OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Pere Trilla

Can Pere Trilla és una casa d'Almoster (Baix Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, situat entre mitgeres al carrer Major. Es tracta d'una construcció de tres altures, molt austera. Presenta la façana arrebossada, amb alguns despreniments i desperfectes. Destaca el portal d'accés i el balcó amb volada de pedra i barana metàl·lica.

## Referències

* ↑ «Can Pere Trilla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2018].

## Enllaços externs

* «Can Pere Trilla». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Capità Nemo

El capità Nemo (del llatí nemo, 'ningú'), comandant del submarí Nautilus, és el protagonista de la novel·la de Jules Verne Vint mil llegües de viatge submarí i un dels personatges de L'illa misteriosa.
A Vint mil llegües de viatge submarí, Nemo, home culte i gran enginyer, és un personatge ombrívol i misteriós que amaga la seva veritable identitat darrere d'un nom que al·ludeix a l'episodi d'Ulisses i Polifem a l'Odissea. Obsessionat per un misteriós passat, el qual no es revela, ha renunciat a viure en societat i recorre els mars en un afany de recerca científica (les exploracions del submarí Nautilus), de justícia (ajuda als revolucionaris grecs en la seva lluita d'emancipació respecte a Turquia) i de venjança (es dedica a enfonsar navilis que porten la bandera d'Anglaterra). A Vint mil llegües de viatge submarí, Nemo i la seva lleial tripulació semblen suïcidar-se i enfonsar-se en els remolins del Maelstrom.
El seu misteri és descobert en L'illa misteriosa: és en realitat el príncep Dakkar, fill d'un rajah indi i nebot de Tipu Sahib, personatge real.

## Vegeu també

* Buscant en Nemo

## Enllaços externs

* Capità Nemo (català)
* La biblioteca del Capitán Nemo (castellà)
* La mystérieuse mort du Capitaine Nemo... Arxivat 2012-03-28 a Wayback Machine. (francès)
# Capità Conan

Capità Conan (títol original: Capitaine Conan) és una pel·lícula francesa de Bertrand Tavernier, estrenada l'any 1996. La seva acció té lloc durant i immediatament després de la Primera Guerra Mundial en el Front dels Balcans. Es tracta d'una adaptació de la novel·la homònima Capità Conan de Roger Vercel. Ha estat doblada al català.

## Argument

El capità Conan és un guerrer en el real sentit del terme: no només lluita d'una manera excepcional sinó el fet de viure en guerra el fa viure intensament. Els Balcans, fins al setembre de 1918 són un dels teatres de la guerra de trinxeres. La presa de la muntanya Sokol, una de les últimes grans batalles de la guerra, precipita la rendició de Bulgària i ofereix a l'exèrcit d'Orient, sota el comandament de Franchet d'Esperey, una vasta bretxa cap al territori austrohongarès.
Al cap d'una cinquantena de soldats heroics, trets majoritàriament de presons militars, Conan (Philippe Torreton) batalla a la manera de les Sioux i fa tremolar els enemics. Amb el seu « cos franc », hi va a ganivet: « On lui voyait le blanc des yeux au frère et on le crevait en foutant la verte à tout le régiment...... »

## Repartiment

* Philippe Torreton: Capità Conan
* Samuel El Bihan: Norbert
* Bernard Le Coq: Tinent de Scève
* Catherine Rich: Madeleine Erlane
* François Berléand: Manant Bouvier
* Claude Rich: General Pitard de Lauzier
* André Falcon: Coronel Voirin
* Claude Brosset: Pare Dubreuil
* Crina Muresan: Ilyana
* Cécile Vassort: Georgette
* François Levantal: Forgeol
* Pierre Val: Jean Erlane
* Roger Knobelspiess: Major Cuypene
* Frédéric Pierrot: Cap de tren
* Jean-Claude Calon: Oficial Loisy
* Laurent Schilling: Beuillard
* Jean-Yves Roan: Rouzic
* Philippe Héliès: Grenais
* Tonio Descanvelle: Caboulet
* Eric Savin: Armurier
* Olivier Loustau: Mahut
* Jean-Marie Juan: Lethore
* J.P. Monaghan: Major anglès
* Laurent Vaixell: Soldat Perrin
* Tervelt Nikolov: Soldat bulgar
* Eric Dufay: Tinent Fideli
* Philippe Frécon: Cuistot Ménard

## Premis i nominacions

* Premis Méliès 1996
* 22e cerimònia dels César:
* Millor director – Bertrand Tavernier (ex-æquo amb Patrice Leconte per Ridicule)
* Millor actor – Philippe Torreton
* Millor film – Bertrand Tavernier (director), Frédéric Bourboulon i Alain Sarde (productors)
* Millor guió – Jean Cosmos i Bertrand Tavernier
* Millors decorats – Guy-Claude François
* Millor vestuari – Agnès Evein i Jacqueline Moreau
* Millor so – Michel Desrois i Gérard Lamps
* Millor esperança masculina – Samuel el Bihan / Philippe Torreton
* 1996: Sant Sebastià: Esment Especial
* 1997: Premis del Cinema Europeu: Nominada a millor pel·lícula i actor (Torreton)

## Crítica

* "Espectacular al·legat antibel·licista"
* "Intens drama (...) esplèndides interpretacions"

## Referències

* ↑ «Capità Conan». esadir.cat.
* ↑ «Capitaine Conan». The New York Times.
* ↑ «Capitaine Conan». Allociné.
* ↑ Ocaña, Javier «Capitán Conan». Cinemanía.
* ↑ Morales, Fernando «Capitán Conan». El País.
# Can Roca (Corbera de Llobregat)

Can Roca és una masia del municipi de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

Masia situada prop de "Can Rigol", de planta guanyada amb dos portals units amb el mur que voreja el camí de Sant Ponç. Els portals són obra de rajol d'arc escarser. El pati té dos accessos, i com gairebé totes les masies de la contrada, un rellotge de sol al pany de paret del pis que mira al Sud.
El cos de l'edifici damunt els antics corrals hi ha una galeria amb arcades, també típica, de mig punt, sobreposada posteriorment als baixos primitius. Paviment de cairons de terrissa ditejats. Llar de foc exempta, amb bancs.

## Història

Si bé la data de construcció de la masia, tal com la veiem avui, cal referir-la al 1779, tal com ve marcada en la pedra del fornall de la casa, el seu origen és anterior, ja que donà el nom a la contrada "Cases d'en Roca", que avui es diu l'Amunt.
Es mantingué el llinatge fins que Pere Roca i Cases vengué, el 1968, la finca (17 ha i la casa) a Eugeni Vélez i Troya (Balmes, 64, Barcelona).

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Barri de l'Amunt». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Can Roca (Sant Climent Sescebes)

Can Roca és una casa de Sant Climent Sescebes (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Sant Climent, al sud del nucli antic del municipi, amb la façana principal orientada al carrer d'Espolla.
Edifici entre mitgeres de planta rectangular, amb pati a la part posterior i la coberta de teula de dues vessants. Està distribuït en planta baixa i pis. La façana principal presenta, a la planta baixa, dos grans portals d'arc rebaixat bastits amb maons, tot i que un d'ells ha estat tapiat i transformat en finestra. A l'extrem de tramuntana del parament s'obrí el portal d'accés per vianants, rectangular i fet de maons. Al pis, les obertures es corresponen amb tres senzills balcons exempts amb els finestrals rectangulars emmarcats també amb maons. La façana està rematada per un ràfec de dents de serra sostingut amb petites mènsules.
La construcció està construïda amb pedra de diverses mides disposada irregularment. A les cantonades hi ha algunes pedres desbastades.

## Referències

* 1 2 3 «Can Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Can Roca (Olot)

Can Roca és una casa modernista d'Olot (Garrotxa).

## Descripció

És un casal amb tres façanes destacables situades a la plaça del Conill, carrer Major i Baixa del Tura. Té planta rectangular i teular a quatre aigües. Disposa de planta baixa i tres pisos.
A la planta baixa actualment hi ha locals comercials però a començaments del segle XX estaven ocupades per un establiment bancari amb unes boniques reixes que feien joc amb les de l'entrada i en fer remodelacions, per posar un nou comerç, foren venudes i instal·lades a la porta d'una casa al carrer Baixa Madoixa.
El primer i segon pis tenen balconades sustentades per mènsules amb decoracions florals i baranes bombades amb flors a les juntures. El tercer pis té finestres.
Totes les obertures de la casa foren decorades amb àmplies motllures amb flors i fullatges fets d'estuc i amb plaques de bronze. La cornisa se sustenta mitjançant bigues rematades amb motius florals. La façana va ser estucada i a la planta baixa i els angles de l'edifici es va optar per posar una imitació de la pedra.
A la façana nord es conserva una placa vidriada amb les següents dates: 1616 i 1907.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Carolena Carstens

Carolena Jean Carstens Salceda (18 de gener de 1996; Winfield, Illinois, Estats Units) és una practicant de taekwondo que va representar a Panamà als Jocs Olímpics de Londres 2012. Posseeix doble nacionalitat panamenya i estatunidenca, actualment resideix en Glen Ellyn (Illinois).

## Trajectòria

El 2011, Carstens va participar en el Campionat Panamericà, on va guanyar plata en la categoria juvenil -52 kg, perdent davant la nord-americana Deireanne Morales en la final. Posteriorment va veure acció en el Panamericà de classificació olímpica de Taekwondo de 2011 al novembre d'aquest any, acabant en quart lloc.
Més tard va aconseguir obtenir una de les quatre passades "wild card" per als olímpics, com la 13a en el rànquing de la categoria -49 kg, convertint-se en la primera atleta olímpica per Panamà en aquesta disciplina i la segona més jove a participar en uns jocs olímpics per Panamà després de la nedadora Eileen Coparropa.
Va ser l'atleta més jove en tots els JJOO de 2012. Va perdre el seu primer combat amb marcador 7?2 davant l'eventual finalista, l'espanyola Brigitte Yagüe i després va perdre en repechaje davant la mexicana María del Rosario, també 7-2.

### 2016

Durant el seu pas pel Preolímpic Mexico Open Taekwondo Championships 2016, celebrat del 10 a l'11 de març, Carstens es va enfrontar en la primera ronda a la costa-riquenya Karina Brade, a qui va derrotar per 12-0; seguit va vèncer a la veneçolana Adriana Martínez per 1-0, victòria que li permet disputar a la final del preolímpico en la categoria -57 quilos. Després d'aclaparar a la colombiana Doris Patiño 10-0 en la final va obtenir la medalla daurada, disputat en Estadi Olímpic d'Aguascalientes, Mèxic i de pas, va classificar cap als Jocs Olímpics de Rio 2016.
Sense cap dubte, Carstens va ser una de les més sòlides competidores del certamen Preolímpic de Taekwondo, acabant invicta en tres combats, acumulant 23 punts i 0 en contra.

## Referències

* 1 2 «Glen Ellyn teen fights for Panama in summer Olympics». Daily Herald, 27-05-2012. [Consulta: 1r agost 2012].
* ↑ Schmid, Scott «Youngest challenger and Glen Ellyn resident Carstens expects to medal». The Associated Press, 24-07-2012 [Consulta: 4 novembre 2012]. Arxivat 2016-03-14 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-14. [Consulta: 7 març 2017].
* 1 2 «Profile at TaekwondoData». TaekwondoData. [Consulta: 1r agost 2012].
* ↑ «Cambodia, Mali, Panama, Iemen earn one wild card each for London Olympic Taekwondo Competition». WTF, 17-04-2012. Arxivat de l'original el 2016-03-14. [Consulta: 1r agost 2012].
* ↑ «Carolena Carstens». Homeschool University. Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 1r agost 2012].
* ↑ «Carolena Carnstens va donar l'últim!». El meu Diari, 08-08-2012. Arxivat de l'original el 2013-01-29. [Consulta: 9 agost 2012].
* ↑ «PANAM Qualification Tournament 2016 for the Games of the XXXI Olympiad», 01-03-2016. [Consulta: 14 març 2016].
# Can Manich (Montmeló)

Can Manich és una casa eclèctica de Montmeló (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa envoltada de jardí. Consta de planta baixa i pis. Les cobertes són de teula àrab acabades amb una potent cornisa. Les façanes estan arrebossades i coronades per un entaulament que incorpora a la planta baixa els buits pel desguàs de les terrasses i en el pis els de ventilació de la coberta. Les obertures són de proporcions verticals i estan emmarcades amb engaltats. Els tancaments de les finestres són de fusta, persianes de llibret. La planta baixa està composta en forma d'angle recte amb un cos poligonal que sobresurt al centre on hi ha la porta principal. La planta pis és molt més petita que la planta baixa i té la mateixa forma poligonal que el cos on hi ha l'accés principal.
La tanca del jardí és el mur de còdols de perfil recte coronat per una filada de totxo. Al damunt hi ha unes senzilles baranes de ferro forjat subjectades a petits pilars de maó.

## Història

Aquesta casa està situada al peu del turó de la Bandera, a la zona nord-est del nucli urbà. En un barri format majoritàriament per cases aïllades envoltades de jardí.

## Referències

* 1 2 3 «Can Manich». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Caper

Caper és el nom dels següents personatges:
* Caper d'Elis, antic atleta grec.
* Flavi Caper, escriptor romà.
# Capel·la

«Capel·la» té aquests significats:
Onomàstica:
* Capel·la (cognom)
* Marcià Mineu Fèlix Capel·la (Martianus Mineus Felix Capella), escriptor llatí
* Estatili Capel·la, cavaller romà
# Capensibufo

Capensibufo és un gènere d'amfibis de la família dels bufònids amb només dues espècies.

## Taxonomia

| Nom comú | Nom binomial |
| | Capensibufo rosei (Hewitt, 1926) |
| | Capensibufo tradouwi (Hewitt, 1926) |

## Referències

* «Amphibian Species of the World - Capensibufo». [Consulta: 11 abril 2008].
# Cantó de Solesmes

El cantó de Solesmes és una divisió administrativa francesa, situada al departament del Nord i la regió dels Alts de França.

## Composició

El cantó de Solesmes aplega les comunes següents :
* Beaurain
* Bermerain
* Briastre
* Capelle
* Escarmain
* Haussy
* Montrécourt
* Romeries
* Saint-Martin-sur-Écaillon
* Saint-Python
* Saint-Vaast-en-Cambrésis
* Saulzoir
* Solesmes
* Sommaing
* Vendegies-sur-Écaillon
* Vertain
* Viesly

## Història

Llista de consellers generals successius :
| Date d'elecció | Identitat | Partit |
| 2004- | Georges Flamengt | PS |
| Les dades anteriors no són conegudes. |||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | - | - | - | - | 16.216 | 16.229 |
# Cantó de Sompuis

El cantó de Sompuis és un cantó francès del departament del Marne, situat al districte de Vitry-le-François. Té 13 municipis i el cap és Sompuis.

## Municipis

* Bréban
* Chapelaine
* Coole
* Corbeil
* Dommartin-Lettrée
* Humbauville
* Le Meix-Tiercelin
* Saint-Ouen-Domprot
* Saint-Utin
* Sommesous
* Sompuis
* Somsois
* Soudé

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1964 | Alphonse Bergaut | Radical |
| 1964-1994 | James Menuel | SFIO, després divers droite, després UDF-CDS |
| 1994- | Claude Paul | Divers droite, després UDF, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 2.581 | 2.749 | 2.368 | 2.340 | 2.258 | 2.155 | 2.171 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Carinacea

Els carinacis (Carinacea) són una infraclasse d'equinoïdeus de la subclasse Euechinoidea. Aquesta infraclasse va ser creada per reunir tots els eriçons de mar regulars amb dents corbades; els irregulars derivarien d'ells.
Aquest grup conté la gran majoria dels eriçons regulars actuals; els únics grups abundants a poca fondària no inclosos dins els carinacis són els Diadematidae i els Echinothuriidae.

## Taxonomia

* Superordre Calycina Gregory, 1900
** Ordre Phymosomatoida Mortensen, 1904 †
** Ordre Salenioida Delage & Hérouard, 1903 - 1 família actual
* Superordre Echinacea Claus, 1876
** Ordre Arbacioida (Gregory, 1900) - 1 família actual
** Ordre Camarodonta (Jackson, 1912) - 8 famílies actuals
** Ordre Stomopneustoida (Kroh & Smith, 2010) - 2 famílies actuals (monoespecífiques)
** Famille Glyphopneustidae Smith & Wright, 1993 †
* Família Hemicidaridae Wright, 1857 †
* Família Orthopsidae Duncan, 1889 †
* Família Pseudodiadematidae Pomel, 1883 †

## Galeria

* Phymosoma granulosum (Phymosomatoida)
* Salenocidaris hastigera (Salenioida)
* Arbacia lixula (Arbacioida)
* Paracentrotus lividus (Camarodonta)
* Stomopneustes variolaris (Stomopneustoida)
* Hemicidaris intermedia (Hemicidaridae)

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Carinacea». [Consulta: 8 octubre 2020].
* ↑ «Carinacea - Natural History Museum». [Consulta: 8 octubre 2020].
# Carlo Collodi

Carlo Collodi (pronunciació en italià: /ˈkarlo kolˈlɔːdi/) (Florència, 24 de novembre de 1826 - Florència, 26 d'octubre de 1890) fou un escriptor i periodista italià. Nascut com a Carlo Lorenzini, és conegut sobretot per haver creat el personatge de Pinotxo.

## Biografia

Nascut en una família molt humil, els seus pares eren un cuiner i una mestra d'escola, de molt petit va ser enviat a viure amb una tieta que residia a la vila de Collodi, en plena Toscana. Els bons records d'infantesa que guardà d'aquest poblet el van impulsar a emprar el nom Collodi com a pseudònim. La seva primera escola va ser l'elemental del poble. Després va estudiar al seminari de Val d'Esa i més tard als Escolapis de Florència.
El 1848 es va unir al moviment d'independència i unificació italianes, a les ordres de Mazzini. Després d'estar un parell d'anys treballant com a empleat en una gran llibreria de Florència, comença a treballar com a periodista i ja fa ús del seu pseudònim, Collodi. Amb l'ajuda del seu germà Paolo, que havia aconseguit una bona posició social en ser nomenat director d'una empresa de manufactures, funda aquell mateix any 1848 un diari satíric anomenat Il Lampione. Però serà clausurat l'any següent quan el primer intent d'independència fracassa i torna el Gran Duc Leopoldo.
Després de la clausura del seu diari, Collodi treballa en un diari dedicat exclusivament al món del teatre anomenat Scaramuccia. El 1856 escriu el seu primer llibre titulat Un romanzo in vapore. Da Firenze a Livorno. Guida istorico-umoristica. Aquest llibre el seguí Gli amici di casa. El 1859 tornà a participar en la segona revolta per la independència i unificació d'Itàlia. En aquesta ocasió, la revolta prospera i el Piemont s'annexiona a la Toscana. Això suposa nous aires de llibertat i Collodi pot tornar a obrir el seu diari satíric, Il Lampione, onze anys després de la seva clausura.
Collodi continua la seva tasca literària i escriu algunes obres de teatre i novel·letes d'escàs interès literari. El 1875 comença la seva aventura com a autor de llibres infantils. El seu primer treball en la literatura infantil serà l'excel·lent traducció d'un recull de faules franceses titulat I racconti delle fate, 1875. La tasca li va ser encarregada per l'editorial Piaggi. El llibre va tenir una gran acollida i Collodi comença a crear ell les seves pròpies històries infantils. Com a autor infantil, les seves primeres creacions van ser els set volums de textos educatius que estan protagonitzats per l'entranyable Giannetino (Joanet). Les aventures d'en Giannetino van tenir una excel·lent i es van convertir en els llibres de text més utilitzats en les escoles primàries de tot Itàlia. Collodi escrigué els set volums entre els anys 1877 i 1890.

## Vegeu també

* Les aventures de Pinotxo
# Carrer de l'Índia (Alcover)

El Carrer de l'Índia és una via pública d'Alcover (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El carrer de d'Índia presenta una estructura peculiar, en forma d'ela. Comunica amb els carrers de la Costeta i de Sant Antoni. És un carrer molt interessant, a més, pels edificis que el formen, els més importants del quals són Ca Ballester i Ca la Senyora Gran. Aquesta cases donen al conjunt del carrer una unitat urbanística que el fa un dels més agradables de l'antic nucli urbà d'Alcover.

## Història

Aquest carrer era conegut a l'època medieval com carrer del jueus, motiu pel qual hom pensa en la possibilitat que realment correspongués a un barri jueu Posteriorment va rebre el nom de carrer dels Tints (per la torre dels Tints, que es troba a l'angle del carrer). El nom actual li vé donat pel casament del propietari d'una de les principals cases del carrer amb una indígena, quan va anar a Amèrica.

## Referències

* 1 2 «Carrer de l'Índia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2018].
# Cantó de Verneuil-sur-Seine

El cantó de Verneuil-sur-Seine és un cantó francès del departament d'Yvelines, situat al districte de Saint-Germain-en-Laye i al districte de Versalles. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Les Alluets-le-Roi
* Crespières
* Davron
* Feucherolles
* Médan
* Morainvilliers
* Noisy-le-Roi
* Orgeval
* Saint-Nom-la-Bretèche
* Triel-sur-Seine
* Verneuil-sur-Seine
* Vernouillet
* Villennes-sur-Seine

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-214 du 21 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département des Yvelines
# Casa Salvador Mota

La Casa Salvador Mota és una obra eclèctica de Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa i dos pisos amb terrat. La façana presenta una composició simètrica i de gran simplicitat formal, dintre d'un llenguatge eclèctic. L'interès de l'obra se centra fonamentalment en el seu valor tipològic de casa d'eixample vuitcentista d'una crugia.

## Història

La Casa Mota està situada en el sector de l'eixample vuitcentista de Sant Sadurní centrat en el carrer del Raval. El projecte, conservat a l'arxiu de l'Ajuntament i signat pel mestre d'obres Pere Buqueres, data del 14 de juny de 1884 i fou aprovat el 20 de juny de 1884. La construcció es va realitzar entre els anys 1884-1885.

## Referències

* 1 2 «Casa Salvador Mota». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Casa Salvador Mota Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Casal dels Cescomes

El Casal dels Cescomes és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

A la façana que dona la carrer de la Nau, amb accés pel número 8, l'edifici té tres pisos d'alçada, on mostra dos arcs de mig punt.
A la façana del carrer de la Destral -on l'accés és al número 4-, té dos pisos d'alçada i un ampli pati a la planta baixa i cinc portes d'arc de mig punt encastades, de les quals tan sols dues s'empren actualment com a portes d'entrada a l'edifici.

## Referències

* 1 2 «Casal dels Cescomes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].