OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Xacó (Sant Feliu de Buixalleu)

Can Xacó és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada, orientada al sud est, situada al barri de Gaserans, dins el terme municipal de Sant Feliu de Buixalleu.
L'edifici, de planta baixa, dos pisos i golfes, està cobert per una teulada a doble vessant, amb el vessant dret, més allargat. Totes les obertures de la façana són en arc pla, excepte la obertura triple de la galeria amb balaustrada que hi ha al segon pis, a la part esquerra. Al costat dret, hi ha la pallissa, que segurament seria un afegit posterior, amb la porta de la planta baixa en arc rebaixat, i la del pis en arc de mig punt. A les golfes, un ull de bou.
Els murs són de maçoneria, i els façanes estan arrebossades. A la façana principal hi ha un rellotge de sol.

## Història

No es coneix cap mena de documentació sobre la masia. El propietari creu que degué ser construïda al segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Xacó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Cantó francès

A França, un cantó és una divisió administrativa. El nombre de cantons varia a cada departament. El nombre total de cantons existents a França és de 2.054 (2015), dels quals 59 estan situats als departaments d'ultramar.

## Funció i administració dels cantons

La funció principal dels cantons és la de servir com a circumscripció electoral. A les eleccions cantonals, cada cantó escull un departamental, que el representarà al Consell departamental del departament del qual formi part el cantó.
El cantó pot estar compost bé per diversos municipis, o bé per només un. En el cas de les grans ciutats, els cantons poden estar composts per diversos barris d'aquestes.
Els consellers departamentals són escollits per un mandat de 6 anys.

## Història

Els cantons van ser creats l'any 1790, al mateix temps que els departaments. En el moment de llur creació, el nombre de cantons era més elevat que en l'actualitat (entre 40 i 60 depenent del departament). Posteriorment, aquest elevat nombre va ser reduït per la Llei del 8 de pluviós de l'any IX (28 de gener de 1801), anomenada «loi portant réduction du nombre de justices de paix». Els primers prefectes nomenats pel govern van rebre l'encàrrec de procedir a la divisió dels seus respectius departaments en cantons. Aquesta divisió constitueix la base de la divisió administrativa francesa en vigor actualment.
Ara bé, aquesta divisió de principis del segle xix ha sofert algunes modificacions al llarg dels anys. Cantons poc poblats han estat suprimits mentre que nous cantons s'han creat a zones on la població ha augmentat, principalment en àrees urbanes.

## Vegeu també

* Eleccions cantonals franceses de 1961
# Can Massot (Juià)

Can Massot és una obra de Juià (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de tres plantes i cobert amb teulada a dues vessants. La planta i el primer pis estan dividits en tres crugies, dues cobertes amb volta. El portal és dovellat amb escut a la clau. Hi ha tres finestres renaixentistes amb trencaaigües, les més grosses tenen esculpits dos caps, d'un home vell i un home jove, i les del tercer pis tenen la llinda decorada. Al costat esquerre hi ha adossat un cos d'arcades de rajola. El parament és arrebossat.
La clau del portal té gravada la data de 1587 i la construcció no ha sofert reformes importants.

## Referències

* 1 2 «Can Massot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2016].
# Capità K. H. Coussmaker

Capità George K. H. Coussmaker (1782) és un retrat a l'oli sobre tela de Joshua Reynolds. Les seves dimensions són 238,1 × 145,4 cm i està situat en el Metropolitan Museum of Art de Nova York.

## Història

Coussmaker va néixer a Londres el 1759 d'Evert i Mary Coussmaker, i va entrar en l'exèrcit el 1776. Va ser promocionat diverses vegades, però mai no va estar en activitat i es va retirar el 1795. Es va casar amb Catherine Southwell el 1790 i van tenir dos nens, George i Sophia -més tard, Baronessa de Clifford-. Va morir el 1801. Coussmaker va posar per a Reynolds 21 vegades, i el seu cavall 8 vegades, entre el 9 de febrer i el 16 d'abril de 1782, un nombre excepcional de temps. Reynolds va obtenir 205 lliures, més 10 guinees pel marc. El retrat va quedar en poder de Coussmaker i els seus descendents fins que el 1884 va ser venut a William K. Vanderbilt, i llegat al Museu Metropolità d'Art de Nova York, el 1920. Els curadors del Museu descriuen el quadre com «un treball excepcionalment bo... La composició és complexa i el conjunt està vigorosament pintat.»

## Referències

* 1 2 «Captain George K. H. Coussmaker» (en anglès). The Met. [Consulta: 14 juny 2017].
# Carina Maria Schlebusch

Carina Maria Schlebusch és una biòloga evolutiva de la Universitat d'Uppsala, a Suècia, especialitzada en la història de la població a l'Àfrica. El 2017 va ser la coautora d'un article que suggeria que els humans moderns haurien aparegut fa més de 300.000 anys.

## Referències

* ↑ «Carina Schlebusch - Uppsala University, Sweden». [Consulta: 2 octubre 2017].
* ↑ Schlebusch, Carina M.; Malmström, Helena; Günther, Torsten; Sjödin, Per; Coutinho, Alexandra; Edlund, Hanna; Munters, Arielle R.; Steyn, Maryna; Soodyall, Himla «Ancient genomes from southern Africa pushes modern human divergence beyond 260,000 years ago». bioRxiv, 05-06-2017, pàg. 145409. DOI: 10.1101/145409 [Consulta: 2 octubre 2017].
* ↑ Schlebusch, Carina M.; Malmström, Helena; Günther, Torsten; Sjödin, Per; Coutinho, Alexandra; Edlund, Hanna; Munters, Arielle R.; Vicente, Mário; Steyn, Maryna «Southern African ancient genomes estimate modern human divergence to 350,000 to 260,000 years ago». Science, 28-09-2017, pàg. eaao6266. DOI: 10.1126/science.aao6266 [Consulta: 2 octubre 2017].
* ↑ «Modern humans emerged more than 300,000 years ago new study suggests». [Consulta: 2 octubre 2017].
# Carlo Conti

Carlo Natale Marí Conti, a la televisió conegut simplement com a Carlo Conti (Florència, 13 de març de 1961), és un presentador de televisió italià.

## Trajectòria

Conti es va graduar en comptabilitat i entre els anys 1981-1986 fou treballador en un banc.
Havent assolit prou experiència a la ràdio com a presentador i discjòquei durant el 1985 a l'emissora Rai 1, amb la transmissió musical Discoring va debutar com a presentador de televisió. Posteriorment, l'èxit de la transmissió el va dur a uns altres programes com Aria fresca, Domenica In, cinc edicions de Miss Itàlia, L'eredità, I Migliori anni, Tale i Quale Show i Si può fare!, Festival de la cançó de Sanremo.
Com a curiositat, el 15 de juny de 2011 un asteroide va ser nomenat Carloconti 78535 en honor seu.

### Vida privada

Conti és un reconegut aficionat de la Fiorentina. Pel que fa a la seva vida privada, és conegut per ser molt reservat. L'any 2012 es va casar amb Francesca Vaccaro i durant el 2014 va néixer el seu primer fill Mateo.

## Referències

* 1 2 Dell'Arti, Massimo Parrini. Catalogo dei viventi. Marsilio, 2009. ISBN 978-88-317-9599-9. (italià)
* 1 2 Aldo Grasso, Massimo Scaglioni, Enciclopedia della Televisione, Garzanti, Milano, 1996 – 2003. ISBN 881150466X. (italià)
* ↑ La Repubblica. «Festival, tocca a Carlo Conti: "Sono ancora un po' frastornato, ma Sanremo si può fare!"» (en italiano). [Consulta: 13 febrer 2015].
* ↑ Carlo Conti, ecco il mio nuovo show senza pianti né litigi Arxivat 2014-01-16 a Wayback Machine.. (italià)
* ↑ Carlo Conti è diventato papà. (italià)
# Carrer de la Bisbal de Guissona

El Carrer de la Bisbal de Guissona és una via pública de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer per a vianants que delimita amb la Placeta de Sant Roc per una banda i el C/ Fluvià per l'altra. Altres carrers com el C/ de les Botigues o la Plaça del Bisbe Benlloch desenboquen en aquesta via, on trobem alguns dels edificis més antics i els exemples més interessants del modernisme segarrenc. És un dels eixos principals del nucli històric de Guissona i es troba ple de comerços de tota mena. Al segle xvii era el carrer on vivien totes les famílies adinerades de Guissona i per això presenta algunes de les cases més singulars i monumentals.
Els edificis que conformen aquest carrer són molt eclèctics i no segueixen una morfologia similar, no obstant la majoria d'aquest són edificis de tres plantes i acullen comerços en els seus baixos.
La llinda inscrita més antiga que conservem en aquest carrer es troba a Cal Parrissa, això ens indica que l'any 1500 aquest carrer ja era una de les vies més importants de la vila.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer de la Bisbal de Guissona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Akkúlevo

Akkúlevo (en rus: Аккулево) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 5 habitants. Pertany al districte d'Arkhànguelskoie.

## Referències

* ↑ Единый электронный справочник муниципальных районов Республики Башкортостан — приложение в формате Excel Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Aaró ha-Leví

Aaró ha-Leví o Aharon ha-Leví (en hebreu: אהרון הלוי, Girona 1235 - 1290) fou conegut amb l'acrònim (en hebreu: רא"ה, transliterat: Raà). Ha-Leví fou un rabí medieval, un erudit del Talmud i de la Llei jueva, l'Halacà, resident a Barcelona, on també fou conegut com a Aaró na Clara.

## Biografia

Nascut a Girona el seu pare era el rabí Yossef ha-Leví, passà bona part de la infantesa i adolescència a Barcelona, per la qual cosa sovint se l'anomena en hebreu "Rav Aharon ha-Leví ha-Bartzeloní". El 1284 és rabí a Saragossa, tot seguit es troba a Toledo i tornà a Barcelona. El seu deixeble més conegut va ser Yom Tov Asevilli, també conegut com a Ritva.

## Obra

Dels seus comentaris de Talmud només en resten fragments. Escriu també l'obra Bedek HaBayit i un comentari sobre Isaac Alfassi. Sobre l'obra Séfer ha-Hinnukh que va aparèixer com anònima, li ha estat atribuïda des de l'edició de Venècia de 1523. Tanmateix segons l'especialista Y.M. Ta-Shema, basant-se amb les diferències amb Bedek HaBayit (d'atribució segura), Séfer ha-Hinnukh podria ser obra d'un germà d'Aharon ha-Leví. Se li atribueix l'obra Séfer ha-Hinnukh (Llibre de l'Educació) el principal llibre d'instrucció entre els jueus medievals, però l'atribució no és segura, ja que algunes de les opinions conegudes d'Aharon ha-Leví contradiuen les que apareixen en aquesta obra.

## Referències

* ↑ «Aaró ha-Leví». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Introduction au Livre des 613 commandements (Traducció de Sefer Hahinoukh per Robert Samuel, ed. 1999), Keren Hasefer ve Halimoud, ISBN 2-904068-56-2
* Jewish Encyclopedia AARON BEN JOSEPH HA-LEVI
* Jewish Encyclopedia AARON HA-LEVI OF BARCELONA
# Trédarzec

Trédarzec (en bretó Tredarzeg) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 999 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.068 | 1.128 | 997 | 1.058 | 1.023 | 999 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Pierre Briant | |
| 2008- | Yvon Le Séguillon | |
# Pla del Camp Gran

El Pla del Camp Gran és una plana agrícola dins del municipi de Bigues i Riells, al Vallès Oriental, a cavall dels territoris dels pobles de Bigues i de Riells del Fai. És a la part occidental del terme, al nord-est de la urbanització dels Saulons d'en Déu, en el vessant de ponent del Turó del Camp Gran.
# Alfons de Borbó-Dues Sicílies (duc de Calàbria)

Alfons de Borbó-Dues Sicílies, duc de Calàbria (Madrid 1901 - 1964). Príncep de les Dues Sicílies i Infant d'Espanya amb el corresponent tractament d'altesa reial. Des de l'any 1960 esdevingué el cap de la Casa Reial de les Dues Sicílies per una part important dels reialistes de les Dues Sicílies.
Nascut al Palau Reial de Madrid el dia, essent fill del príncep Carles de Borbó-Dues Sicílies i de la infanta Maria de la Mercè d'Espanya. Net per via paterna del príncep Alfons de Borbó-Dues Sicílies i de la princesa Maria Antonieta de Borbó-Dues Sicílies i per via materna del rei Alfons XII d'Espanya i de l'arxiduquessa Maria Cristina d'Àustria.
L'any 1936 es casà amb la duquessa Alícia de Borbó-Parma, filla del duc Robert I de Parma i de la infanta Maria Antònia de Portugal. Tingueren tres fills, que nasqueren en l'exili, car van marxar d'Espanya durant la Guerra Civil espanyola.

## Referències

* ↑ «La maison royale des deux Sicilies». Revista Hidalguía, 39, 1960 [Consulta: 8 desembre 2018].
* ↑ Villar, Cote «Alfonso de Borbón-Dos Sicilias: rifles, cubiertos de plata y 90 millones». El Mundo, 11-06-2016 [Consulta: 8 desembre 2018].
# Aldeia de Caldas da Felgueira

Aldeia de Caldas da Felgueira és un llogaret de Nelas, al districte de Viseu. És famós per les seues termes.

## Història

Tot i que apareix referida en les Memòries Parroquials de 1758, i hi havia referències a l'existència d'una "font d'aigua calenta i sulfúrica al límit del llogaret de Vale de Madeiros", freguesia de Canas de Senhorim, no eren conegudes el 1726, doncs no s'esmenten en l'Arquipélago Medicinal, publicat precisament el 1726, un veritable catàleg de les deus termals de llavors.
Al principi s'anomenava Banhos o Caldas de Vale de Madeiros, nom amb què va ser designada fins a prop del 1880. Després es coneix com Felgueira de Cantagalo, pel fet que l'arquitecte Rodrigo Maria Berquó, que va dirigir l'explotació de la font, era fill dels marquesos de Cantagalo.
Actualment, i hi ha fa prou de temps, Felgueira té el nom de Caldas da Felgueira.
És a la primeria del segle XIX quan comença la utilització de les aigües de Caldas da Felgueira en malalts de la pell i s'hi construeixen balnearis.
Després de la Segona Guerra mundial, Caldas da Felgueira rebé molts refugiats alemanys de guerra, recolzats per la PIDE.

## Situació

Aïllada enmig de la vall de l'Alt Mondego, al seu marge dret, a 25 km de Viseu, es troba a 220 m d'altitud, enquadrada per les serres de l'Estrela, del Buçaco i del Caramulo; la Felgueira pertany al municipi de Nelas i a dues freguesies, la de Canas de Senhorim i la de Nossa Senhora da Conceição de Nelas, inserida en la regió de Dâo-Lafões.
Les seues aigües foren reconegudes en l'Exposició Universal de París, al 1867, com a importants en el sector de la salut. Es tracta d'una aigua sulfúrica sòdica.

## Referències

* ↑ Revista Expresso n.º 2184 (6 de Setembro de 2014). II Guerra Mundial - O Mistério das Alemãs das Caldas da Felgueira.
* ↑ Relatório de Caracterização da Região Hidrográfica dos rios Vouga, Mondego e Lis (2016), Parte 3 – Análise Económica das Utilizações da Água, Capítulo 3.2 – Avaliação da Importância Socioeconómica das Utilizações da Água

## Enllaços externs

* http://www.caldasdafelgueira.no.sapo.pt
* http://www.termasdeportugal.pt/
* http://www.rtdaolafoes.com/
* http://www.termasdafelgueira.pt/
# Aldehuela de la Bóveda

Aldehuela de la Bóveda és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Garcirrey, Mozarbitos (municipi de La Fuente de San Esteban) i Tabera de Abajo, a l'Est amb Robliza de Cojos, Matilla de los Caños del Río i Villalba de los Llanos, al Sud amb Sanchón de la Sagrada, Olleros (municipi de Carrascal del Obispo) i San Muñoz i a l'Oest amb La Fuente de San Esteban, Garcirrey i Buenamadre.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 431 | 395 | 371 | 341 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2009-06-13 a Wayback Machine.
# Alecto (motocicleta)

* No s'ha de confondre amb Alecto (equip ciclista).
Alecto fou una marca de motocicletes fabricades a Londres entre 1919 i 1925 per Whitmee Engineering. Entre 1923 i 1924, l'empresa va produir un model de 345 cc amb cadena de transmissió.

## Referències

* ↑ Keeling, Gary. «British motorcycle manufacturers - A» (en anglès). MotorbikeWorld. [Consulta: 28 abril 2012].
* ↑ Tragatsch, Erwin; Ash, Kevin. The New Illustrated Encyclopedia of Motorcycles (en anglès). Londres: Quantum Publishing, 2000, p. 119. ISBN 1-86160-342-8.

## Enllaços externs

* Imatge del model esportiu de 1923
# Alí Bey

Alí Bey és el nom dels següents personatges:
* Alí Bey al-Kabir, governador d'Egipte del segle xviii.
* Alí Bey ben Uthman al-Abbasí, el viatger i espia català de nom Domènech Badia i Leblich.
# Annona (cràter)

Annona és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -44.45 ° de latitud nord i 13.92 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 60 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 14 de desembre de 2015 i fa referència a Annona deessa romana de les collites.

## Referències

* ↑ "Annona (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# Annar Ryen

Annar Ryen (Dalsbygda, 19 d'octubre de 1909 - Hedmark, 9 de març de 1985) va ser un esquiador de fons noruec que va competir durant la dècada de 1930.
En el seu palmarès destaca una medalla d'or al Campionat del Món d'esquí nòrdic de 1937. El 1940, juntament amb Oscar Gjøslien, va rebre la medalla Holmenkollen, la darrera que es va entregar abans de la pausa provocada per la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ E. W. «Annar Ryen (obituary)» (en norwegian). Aftenposten, 14-03-1985, p. 15.
* ↑ «Annar Ryen». A: Henriksen, Petter. Store norske leksikon (en noruec). Oslo: Kunnskapsforlaget, 2007 [Consulta: 21 juliol 2009].
* ↑ Resultats al Campionat del món d'esquí nòrdic (alemany)
* ↑ Annar Ryen a Federació Internacional d'Esquí
* ↑ «Holmenkollmedaljen» (PDF) (en noruec). Association for the Promotion of Skiing. Arxivat de l'original el 18 desembre 2008. [Consulta: 21 juliol 2009].
# Antoni Navarro Monteys

Antoni Navarro Monteys (Barcelona, 1923 - 9 d'octubre de 2018) va ser un empresari i escolta català. Va formar part del moviment escolta fins a l'inici de la guerra civil espanyola, cosa que li va despertar l'interès pel treball en grup i el treball solidari. Al cap dels anys es va reintegrar al moviment escolta, primer en el grup de pares i finalment com a cap de l'Agrupament Escolta Antoni Gaudí,del barri de la Sagrada Família.
Va regentar un negoci familiar de tercera generació fins a jubilar-se, i es va inscriure als cursos de català que promovia Òmnium Cultural homologats per la Universitat de Barcelona, que li atorgà el títol de mestre de català el 1979. Un cop jubilat va estudiar anglès i el 1997 va ser un dels impulsors de l'Espai de Gent Gran del Centre Cívic Sagrada Família, on va ser responsable de la Comissió de Cultura durant dos anys. Era responsable, dins d'aquesta mateixa entitat, de la Comissió de Relació i Participació, que s'encarrega d'establir vincles de contacte amb altres associacions del barri.
També era membre de la Comissió de Gent Gran del districte de l'Eixample, que el va elegir com a representat per al Consell Assessor de la Gent Gran de Barcelona. Com a membre d'aquest Consell formà part de la Comissió Cívica de Suport al Pla de Civisme, i va ser representant de la gent gran al Consell de Ciutat. Dins d'aquest òrgan consultiu, participà en la Comissió Permanent i en les comissions de treball d'Habitatge, Immigració, i Espai Públic i Convivència. A més de formar part d'aquests òrgans consultius municipals, era vicepresident de l'ACFUC, entitat tutelar de persones legalment incapacitades. El 2005 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* ↑ Salmerón, Pilar. «de Santa Creu a Sant Pau: Un veí exemplar», 24-04-2015. [Consulta: 21 octubre 2018].
* ↑ «ANTONI NAVARRO MONTEYS : Fallecimiento». La Vanguardia.
* ↑ Acta de la Sessió Plenària del Consell de la Ciutat
* ↑ “Una persona activa que té anys, això no és cap problema”, revista Eixample. febrer 2006
# Antoni Nin i Escudé

Antoni Nin i Escudé (Esparreguera, 5 de maig de 1899- Camp de la Bota, Barcelona, 25 d'octubre de 1939) va ser el darrer president de l'Ateneu d'Esparreguera.

## Referències

* ↑ «Inauguració de la Biblioteca Municipal L'Ateneu». CiU, 06-09-2014. Arxivat de l'original el 2015-04-14. [Consulta: 7 abril 2015].
# Anubis Anput

Anubis Anput (el xacal negre) fou el nom del nomós XVII de l'Alt Egipte. La capital fou Saka (possiblement Al-Qes) i també era important Hardai. Els déus principals foren Anubis (que tenia un temple a Hardai) i Anput, els quals donaven nom a la regió.

## Referències

* ↑ Bunson, Margaret. Encyclopedia of ancient Egypt. Rev. ed. New York: Facts on File, 2002. ISBN 978-1-4381-0997-8.
* ↑ «Nomes, cities and sites» (en anglès). Kibutz Reshafi. Arxivat de l'original el 2019-04-05. [Consulta: 8 octubre 2022].
# Anuchin (cràter)

Anuchin és un cràter d'impacte lunar que es troba en l'hemisferi sud de la cara oculta de la Lluna. Es localitza al sud del cràter de major grandària Lamb, i al nord-nord-oest del cràter Kugler.
La vora de Anuchin roman definida relativament nítida, encara que ha estat sotmesa a desgast a causa d'impactes posteriors. El cràter satèl·lit Anuchin L se situa just en el bord sud, però sense sense arribar a tallar del tot la paret exterior. El pis interior gairebé no presenta trets distintius, sense pic central en el punt mitjà i només uns pocs cràters minúsculs. Però no posseeix el to més fosc de l'interior d'un cràter produït pels fluxos de lava.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra al costat del punt mitjà del cràter que està més prop d'Anuchin.
| Cràters satèl·lit | Anuchin Coordenades Diàmetre B 46° 42′ S, 103° 18′ E﻿ / ﻿46.7°S,103.3°E﻿ / -46.7; 103.3﻿ (Anuchin B) 24 km 50° 12′ S, 101° 42′ E﻿ / ﻿50.2°S,101.7°E﻿ / -50.2; 101.7﻿ (Anuchin L) 15 km 51° 36′ S, 99° 36′ E﻿ / ﻿51.6°S,99.6°E﻿ / -51.6; 99.6﻿ (Anuchin N) 33 km 51° 06′ S, 98° 18′ E﻿ / ﻿51.1°S,98.3°E﻿ / -51.1; 98.3﻿ (Anuchin Q) 50 km 48° 06′ S, 99° 36′ E﻿ / ﻿48.1°S,99.6°E﻿ / -48.1; 99.6﻿ (Anuchin V) 15 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Enllaços externs

* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atlas of the Moon».