OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Semproni Grac (amant de Júlia)

Semproni Grac (en llatí Sempronius Gracchus), era membre de la gens Semprònia i de la família dels Grac.
Era l'amant de Júlia, la filla d'August, relació que es va iniciar quan era l'esposa de Marc Vipsani Agripa. La va continuar després quan Júlia es va casar amb Tiberi. Quan August va fer tancar a perpetuïtat la seva filla, Semproni Grac va ser desterrat a l'illa de Cercina (Qerqenna) on va viure fins que Tiberi va pujar al poder. Una vegada Tiberi va ser emperador el va fer matar ràpidament (14 dC).

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals I,53
# Servidor autogestionat

Un servidor autogestionat és un servidor que es gestiona assembleàriament, a diferència dels servidors comercials que ofereixen múltiples serveis.
Habitualment donen suport als moviments socials usant i promocionant el programari lliure, la privacitat…

## Vegeu també

* Nodo50
# Sifaca de diadema

El sifaca de diadema (Propithecus diadema) és una espècie de sifaca. Com totes les altres espècies de lèmurs, el sifaca de diadema és endèmic de Madagascar, on viu en boscos de la part oriental de l'illa. La UICN classifica aquest sifaca com a espècie "en perill d'extinció".

## Referències

* ↑ Andrainarivo, C., Andriaholinirina, V. N., Feistner, A., Felix, T., Ganzhorn, J., Garbutt, N., Golden, C., Konstant, B., Louis Jr., E., Meyers, D., Mittermeier, R. A., Perieras, A., Princee, F., Rabarivola, J. C., Rakotosamimanana, B., Rasamimanana, H., Ratsimbazafy, J., Raveloarinoro, G., Razafimanantsoa, A., Rumpler, Y., Schwitzer, C., Thalmann, U., Wilmé, L. i Wright, P.. Propithecus diadema. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 01-01-2009.
# Siffin

Siffin fou una vila bizantina que estava en ruïnes al segle vii. Estava propera a al-Rakka i a un km de la riba dreta de l'Eufrates. Es pensa que podria ser el modern poble d'Abu Hurayra, també proper a al-Rakka, a Síria. El lloc és únicament famós per haver estat escenari de la batalla de Siffin.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, IX, 575
# Sifes

Sifes o Tifa (Siphae, Σῖφαι) fou una ciutat de Beòcia a la costa del golf de Corint. El seu nom derivaria de Tifis, el pilot dels argonautes. En temps de Pausànies els habitants ensenyaven el lloc on el vaixell Argo havia ancorat a la tornada del seu viatge. Pausànies també esmenta un temple d'Hèracles en el que es feia un festival anyal. És descrita com a dependència de Tèspies per Tucídides, Apollonius Rhodius i Esteve de Bizanci.
Se suposa que era a la moderna Alikés o bé a Sarándi prop d'on hi ha un monestir dedicat a Sant Taxiarques amb les restes d'una antiga ciutat grega.

## Referències

* 1 2 «Siphae or Tipha». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# Selim II Giray

Selim II Giray fou kan de Crimea (1743-1748). Era fill de Kaplan I Giray i va succeir a Selâmet II Giray.
Va designar com a khalgay a Shahin Girai i com a nureddin a Bahadur Giray. Circàssia acostumava a portar 300 esclaus al kan quan prenia possessió però el kan en va aconseguir aquesta vegada 700: primer va acceptar els 300 i al cap d'un temps va fer detenir als begs i els va exigir altres 400. El 1743 la fam afectava a Constantinoble i Selim II va enviar ajuda; el gra també anava buscat a altres llocs com Trebisonda i l'oficial de duanes a Gozleve, de nom Osa, va intentar aprofitar-se dels enviaments per vendre gra a Trebisonda; quan Selim ho va saber el va fer decapitar.
El 1745 va prendre part a la guerra contra Nadir Shah de Pèrsia amb un exèrcit de deu mil tàtars més altres deu mil que van arribar per diferent ruta manats pels khalgay i el nureddin. Va ser recompensat per aquesta campanya. Shahin Giray es va revoltar i Hajji Giray, fill de Mahmud Girai i nebot d'Arslan Giray (després kan), de només 20 anys, el va derrotar i el va forçar a refugiar-se a Polònia.
A l'inici del 1747 va anar a Constantinoble. Va morir el 29 de maig de 1748. El va succeir el seu khalgay Arslan Giray.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Duck and Cover

Duck and Cover és un curtmetratge documental realitzat el 1951 als Estats Units que mostra amb el personatge animat d'una tortuga anomenada Bert com protegir-se d'una explosió nuclear. Va ser estrenat al gener de 1952.

## Referències

* ↑ Reynolds, Glenn Harlan. «The Unexpected Return of 'Duck and Cover'» (en anglès). The Atlantic, 04-01-2011. [Consulta: 11 febrer 2024].
# Bridgette B

Bridgette B (Barcelona, 15 d'octubre de 1983), nom artístic de Luz Abreu, és una actriu pornogràfica catalana assentada als Estats Units, on ha realitzat la majoria de la seva trajectòria pornogràfica.

## Biografia

Luz va néixer i créixer a Barcelona, però quan va fer-se adolescent es va traslladar als Estats Units, on va començar a treballar com a stripper. Va cursar estudis superiors a la Universitat Estatal de Kent a Ohio, on va pertànyer a l'associació d'estudiants Chi Omega.
Va començar la seva carrera com a actriu el 2008 a l'edat de 25 anys amb el nom actual, del qual es va inspirar en l'actriu Brigitte Bardot. L'any de començar la seva carrera, el 22 de juliol de 2009, es va sotmetre a una operació d'augment de pits passant d'una talla de sostenidor de 34C a la 34DD (90D a 90F).
És productora i ha rodat més de 300 pel·lícules porno, tant per Internet com per a DVD.
L'any 2011 va ser nominada als Premis AVN en la categoria de Millor escena de sexe lèsbic en grup per Girlvana 5, però no va aconseguir la victòria. No seria fins al gener del 2012 quan Bridgette B va emportar-se un guardó en la categoria d'Artista femenina no reconeguda de l'any.
El 2019 i 2020 va ser guanyadora del Premi XBIZ a l'Artista MILF de l'Any.

## Referències

* ↑ «Entrevista a Bridgette B». br, 10-12-2012. [Consulta: 1r agost 2014].
* 1 2 «Minibiografía de Bridgette B en cumlouder.com». Arxivat de l'original el 30 de desembre de 2011. [Consulta: 28 desembre 2011].
* ↑ «Ficha de Bridgette B en FreeOnes» (en anglès), 28-12-2011.
* ↑ «Internet Adult Film Database» (en anglès). [Consulta: 23 desembre 2021].
* ↑ «Bridgette B ganó un AVN», 23-01-2012. Arxivat de l'original el 2022-10-08. [Consulta: 31 gener 2012].
* ↑ «2020 XBIZ Awards Winners Announced». XBIZ.com, 17-01-2020.
# Masboson

Malboson o Masboson [mabu'zu] (en francès Malbouzon) és un municipi del departament francès del Losera a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ http://bdtopoc.org/?city_selected=Malbouzon
* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Wen Boren

Wen Boren (xinès: 文伯仁; pinyin: Wén Bórén), també com De Cheng, Wu Feng i Bao Sheng, fou un pintor i cal·lígraf que va viure sota la dinastia Ming. Va néixer a Changzhou, actualment Wuxian, província de Jiangsu vers l'any 1502 i va morir el 1575 (?). També s'ha indicat com a lloc de naixement Suzhou. Per la seva família estava immers en un ambient de lletrats. Era nebot de Wen Zheming i cosí de Wen Jia. Va residir a Pequín, Nanjing i Songjiang.
El seu oncle el va iniciar en el món de la pintura. Wen va ser notable com a paisatgista i pintor de gent. Es va inspirar en l'estil de Zhao Mengfu and Wang Meng. Més que per la seva originalitat, va destacar per la seva composició i tècnica. Entre les seves obres destaquen: “Taoïsta encenent incens”, “La Muntanya dels Immortals”, “Vista de muntanya a la tardor” i, sobretot, “Les quatre estacions”. Hi ha pintures de Wen Boren a l'Art Institute of Chicago, al Museu d'Art de Cleveland, al Metropolitan Museum of Art de Nova York, al Museu del Palau de Pequín, al Museu Nacional del Palau de Taipei, al Museu de Tòquio, al Museu de Xangai i al Nationalmuseum d'Estocolm.

## Referències

* ↑ Font: S. Little i S. Eichman. Pàg. 352

## Bibliografia

* Taoism and the Arts of China de Stephen Little i Shawn Eichman. The Art Institute of Chicago.Pàg. 134, 352-354.
* The life and art of wen boren (1502-1575) de Chou, Fang-Mei Chou. The University of Hong Kong.
* Dictionnaire des peintres, sculpteurs, dessinateurs et graveurs (Dictionnaire Bénézit) d'Emmanuel Bénézit.

## Enllaços externs

* http://www.npm.gov.tw/exh99/wen_boren/en_01.html
* http://www.npm.gov.tw/exh99/wen_boren/en_02.html (informació sobre Yang Jijing)
# Torryweiserita

La torryweiserita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la kuvaevita. Rep el nom en honor del doctor Thorolf ('Torry') W. Weiser, un conegut investigador de minerals del grup del platí, en particular els que es troben en jaciments relacionats amb el Gran Dic, a Zimbàbue, i amb el complex de Bushveld, a Sud-àfrica.

## Característiques

La torryweiserita és un sulfur de fórmula química Rh₅Ni$_{10}$S$_{16}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, sent publicada per primera vegada el 2021. Va ser codescrita amb l'oberthürita. Cristal·litza en el sistema trigonal. És l'anàleg amb rodi dominant de la kuvaevita, i l'anàleg amb níquel ominant de la ferrotorryweiserita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu Canadenc de la Natura, al Quebec (Canadà), amb els números de catàleg: 87179 i 87181.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de Marathon, dins el complex de Coldwell, al districte de Thunder Bay (Ontario, Canadà). També ha estat descrita al placer del riu Ko, al krai de Krasnoiarsk (Rússia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Torryweiserite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 gener 2022].
# Ponxo

Un ponxo (en castellà:“Poncho”) (etimològicament segurament provinent de la paraula Mapudungun pontro, 'manta', 'teixit de llana') és una vestimenta exterior dissenyada per mantenir el cos calent, o bé si està fet d'un material impermeable a l'aigua per mantenir el cos sec durant la pluja. Els ponxos s'han fet servir pels pobles indígenes americans dels Andes des d'abans dels temps de la colonització hispànica i actualment es consideren vestits típics.
Hi ha també ponxos, més resistents, com uniformes militars dels països andins.

## Tipus de ponxos

El ponxo és essencialment una única peça teixida amb una obertura al centre per al cap i amb una altra peça teixida que cobreix el cap. Els ponxos impermeables a l'aigua normalment estan equipats amb llaços per poder tancar els costats del ponxo una vegada es disposa aquest al cos amb obertures per als braços.
Els ponxos alternatius són articles de la moda. Tenen la mateixa forma però estan fets de materials diferents i són més confortables en lloc d'evitar el vent i la pluja. Aquests sovint estan fets de llana o fil tèxtil de gènere de punt o fet al ganxet. També hi ha ponxos amb colors festius que es porten en esdeveniments especials.
Els ponxos tradicionals tenen molts noms i variants. En general s'anomenen “ponchos” a tots els països que parlen castellà.
* Chamanto, només al Xile central, “poncho” al nor i sud de Xile
* Jorongo, normalment més gros o que arriba fins als peus
* Gabán, típic de Michoacán, Mèxic
* Ruana, en regions fredes de Colòmbia i Veneçuela
* Zarapeponxo fet a l'estat mexicà de Coahuila de Zaragoza
* Poncho chilote, un ponxo pesant de llana del l'Arxipèlag de Chiloé.

## Referències

* ↑ Muñoz Urrutia, Rafael. Diccionario Mapuche: Mapudungun/Español, Español/Mapudungun (en castellà). 2a edició. Santiago (Xile): Centro Gráfico, 2006, p. 183. ISBN 956-8287-99-X [Consulta: 12 setembre 2010].
* ↑ Merriam-Webster Online Dictionary. «Poncho». [Consulta: 12 setembre 2010].
* ↑ Harper, Douglas. «OnlineEtymologyDictionary: Poncho». [Consulta: 12 setembre 2010].
# Porta de Ferro

La Porta de Ferro - Buzgalaxona en uzbek, دربند Darband o Derbend Aheny (persa), Dar-i Ahanin (àrab), Temur Darmaza (turcman) - també coneguda com a Temir Kapig a les Inscripcions de l'Orkhon i Tonyukuk (antic turc: 𐱅𐰢𐰼: 𐰴𐰯𐰍, romanitzat: Temir qapïγ), és un congost famós de parets vermelles en l'antiga ruta entre Balkh i Samarcanda que passa per les muntanyes que s'estenen des de les muntanyes Hisar cap al sud fins a l'Amudarià.
Antigament s'utilitzava com a pas entre Bactriana i Sogdiana i probablement tenia molta importància per a qualsevol poder de la regió. El seu nom prové de la creença que una porta real, reforçada amb ferro, es trobava en algun lloc del congost. Es troba a l'oest de Boysun, província de Surxondaryo. Tot i que la seva ubicació exacta és discutible, se sol considerar com la Porta de Ferro el pas de 3 quilòmetres a la carretera de Samarcanda (Uzbekistan) a Balkh (Afganistan) a uns centenar de km en línia recta al sud de la ciutat de Xahrisabz. Segons l'historiador Lev Gumilev, el seu nom actual és "Buzgala".

## Referències

* Soucek, Svat. A History of Inner Asia. Cambridge University Press, 2000, p. 5. ISBN 978-0521657044.

## Fonts

* «Islam Encyclopaedia». [Consulta: 7 maig 2014].
* Gumilev, Lev Nikolayeviç. Eski Türkler. İstanbul: Selenge, 2002. ISBN 975-7856-39-8.
* Klyashtorny, S.G; Sultanov, T.İ. Türkün Üçbin Yılı. İstanbul: Selenge, 2003. ISBN 975-8839-03-9.
* Elgin, Muharrem. Orhun Abideleri. İstanbul: Boğaziçi, 1980.
* Taşağıl, Ahmet. Göktürkler. Ankara: AKDTYK, 2012. ISBN 978-975-16-2460-4.
# Porta de Pile

La porta de Pile a Dubrovnik (Croàcia) és l'accés a la ciutat vella (Grad) des del barri de Pile, que avui forma el nucli central de la ciutat de Dubrovnik. La vella ciutat emmurallada només tenia dues portes, una per Pile i una altra per Ploče, cosa que feia molt difícil conquerir la ciutat.
# Plats d'ou

Aquesta és una llista de plats d'ou.

## Plats d'ou anglo-americans

* Amanida d'ou
* Ous Benedict
* Remenat d'ous

## Plats d'ou d'Espanya

* Ous estrellats
* Truita de patates

## Plats d'ou italians

* Frittata

## Plats d'ou de l'Extrem Orient

* Omurice
* Ou centenari
* Ou d'ànec en salaó

## Plats d'ou de l'Orient Mitjà

* Fàrfel
* Shakshuka

## Plats d'ou turcs

* Çılbır
* Kaygana
* Menemen
* Yumurtalı ekmek

## Plats d'ou universals

* Ou ferrat
* Ous al plat
* Ou bullit
* Ous farcits
* Truita d'ous
# Polig

«Polig» té aquests significats:
* Toponímia:
** Entitats de població:
*** Polig (la Baronia de Rialb): poble del municipi de la Baronia de Rialb (Noguera)
*** Polig (Cameles): poble de la comuna de Cameles (Rosselló)
* Cultura:
** Polig Monjarret: musicòleg, col·leccionista d'instruments musicals i nacionalista bretó
# Polifònica de Puig-reig

La Polifònica de Puig-reig és una entitat coral de Puig-reig (Berguedà) que va néixer l'any 1968 com a Coral Joventut Sardanista, provinent de la colla sardanista del mateix nom. El 1987 va adoptar el nom de Polifònica de Puig-reig. Des de 1969, Ramon Noguera en fou el director durant 46 anys; actualment és codirigida per Emmanuel Niubó i Josep Maria Conangla, el qual fou l'assistent de direcció de Noguera. És considerada com un dels millors cors no professionals de Catalunya gràcies, d'una banda, al seu so tan ric i ple que s'apropa més al d'un cor d'òpera, i de l'altra, a la versatilitat que li permet enfrontar-se als repertoris més diversos sense perdre mai les seves arrels.
Des de la seva creació fins a l'actualitat, la Polifònica de Puig-reig ha dut a terme una trajectòria de creixent activitat musical que l'ha portat a actuar arreu de Catalunya, a la majoria de països europeus i també per mig món, com Israel, Mèxic, Filipines, Veneçuela, Estats Units, Canadà, Singapur, Malàisia, Colòmbia, Equador i el Perú. L'any 1992 la Polifònica va acompanyar el President de la Generalitat de Catalunya en un viatge oficial a Argentina i Xile. Després de quaranta anys, la Polifònica de Puig-reig s'ha convertit en un ambaixador cultural de Catalunya. Tot i ser una coral amateur, col·labora amb d'altres de professionals. El Liceu, per exemple, els reclama quan necessiten grans cors.
La Coral ha estat també un dels artífexs del Festival Internacional de Cant Coral Catalunya Centre que es realitza cada setembre des de 1980. L'any 1993, amb motiu del seu 25è. Aniversari, la Generalitat de Catalunya li atorgà la Creu de Sant Jordi.
L'any 2018 l'entitat va celebrar el 50è aniversari.
El dilluns de pasqua de l'any 2019, la coral va celebrar el 50è aniversari de Caramelles. Cantant "La Garrafa", "Sant Jordi Triomfant" i finalment "La Jove".
Des de 2017 col·labora regularment amb la Simfònica de Cobla i Corda de Catalunya en els seus projectes discogràfics "Cançó d'amor i de guerra", "Llull", "Clàssics Enderrock" i "Emociona't amb la SCCC · 25 Anys de Música Global"

## Referències

* 1 2 3 «Entrevista a Emmanuel Niubó, director de la Polifònica de Puig-reig». 8è Festival de Pasqua de Cervera, 14-04-2017. Arxivat de l'original el 18 d’agost 2018. [Consulta: 18 agost 2018].
* 1 2 3 «Programa Nydia de TV3: Ramon Noguera i 50 anys de l'esbart de l'Arboç», 05-11-2011. Arxivat de l'original el 2013-01-15. [Consulta: 29 abril 2013].
* ↑ Viladés i Llorens, Ramon «La Polifònica de Puig-reig». L'Erol, Revista cultural del Berguedà, 66, 2000, pàg. 22-27. Arxivat de l'original el 2016-03-09 [Consulta: 7 febrer 2016].
* ↑ «La Polifònica de Puig-reig organitza un dinar per commemorar el 50è aniversari». Regió 7, 10-03-2018. Arxivat de l'original el 13 de juny 2024 [Consulta: 18 d’agost 2018].

## Bibliografia

* Serra Rotés, Rosa; Viladés i Llorens, Ramon. La Polifònica de Puig-reig. 25è aniversari. Berga: Ajuntament de Puig-reig i Polifònica de Puig-reig, 1993. ISBN 84-606-1217-1.

## Enllaços externs

* polifònica.cat, Web oficial del cor
# Sifaca de Tattersall

El sifaca de Tattersall (Propithecus tattersalli) és una espècie de sifaca. Com tots els lèmurs, és endèmic de l'illa de Madagascar. Té un àmbit de distribució molt reduït que es limita a una zona a l'extrem septentrional del país. És considerat un dels 25 primats més amenaçats del món.
# Selikhinó

Selikhinó (en rus: Селихино) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 tenia 4.349 habitants. Pertany al districte rural de Komsomolsk na Amure.

## Referències

* ↑ «Бельговское сельское поселение - Поселения - О районе - Официальный сайт администрации Комсомольского муниципального района». raion-kms.khabkrai.ru. Arxivat de l'original el 2019-03-22. [Consulta: 22 març 2019].
# Torrubia

Torrubia és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 50 | 46 | 43 | 39 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Boril

* Per a altres significats, vegeu «Boril (cortesà)».
Boril fou un emperador del Segon Imperi Búlgar que regnà entre 1207 i 1218. Fou precedit en el tron per Kaloian I Assèn de Bulgària, i fou succeït per Ivan II Asen de Bulgària.
Boril era fill d'una germana de Kaloyan, Pere i Ivan Asen, de la que no es coneix el nom. Mort Kaloyan, Boril es va casar amb la seva vídua, una princesa cumana, i es va apoderar del tron. Ivan Asen va fugir de Bulgària permetent a Boril reforçar la seva posició però Aleix Slav no el va reconèixer i va assegurar el seu domini al massís del Ròdope. Boril va marxar cap a Tràcia per reconquerir la regió el maig de 1208 i Enric I de Flandes, l'emperador llatí de Constantinoble va dirigir personalment el seu exèrcit contra Boril, forçant-lo a retirar-se a Philippopolis, on fou derrotat el 8 de juliol. Mentre Boril feia la guerra contra els llatins, Esteve el Primercoronat de Sèrbia va envair Macedònia i va ocupar la terra entre els rius Struma i Vardar concedint els territoris ocupats a Strez però va deixar les tropes sèrbies a la regió per assegurar-se la seva lleialtat.
Boril va llançar campanyes militars sense èxit contra l'Imperi Llatí i el Regne de Tessalònica durant els primers anys del seu regnat. Va convocar el sínode de l'Església búlgara a principis de 1211 que condemnar el bogomilisme per heretgia. Després d'esclatar un aixecament contra ell a Vidin entre 1211 i 1214, va buscar l'ajuda d'Andreu II d'Hongria, que va enviar reforços per reprimir la rebel·lió. Boril desitjava la pau perquè ja s'havia adonat que no seria capaç de recuperar els territoris tracis perduts per l'Imperi Llatí i Enric volia la pau amb Bulgària per reprendre la seva guerra contra Teodor I Làscaris. Després de llargues negociacions, Enric es va casar amb Maria de Bulgària, la fillastra de Boril a finals de 1213 o principis de 1214. Després de la mort d'Enric el 1216, Andreu va deixar Hongria per liderar la Cinquena Croada, i Ivan Assèn ho va aprofitar per tornar a Bulgària, capturant i cegant Boril a Tàrnovo el 1218.

## Referències

* ↑ Fine, John van Antwerp. The Late Medieval Balkans: A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest (en anglès). John Van Antwerp Fine, 1994, p. 94. ISBN 9780472082605.
* ↑ Eggenberger, David. An Encyclopedia of Battles: Accounts of Over 1,560 Battles from 1479 B.C. to the Present (en anglès). Courier Corporation, 2012, p. 334. ISBN 9780486142012.
* ↑ Madgearu, 2017, p. 187-188.
* ↑ Madgearu, 2017, p. 194.

## Bibliografia

* Madgearu, Alexandru. The Asanids: The Political and Military History of the Second Bulgarian Empire, 1185–1280 (en anglès). BRILL, 2016. ISBN 978-9-004-32501-2.

## Vegeu també

* Llista de sobirans de Bulgària
# Masca

Masca és una entitat de població de Tenerife, les Illes Canàries situada a la punta nord-oest de l'illa i que pertany al municipi de Buenavista del Norte amb 118 habitants (01-01-2005). Els seus habitants es dediquen entre d'altres a l'apicultura.
A Masca es poden trobar profunds barrancs i penya-segats que acaben a l'oceà Atlàntic entre la vegetació i les corbades carreteres. Té la reputació d'haver estat un amagatall dels pirates. Masca destaca també per la seva arquitectura tradicional, malgrat que la majoria de les seves construccions no tinguin una gran antiguitat. En un gran incendi que es va produir al bosc del nord de l'illa al juliol de 2007 la petita població va ser past de les flames i moltes de les edificacions que ho formaven van quedar destrossades, a més a més de la vegetació dels seus voltants.

## Bibliografia

* DDAA (2004). Islas Canarias, Aguilar. ISBN 84-03-50195-1.

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Masca
* Barranc de Masca Arxivat 2007-12-16 a Wayback Machine.
# Wincanton Classic

La Wincanton Classic, també coneguda com a Leeds International Classic i Rochester International Classic, fou una cursa ciclista que es disputà a Anglaterra i que formà part de la Copa del Món de ciclisme.
La primera edició es disputà el 1989 a Newcastle, però va ser traslladada a Brighton el 1990 i 1991. L'any següent es traslladà a Leeds, i va ser coneguda com a Leeds International Classic entre 1994 i 1996. La darrera edició es disputà a Rochester com a Rochester International Classic. El 1998 fou substituïda a la Copa del Món de ciclisme per la HEW Cyclassics.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1989 | Frans Maassen | Maurizio Fondriest | Sean Kelly |
| 1990 | Gianni Bugno | Sean Kelly | Rudy Dhaenens |
| 1991 | Eric van Lancker | Rolf Golz | Jan Goessens |
| 1992 | Massimo Ghirotto | Laurent Jalabert | Bruno Cenghialta |
| 1993 | Alberto Volpi | Jesper Skibby | Maurizio Fondriest |
| 1994 | Gianluca Bortolami | Viatxeslav Iekímov | Bo Hamburger |
| 1995 | Maximilian Sciandri | Roberto Caruso | Alberto Elli |
| 1996 | Andrea Ferrigato | Maximilian Sciandri | Johan Museeuw |
| 1997 | Andrea Tafi | Andrea Ferrigato | Gianluca Bortolami |

## Referències

* ↑ «Wincanton classic (Gbr) - Ex.». [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «Leeds, un air de « classic »», 05-07-2014.