràmica.
Es troba dintre d'un recinte tancat amb altres edificacions annexes a les que s'hi destaquen una pallissa construïda amb tapial i toves. La porta d'entrada d'aquest recinte té un acabament amb merlets, de maó vist.
A nivell del primer pis hi ha una galeria i terrassa amb balustrada de ceràmica vidriada.

## Història

Els propietaris són els hereus directes de qui va construir la primitiva masia.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Marquès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 octubre 2017].
# Salvador Brugués i Fontané

Salvador Brugués i Fontané (Sant Hilari Sacalm, 1964) és un cuiner català especialitzat en cuina a baixa temperatura i cuina al buit, que col·labora amb el Celler de Can Roca.
Va estudiar a l'Escola d'Hostaleria i Turisme de Girona i exerceix com a professor en aquest centre educatiu des del 1990. És amic des de jove del xef gironí Joan Roca i Fontané amb qui ha col·laborat al Celler de Can Roca. Junts han escrit uns llibres de cuina i compartit diversos projectes. Va participar com a coordinador del projecte «Rocook»: el desenvolupament d'una placa d'inducció destinada a la cuina al buit i baixa temperatura per a ús domèstic. Imparteix cursos d'especialització sobre la cuina al buit i a baixa temperatura. Ha estat ponent de congressos com a col·laborador del Celler de Can Roca a Madrid Fusión, Fòrum Gastronòmic, entre d'altres.

## Obres destacades amb Joan Roca

* La cocina al vacío (2003) de l'editorial Montagud Editores. Traduït a castellà, anglès, francès, alemany i italià.
* Cuina amb Joan Roca (2014)
* Cuina amb Joan Roca a baixa temperatura (2016)
* Cuina mare (2019)

## Referències

* ↑ Gilbert, T. «La cuina al buit, la precisió que busca el respecte a l'aliment». Ara, 22-10-2019.
* ↑ EP «El Celler de Can Roca llança un projecte de cuina a baixa temperatura». El País [Madrid], 15-03-2016. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Salvador Brugués» (en castellà). Congreso de Gastronomía y Salud, 01-11-2019. [Consulta: 1r febrer 2020].
* ↑ Soro, Selena «“Quan encapçales un restaurant com El Celler de Can Roca, l'hospitalitat és molt important, igual que ho és l'amistat”». Ara, 26-08-2018.
* ↑ Peré, Rita «Un aparell que actualitza l'antic xup-xup del foc lent». Ara, 18-03-2016 [Consulta: 2 febrer 2020].
* ↑ Trillas, Joan «Èxit del curs de cuina en línia dels Roca de la UdG - 20 juliol 2016». El Punt Avui, 20-07-2016, pàg. 10.
* ↑ Petit, Alfons «Joan Roca i la cuina de casa». Diari de Girona, 07-03-2019.
* ↑ «La tècnica de cuina al buit del Celler de Can Roca serà exportada a Cambrils». Diari Més, 16-11-2016. [Consulta: 1r febrer 2020].
* ↑ Roca, Joan; Brugués i Fontané, Salvador. Cuina amb Joan Roca : tècniques bàsiques per cuinar a casa. Barcelona: Planeta, 2014. ISBN 978-84-9708-264-8.
* ↑ Roca, Joan; Brugués i Fontané, Salvador. Cuina amb Joan Roca a baixa temperatura : descobreix una manera de cuinar més saborosa, més saludable. Barcelona: Planeta, 2016, p. 352. ISBN 978-84-664-2065-5.
* ↑ Roca, Joan; Brugués i Fontané, Salvador. Cuina mare: receptes senzilles i tradicionals per cuinar a casa. Barcelona: Columna, 2019, p. 220. ISBN 978-84-664-2484-4.
* ↑ Camps i Linnell, Jordi «La mare de totes les cuines». El Punt Avui, 11-03-2019, pàg. 41.
* ↑ Nerín, Gustau «'Cuina mare': Joan Roca reivindica la tradició familiar». El Nacional, 07-03-2019.
# Wim Bleijenberg

Wim Bleijenberg (Veenendaal, 5 de novembre de 1930-10 de gener de 2016) va ser un futbolista neerlandès que jugava en la demarcació de davanter.

## Internacional

Va jugar un total de tres partits amb la selecció de futbol dels Països Baixos. Va debutar el 19 d'abril de 1953 en un partit amistós contra Bèlgica que va posar fi a un resultat de 0-2 a favor del conjunt belga. El seu segon partit, també en qualitat d'amistós ho va disputar cinc mesos després contra Noruega. El seu tercer i últim partit el va jugar el 30 de maig de 1954 contra Suïssa, trobada que va posar fi a un marcador favorable a la selecció suïssa per 3-1.

## Clubs

| Club | Any | Partits | Gols |
| FC Wageningen | 1951 - 1952 | | 21 |
| VV Rigtersbleek | 1952 - 1956 | | |
| AFC Ajax | 1956 - 1960 | 79 | 46 |
| Blauw-Wit Amsterdam | 1960 - 1961 | 28 | 17 |
| Go Ahead Eagles | 1961 - 1963 | | |
| AGOVV Apeldoorn | 1963 - 1966 | | |

## Palmarès
### Campionats estatals

| Títol | Club | País | Any |
| Eredivisie | AFC Ajax | Països Baixos | 1957 |
| Eredivisie | AFC Ajax | Països Baixos | 1958 |
| Eerste Divisie | Blauw-Wit Amsterdam | Països Baixos | 1961 |

## Referències

* ↑ «Oud-speler Wim Bleijenberg overleden» (en neerlandès). AFC Ajax, 11-01-2016. [Consulta: 14 gener 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a footballdatabase
* Fitxa del jugador a national football teams (anglès)
# Tir amb arc als Jocs Olímpics d'estiu de 1920 - Ocell mòbil, 50 metres per equips

Tir amb arc als Jocs Olímpics d'estiu de 1920 :
| Ocell fix gran | homes |
| Ocell fix petit | homes |
| Ocell mòbil, 50 metres | homes |
| Ocell mòbil, 33 metres | homes |
| Ocell mòbil, 28 metres | homes |
| Ocell fix gran per equips | homes |
| Ocell fix petit per equips | homes |
| Ocell mòbil, 50 metres per equips | homes |
| Ocell mòbil, 33 metres per equips | homes |
| Ocell mòbil, 28 metres per equips | homes |
| < 1908 1972> |||||
La competició d'ocell mòbil, 50 metres per equips va ser una de les 10 proves de tir amb arc que es van disputar als Jocs Olímpics d'Anvers de 1920. Aquesta, com la resta de proves d'aquest esport, sols estava oberta a la participació masculina. Hi va prendre part dos equips formats per 8 arquers.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| BèlgicaAlphonse Allaert Hubert Van Innis Edmond De Knibber Louis Delcon Jérome De Maeyer Pierre Van Thielt Louis Fierens Louis Van Beeck | FrançaJulien Brulé Léonce Quentin Pascal Fauvel Eugène Grisot Eugène Richez Artur Mabellon Léon Epin Paul Leroy | |

## Resultats

| Posició | Equip | Puntuació | Puntuació | Puntuació | Puntuació | Puntuació | Puntuació | Puntuació | Puntuació | Puntuació |
| Posició | Equip | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Total |
| 1 | Bèlgica | 404 | 368 | 362 | 361 | 350 | ? | ? | ? | 2.701 |
| 2 | França | 380 | 365 | 350 | 311 | ? | ? | ? | ? | 2.493 |

## Referències

* Comitè Olímpic Belga. Olympic Games Antwerp 1920: Official Report (en francès), 1957.
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 16 de febrer 2009. [Consulta: 11 agost 2007].
# Asteròidies

Les asteròidies (Asteroideae) és una subfamília dins de la família botànica d'asteràcies (o asteraceae).
Subfamília cosmopolita subdividida en unes 20 tribus que comprenen uns 1.135 gèneres i 16.000 espècies.

## Característiques

* Capítols formats només per flòsculs o una combinació de flòsculs al centre i semilígules a la perifèria del capítol floral.
* Plantes sense làtex.
* Sovint amb olis i resines a les parts tendres.

## Taxonomia

El sinònim de tubuliflores es considera erroni i no està acceptat.

## Enllaços externs

* Taxonomia.
* Phylogeny and Systematic Position of Feddea (Asteraceae: Feddeeae): a Taxonomically Enigmatic and Critically Endangered Genus Endemic to Cuba.
# Can Marquès (Polinyà)

Can Marquès és un edifici del municipi de Polinyà (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Marquès està situat a la part alta de la població on va començar el primigeni de poblament, al voltant de l'església romànica de Sant Salvador de Polinyà. La seva fisonomia ha estat modificada en diferents ocasions, una de les quals ens ve senyalada per la data en una de les llindes- finestra sobre el portal d'entrada-. Actualment a partir d'un cos de planta quadrada i façana que sembla juxtaposada a l'edificació original, transcorre en sentit horitzontal, forma una planta baixa i un pis. La façana principal presenta simetria en la disposició del seus elements d'obertura disposant el repartiment de tres crugies. A la planta baixa, porta d'arc rodó de mig punt adovellat de perfecte estereotomia, així com finestres acuradament emmarcades. Al pis, habitatge noble, tres finestres emmarcades i ampit donen fe d'una de les possibles restauracions amb la data de 1679 entre l'anagrama cristià de IHS. Carener disposat en el mateix sentit de la façana i amb teulada a dues vessants, segurament de l'edifici anterior.

## Història

Segurament l'origen d'aquesta casa fos anterior al que ens indica la llinda de la finestra. La hipòtesi més real fora la seva ubicació en el nucli antic de la població que es va anar formant al voltant de l'església romànica.

## Referències

* 1 2 3 «Can Marquès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
# White Witch Doctor

White Witch Doctor és una pel·lícula dirigida per Henry Hathaway que fou estrenada el 1953 als Estats Units.

## Argument

1907. Ellen Burton (Susan Haywards) arriba al Congo com a infermera assignada a la Dra Maria en la missió local. A la seva arribada es troba el caçador John Douglas (Robert Mirchum) anomenat "Lonnie". Aquest està carregant el vaixell amb alguns animals salvatges destinats a parcs zoològics del món (un treball extremadament perillós i rendible per a l'època). Ellen es troba a l'Àfrica en honor i memòria del seu marit mort un any abans i que havia tingut el desig de curar els nadius.

## Repartiment

* Susan Hayward: Ellen Burton
* Robert Mitchum: John 'Lonni' Douglas.
* Walter Slezak: Huysman
* Mashood Ajala: Jacques
* Joseph C. Narcisse: Utembo
* Elzie Emanuel: Kapuka
* Timothy Carey: Jarrett
* Otis Greene: Bakuba boy
# Zenó d'Atenes

Zenó d'Atenes (en llatí Zenon, en grec Ζήνων) fou un metge grec atenenc. Va viure probablement al segle iv o al segle v. És esmentat a l'obra De Medicinis Expertis, que erròniament s'ha atribuït a Galè.

## Referències

* ↑ Zenon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1319
# La mansió de les ombres allargades

La mansió de les ombres allargades (títol original: House of the Long Shadows), és una pel·lícula de terror britànica dirigida per Pete Walker el 1983. Ha estat doblada al català.

## Argument

Un escriptor americà fa una aposta amb un amic i ha d'escriure una novel·la en 24 hores en una mansió al país de Gal·les. No obstant això, un cop en el lloc, s'adona que la casa no és tan deshabitada com sembla.

## Repartiment

* Vincent Price: Lionel Grisbane
* Christopher Lee: Corrigan
* Peter Cushing: Sebastian Grisbane
* Desi Arnaz Jr: Kenneth Magee
* John Carradine: Lord Grisbane
* Julie Peasgood: Mary Norton
* Sheila Keith: Victoria Grisbane
* Richard Todd: Sam Alyson
* Louise Enlish: Diane
* Richard Hunter: Andrew

## Al voltant de la pel·lícula

* Aquesta pel·lícula és l'última col·laboració entre Christopher Lee i Peter Cushing, una col·laboració començada l'any 1948 amb Hamlet. Junts, han rodat 21 pel·lícules entre 1948 i 1983.
* Aquesta obra és també l'última pel·lícula de Pete Walker.
* Adaptada de l'obra literària "Seven Keys to Baldpate" d'Earl Derr Biggers.

## Referències

* ↑ esadir.cat. [La_mansio_de_les_ombres_allargades La mansió de les ombres allargades]. esadir.cat.
* ↑ «Long Shadows». Allociné.
* ↑ http://www.imdb.com/title/tt0085693/trivia?ref_=tt_trv_trv
# Bama

«Bama» té aquests significats:
* Bama (Burkina Faso), ciutat de la província de Banwa a Burkina Faso
* Bama (Nigeria), ciutat, àrea de govern local (Local Government Area LGA) i emirat, a l'estat de Borno
* Departament de Bama, departament de la província d'Houet a Burkina Faso
# Can Marquès (Caldes de Malavella)

Can Marquès és una masia del municipi de Caldes de Malavella (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada al trencall a l'esquerra de la carretera de Caldes a Llagostera després de passar el trencall de Cassà.

## Descripció

Consta de tres plantes i una torre al costat lateral dret que no sobresurt en planta. A banda i banda hi ha dues edificacions annexes d'una gran senzillesa, que antigament eren cases de masover. Teulada a doble vessant amb ràfec de quatre fileres i teula àrab. Té les façanes arrebossades. A la principal hi ha un total de set obertures. A la planta baixa la porta principal és adovellada i de mig punt. A la primera planta, al centre hi ha una porta amb balcó en estil renaixentista, amb guardapols, llinda i impostes decorades amb uns animals fantàstics que semblen lleons. A la segona planta les obertures són de menor mida, també envoltades per una llinda de pedra, però molt més senzilles i sense decoració. Façana posterior amb nou finestres de diferents mides.

## Referències

* 1 2 3 «Can Marquès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].
# Der Kampf

Der Kampf (traduïble com a «La lluita») va ser un setmanari en llengua alemanya i francesa, publicat a Luxemburg pel Partit Comunista de Luxemburg entre 1920 i 1922.

## Història

Al final de la Primera Guerra Mundial i amb l'impacte de la Revolució d'Octubre de 1917, el Partit Socialista dels Treballadors va plantejar la qüestió de l'adhesió a la Tercera Internacional, com va passar amb tots els partits socialistes de l'època. Per promoure el seu punt de vista, l'ala esquerra del partit va publicar primer uns quants números de la revista Die Neue Jugend a la primavera de 1920 i després, a partir del 18 de novembre de 1920, el primer diari comunista del país, el Der Kampf. Wochenschrift der Kommunisten Luxemburgs («La lluita. Revista setmanal dels comunistes de Luxemburg»). El setmanari es publicava cada dissabte, després de sortir de l'impremta Ed Nimax, a un preu per unitat de 25 cèntims. Constava de quatre pàgines de tres columnes cadascuna i el responsable de la seva direcció davant dels jutjats civils va ser Ed Reiland.
El congrés decisiu de l'1 i 2 de gener de 1921 va acabar amb una escissió del partit, que es va constituir en el nou Partit Comunista de Luxemburg i es va adherir a la Tercera Internacional. A partir del 3 d'abril de 1921 va incloure el suplement Der Kommunistische Gewerkschaftler («El sindicalista comunista»). El vuitè número del periòdic es va subtitular Organ der Kommunistischen Partei Luxemburgs (Sektion der 3. Internationale) («Òrgan del Partit Comunista de Luxemburg [Secció de la tercera Internacional]») i va publicar un manifest del partit. Publicat tant en alemany com en francès, el periòdic es va preocupar mes d'informar sobre els debats teòrics del moviment comunista internacional, els avantatges de la Tercera Internacional i el desenvolupament de la Revolució d'Octubre per a la necessitat de la partit Comunista que no pas de la situació social de Luxemburg. Ja a partir del primer número va aparèixer com a fulletó un reportatge en sèrie escrit per Jempi Krier denominat «Was ich in Russland sah» ("El que vaig veure a Rússia").
Després de la derrota de la vaga de març de 1921, el moviment obrer luxemburguès es va veure molt afeblit. El 13 de juliol, el la direcció del setmanari va notificar que dos números no es podien publicar i, el gener de 1923, va notificar que calia aturar la publicació pels alts nivells d'endeutament. Fins al 1924, el diari Volkstribrüne de Metz va cedir regularment dues columnes als comunistes luxemburguesos. L'1 de maig de 1925 va haver un nou intent de crear un periòdic comunista, aquesta vegada de periodicitat mensual i encara més anti-sistema, el Die Proletenfaust. Organ der Kommunistischen Partei Luxemburgs, que també es va quedar sense diners després de cinc números i el partit va romandre sense òrgan de premsa fins a la publicació d'Arbeiterstimme («Veu obrera»).

## Referències

* 1 2 3 Hilgert, Romain. «Der Kampf». A: Zeitungen in Luxemburg 1704-2004 (en alemany). Luxemburg: Govern de Gran Ducat de Luxemburg - Servei d'Informació i Premsa, 2004, p. 96. ISBN 978287991351.
# Sayyid Kàzim Raixtí

Sayyid Kàzim Raixtí (Rasht, Pèrsia, 1798 - Karbala, Iraq, 1843) fou cap de l'escola islàmica dels xaykhis, fundada per Xaykh Àhmad al-Ahsaí, del que fou el deixeble preferit i al que va succeir com a líder a la seva mort el 1826. Va tenir una direcció teològica eficient i personalment va poder evitar el saqueig dels seus béns quan el seu amic Najib Paixà, governador otomà de Bagdad, va saquejar Karbala el 1843. Va morir poc després, el mateix 1843 i el va succeir el seu deixeble Hajjí Muhàmmad Karim-Khan Kirmaní, tot i que un altre deixeble, Alí Muhàmmad Xirazí, es va declarar 'el Báb' que va originar a la seva mort la Fe bahà'í, arrossegant la major part dels xaykhis.

## Vegeu també

* Muhammad Husayn Bushrui

## Bibliografia

* ↑ H. Corbin, L'École shaykhie en théologia shiite, Teheran, 1967.
# Xalet Gual Villalbí

El Xalet Gual Villalbí és una obra noucentista de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El xalet, construït el 1932 per a l'economista i ministre franquista Pere Gual i Villalbí, és el número XIV situat dins la urbanització de s'Agaró iniciada el 1916 per Josep Ensesa i Pujades i continuat pel seu fill Josep Ensesa i Gubert que confia tot el projecte a l'arquitecte Rafael Masó i Valentí (1880-1935). La parcel·la limita amb el camí de ronda i l'avinguda Sa Conca.
Es tracta d'una casa de planta baixa i pis, amb un semisoterrani a manera de sòcol que emfatitza la cantonada sobre el camí de ronda i la plaça del Mirador, amb galeries laterals a nivell de planta baixa. Es conserva en bon estat.

## Referències

* ↑ «Xalet Gual Vilalbí / Xalet Soler». Col·legi d'arquitectes de Catalunya. [Consulta: 6 setembre 2020].
* 1 2 «Xalet Gual Villalbí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Zenòfanes

Zenòfanes (en llatí Zenophanes, en grec antic Ζηνοφάνης) fou un escriptor grec, mencionat dues vegades per Ateneu de Naucratis.
Sembla que va escriure una obra sobre parentius personals anomenada τὸ συγγενικόν. Estrabó l'anomena Zenòfanes i també apareix aquest nom en alguna inscripció, però algun erudit proposa canviar el nom per Xenòfanes.

## Referències

* ↑ Zenophanes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1321
# La conquista de Albania

La conquista de Albania és una pel·lícula espanyola dirigida per Alfonso Ungría.

## Argument

El senyor Luis de Beaumont, germà de Carles II de Navarra, torna a la seva terra després de les derrotes davant el rei de França. Però la seva ambició el porta a una nova aventura a l'altre extrem de la Mediterrània i encapçala una expedició militar a Albània per conquerir aquella terra per als espanyols. Ja que Albània era una part del dot de la muller de Luis, semblava com una idea raonable a l'època. L'expedició i la seva batalla final són el tema d'aquesta pel·lícula històrica.

## Repartiment

* Xabier Elorriaga: Luis de Beaumont
* Klara Badiola: Juana d'Anjou
* Chema Muñoz
* Walter Vidarte
* Ramón Barea
* Patxi Bisquert
* Karla Calparsoro
* Félix Rotaeta

## Referències

* ↑ filmaffinity. La conquista de Albania (en castellà). filmaffinity.
* ↑ La conquista de Albania (en anglès).
* ↑ fotogramas. La conquista de Albania (en castellà). fotogramas.

## Enllaços externs

* Una mica d'història (castellà)
* Artículo de prensa sobre la película (castellà)
# Territ rogenc

El territ rogenc (Calidris subruficollis) és una espècie d'ocell de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) que alguns autors consideren l'única espècie del gènere Tryngites (Cabanis, 1857). En estiu habita la tundra al nord d'Alaska i de Yukon i a les illes Wrangel, Banks, Melville, Bathurst, Devon, Jenny Lind i Rei Guillem. En hivern habiten costes i aiguamolls del sud del Brasil, Uruguai i nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ Territ rogenc a CERCATERM Rev. 26/02/2012
# Can Reixac

«Can Reixac» té aquests significats:
* Can Reixac (l'Ametlla del Vallès), masia de l'Ametlla del Vallès (Vallès Oriental)
* Can Reixac (Llampaies), masia de Llampaies (Alt Empordà)
* Can Reixac (Mieres), masia de Mieres (Garrotxa)
* Can Reixac (Sant Gregori), masia de Sant Gregori (Gironès)
* Can Reixac (Vilassar de Mar), casa de Vilassar de Mar (Maresme)
# Dipsògen

Un dipsògen és un agent que causa set. (Del grec dypsa, "set" i el sufix -gen, "crear") La set és una percepció subjectiva que proporciona la necessitat a humans i animals de prendre líquids.

## Fisiologia

Una sèrie d'hormones crea la sensació de necessitat d'ingerir líquid.
Es considera l'angiotensina II un potent dipsògen, i és un dels productes més importants de la via renina-angiotensina, mecanisme homeostàtic biològic per a la regulació dels electròlits i l'aigua en el flux sanguini i els teixits alimentats per aquest.
El sistema d'angiotensina cerebral (ANG II i III) se sap que té un paper important en el control central de la funció cardiovascular i l'homeòstasi de l'aigua corporal. Una sèrie de components del sistema d'angiotensina que inclouen pèptids actius, precursors, enzims sintètics i receptors s'han localitzat a nuclis cerebrals específics, incloent el nucli paraventricular (PVN) de l'hipotàlem.

## Referències

* ↑ J. W. Harding, L. L. Jensen, J. M. Hanesworth, K. A. Roberts, T. A. Page, J. W. Wright «Release of angiotensins in paraventricular nucleus of rat in response to physiological and chemical stimuli» (en anglès). American Journal of Physiology-Renal Physiology, 262, 01-01-1992, pàg. F17-F23. DOI: 10.1152/ajprenal.1992.262.1.F17.

## Enllaços externs

* 'Fluid Physiology' by Kerry Brandis (from http://www.anaesthesiamcq.com)