OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan d'Arkel

Joan d'Arkel (en neerlandès Johan van Arkel) (nascut el 1314 - mort a Lieja l'1 de juliol de 1378) fou bisbe d'Utrecht de 1342 al 1364 i príncep-bisbe del principat de Lieja del 28 de juliol de 1364 fins a la seva mort.
Joan pertanyia a la casa d'Arkel, una vella família noble originària d'Arkel, una senyoria del comtat d'Holanda. Joan era el fill del comte Joan III d'Arkel i de Cunigonda de Virneburg, sa segona esposa. Després de la mort del seu predecessor a Utrecht, Joan III de Diest el 1340 va sorgir una divergència entre el candidat del capítol, Joan de Bronkhorst, i el del papa Benet XII Nicolau Capocci. Finalment, el comte Guillem IV d'Holanda va mitjançar i proposar Joan d'Arkel.
El seu predecessor va deixar el bisbat d'Utrecht com un protectorat al comtat d'Holanda. Joan va voler independitzar-se d'Holanda. Una missió que li va reeixir. També va arreglar les finances del bisbat, ajudat a la tasca pels edils de la ciutat d'Utrecht, que va destacar-se del comtat d'Holanda en concloure un acord amb el bisbe.
El 1364, Urbà V va anomenar Joan d'Arkel a Lieja. El 1366 va assegurar la integració del comtat de Loon al principat. El 1373 va haver d'acceptar l'erecció del tribunal dels XXII, un jutjat que permetia als habitants del principat de Lieja d'apel·lar contra les decisions unilaterals dels funcionaris bisbals. Aquesta institució ja va existir breument durant el regne d'Adolf de la Mark.
Van sebollir-lo el 1378 a la catedral d'Utrecht.

## Referències

* ↑ Karl Theodor Wenzelburger, Allgemeine Deutsche Biographie, Johann IV. van Arkel, Múnic, Historische Kommission bei der Bayerischen Akademie der Wissenschaften,, 1881 (tom 14), pàgina 431-432

## Vegeu també

* Llista dels bisbes de Tongeren, Maastricht i Lieja
# Concurs Internacional de Música Maria Canals

El Concurs Internacional de Música Maria Canals de Barcelona és un concurs de piano fundat per Maria Canals i el seu marit Rossend Llates amb la col·laboració, entre d'altres, de Fèlix Millet i Maristany, Marià Espinal i Manuel Blancafort. El concurs se celebra ininterrompudament des de l'any 1954 al Palau de la Música Catalana, que n'és l'escenari oficial.
El Concurs Internacional de Música Maria Canals és el degà dels concursos de música a l'Estat Espanyol i un dels més prestigiosos de tot el món. Des de l'any 1958 forma part de la Fédération Mondiale des Concours Internationaux de Musique (FMCIM).
A més del concurs de piano en algunes ocasions hi ha hagut concursos per a cant, violí, violoncel, guitarra, flauta, percussió i música de cambra.
D'entre els guanyadors del concurs destaquen els catalans Miquel Farré, que guanyà la primera edició, Gino Brandi que el 1964 tingué un premi especial al millor intèrpret d'obres espanyoles i, Leonora Milà que guanyà l'edició de 1966, així com el pianista francès Alexandre Tharaud guanyador del tercer premi de l'edició de 1987. Més recentment també va estar premiat el pianista català Daniel Blanch l'any 1993 en la categoria piano júnior (Medalla per Unanimitat) i l'any 2004 en la categoria duo sonates (Medalla per Unanimitat), amb la violinista polonesa Kalina Macuta.

## Referències

* ↑ Pàgina web d'streetpianos.com
* ↑ Pàgina oficial de la FMCIM
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 187. (ISBN 84-7291-226-4)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Concurs Internacional de Música Maria Canals Arxivat 2010-01-27 a Wayback Machine.
# Cassi Llong

Cassi Llong (en llatí Cassius Longus) va ser un militar romà del segle i aC.
Era prefecte de camp l'any 69 aC quan els soldats de Vitel·li el van aclamar com un dels seus líders en el motí que van iniciar contra Aule Cecina Aliè. Cassi Llong es va declarar immediatament a favor de Vespasià.

## Referències

* ↑ Tàcit. Històries III, 14
# Al-Hilal Al-Sahili

* Aquest article tracta sobre el club de futbol del Iemen. Vegeu-ne altres significats a «Al-Hilal».
L'Al-Hilal Al-Sahili (àrab: الهلال الساحلي, al-Hilāl as-Sāḥilī) és un club de futbol iemenita de la ciutat d'al-Hudayda. Al-Hilal significa ‘el Creixent’.
El club va ser fundat el 1971. Es proclamà campió de lliga els anys 2008 i 2009. També ha estat diversos cops campió de copa. Els seus colors són el blau i el blanc.

## Palmarès

* Lliga iemenita de futbol:
       2008, 2009
* Copa President (Iemen):
       2005, 2008
* Copa 26 de Setembre (Iemen):
       2003

## Referències

* ↑ Yemen - List of Foundation Dates a RSSSF
* ↑ Campions del Iemen RSSSF
* ↑ Yemen 2008 a RSSSF
* ↑ Yemen 2009 a RSSSF
* ↑ Yemen - List of Cup Winners a RSSSF
* ↑ Fotografies de clubs del Iemen crankshaw-sports-stats.com
# Kótovo (Volgograd)

* Per a altres significats, vegeu «Kótovo».
Kótovo - Котово (rus) és una ciutat de l'óblast de Volgograd, a Rússia. La vila es troba a la vora del riu Kazanka, a 180 km al nord de Volgograd.

## Història

L'origen de la vila es remunta a la fundació del poble de Kazanka el 1710. El nom del poble prové del d'una família dels primers colons, un ucraïnès anomenat Kotenko. El 1791 una primera església de pedra ja hi fou construïda, l'església de l'Arcàngel Miquel. A finals del segle xix el poble tenia ja 3.000 habitants. A començaments del segle XX es començà a extreure petroli en territoris propers a la vila, i la població augmentà. El 1958 Kótovo accedí a l'estatus de possiólok (poble) i el 1966 al de ciutat.
# Kake

Kake és una població dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 710 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kake tenia 710 habitants, 246 habitatges, i 171 famílies La densitat de població era de 33,6 habitants/km².
Dels 246 habitatges en un 41,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52% hi vivien parelles casades, en un 13,4% dones solteres, i en un 30,1% no eren unitats familiars. En el 24,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,88 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,49.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,8% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones hi havia 113,2 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 112,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.643 $ i la renda mediana per família de 42.857 $. Els homes tenien una renda mediana de 44.167 $ mentre que les dones 20.625 $. La renda per capita de la població era de 17.411 $. Aproximadament el 13,2% de les famílies i el 14,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Kakamigahara

Kakamigahara (各 務 原 市, Kakamigahara-shi) és una ciutat situada al sud de la prefectura de Gifu, al Japó. A l'1 de gener de 2019, la ciutat tenia una població estimada de 148.225 habitants i una densitat de població de 1700 persones per km² en 59.736 llars. La superfície total de la ciutat era de 87,81 quilòmetres quadrats.

## Història

Situadat a la part nord de la plana de Nōbi, el que ara és Kakamigahara originalment va prosperar com a estació de correus a la carretera Nakasendō que connectava Edo amb Kyoto, en aquell moment anomenada "Unuma-juku". En la història més recent, la ciutat es va desenvolupar gràcies a la base JASDF de Gifu. A més, Kakamigahara va créixer com a ciutat industrial i suburbi de la ciutat de Gifu i Nagoya.
La ciutat de Kakamigahara té molts parcs grans, entre els quals destaca el "Kakamigahara Kōen", que originalment es feia a partir d'un solar vacant propietat de la Universitat de Gifu. El municipi ha emprès una política urbanística per convertir Kakamigahara en una ciutat parc i, el 2005, la ciutat va rebre el Premi Ciutat Verda del primer ministre.
Tot i que la ciutat va rebre el nom oficial de Kakamigahara, també es diu Kakamihara, Kagamihara o Kagamigahara per tradició.

## Economia

La ciutat de Kakamigahara és la segona de la prefectura de Gifu en termes de producció industrial. La ciutat té una fàbrica d'avions operada per Kawasaki Heavy Industries Aerospace Company, situada al costat de la base aèria JASDF de Gifu. Mitsubishi Heavy Industries també produeix peces d'avions. La ciutat també compta amb moltes fàbriques relacionades amb l'automòbil, incloses les fabricants de peces i les indústries metal·lúrgiques. A Sue-cho, al nord de la ciutat de Kakamigahara, hi ha un parc industrial anomenat "Techno Plaza", que va ser establert pel govern de la prefectura de Gifu com a punt central per a la investigació i el desenvolupament de la robòtica i la realitat virtual. Amb el laboratori WABOT-HOUSE de la Universitat de Waseda i el Centre de Promoció de la Ciència i la Tecnologia de la Universitat de Gifu com a nucli, Techno Plaza s'estructura com un centre industrial i de R+D.

## Clima

La ciutat té un clima caracteritzat per estius càlids i humits i hiverns suaus (Classificació climàtica de Köppen). La temperatura mitjana anual a Kakamigahara és de 15,5 °C. La pluja mitjana anual és de 1939 mm on el mes de setembre és el mes més plujós. Les temperatures són més altes de mitjana a l'agost, al voltant dels 27,9 °C, i les més baixes al gener, al voltant dels 3,9 °C.

## Referències

* ↑ Kakamigahara city official home statistics(japonès)
* ↑ Kakamigahara climate data

## Enllaços externs

* Kakamigahara - Lloc web oficial (japonès)
# Construccions megalítiques a les Illes Balears

Entre les construccions megalítiques de les Illes Balears (2000 aC-700 aC) cal destacar el sepulcre megalític que es troba a Ca na Costa (illa de Formentera) i data del 2000 aC o 1600 aC. Fou descobert l'any 1974.
Els grecs clàssics pensaven que només els ciclops podien moure aquest tipus de pedra, per la seva gran mida.
La cultura pretalaiòtica o de les coves pertany a l'època d'entre 2000 aC i el 1200 aC. Trobam coves naturals o artificials que tenien un sol propòsit; inicialment servien de llar i posteriorment com a lloc d'enterrament. Algunes d'aquestes coves tenen una planta allargada amb un corredor compost que hi ha al centre de la cambra i en sentit longitudinal en la que es trobava una fossa no molt fonda.
A Mallorca hi ha molts exemples de coves de cambra allargada: Son Toni Amer a Campos, Cala Sant Vicenç (Pollença) o a Sa Tanca a Alcúdia.
Quan aquestes coves servien per als morts, els cadàvers eren dipositats dins les coves en posició allargada amb els caps dirigits a l'absis de la cova i amb els peus cap al centre.
S'han trobat molts objectes dins les coves que servien d'enterrament: ceràmica, ganivets, raspadors de pedra, punxons d'os, etc.
La cultura megalítica donarà pas a la cultura dels talaiots (1200 aC - 123 aC).

## Referències

* XAMENA FIOL, Pere. Història de Mallorca, Editorial Moll.
# Context

* Aquest article tracta sobre les circumstàncies i condicions d'un esdeveniment. Vegeu-ne altres significats a «Context (desambiguació)».
El context són les circumstàncies i condicions que envolten un esdeveniment. Es té en compte en l'ecologia, l'economia, la política, les ciències socials (arqueologia, antropologia, sociologia, etc.), la psicologia, la dramatúrgia i les arts en general. Un mateix esdeveniment, atitud, reacció, comportament o resposta té diferents conseqüències depenent del context. El context històric, social, cultural, polític, etc. tant de l'esdeveniment com de qui el comunica i de qui el rep dona lloc a diferents interpretacions.

## Vegeu també

* Postmodernitat

## Bibliografia

* Roy Dilley, The problem of context, 1999, ISBN 9781571817006 (anglès)
# Consueta (religió)

La consueta és un llibre (generalment manuscrit) on es descrivien els actes litúrgics i tot el necessari per a la seva realització: textos, música, acotacions escèniques. A més de les intervencions i els diàlegs dels diferents personatges també incorpora les indicacions sobre la forma en com ha de ser representada. Les consuetes pertanyien a esglésies o a corporacions parroquials.
Als Països Catalans, les consuetes anteriors al Concili de Trento, són escrites en llatí. Les posteriors ja són escrites en català.

## Referències

* ↑ Seguí i Trobat, Gabriel. Iniciación a las fuentes de la liturgia romana: Los libros litúrgicos romanos anteriores al concilio de Trento. Barcelona: Centre de Pastoral Litúrgica de Barcelona, 2014, p. 99-103 (Cuadernos Phase, 222). ISBN 978-84-9805-724-9.
* ↑ «Teatre popular». edu365.cat, [s.d.]. Arxivat de l'original el 2017-03-26. [Consulta: 25 març 2017].
* ↑ «Consueta». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 25 març 2017].
# Copa del Rei de bàsquet 2014

La 78a edició de la Copa espanyola de bàsquet masculina (anomenada oficialment: Copa del Rei de bàsquet) se celebrà a Màlaga del 6 al 9 de febrer de 2014, i tingué com a seu el Palacio de Deportes José María Martín Carpena. El defensor del títol fou el FC Barcelona.
El trofeu fou disputat pels vuits primers classificats a la primera volta de la Lliga ACB 2013/14: la Reial Madrid, el València Basket Club, el FC Barcelona, l'Unicaja Màlaga, l'Herbalife Gran Canària, el CAI Saragossa, la Caja Laboral i l'Iberostar Tenerife.

## Resultats

| Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | | Final | Final |
| 6 de febrer | 6 de febrer | | | | | |
| Reial Madrid | 83 | | | | | |
| Reial Madrid | 83 | 8 de febrer | 8 de febrer | | | | |
| Gran Canària | 60 | 8 de febrer | 8 de febrer | | | |
| Gran Canària | 60 | Reial Madrid | 98 | | | |
| 6 de febrer | 6 de febrer | | Reial Madrid | 98 | | | |
| 6 de febrer | 6 de febrer | CAI Saragossa | 66 | | | |
| Unicaja Màlaga | 74 | CAI Saragossa | 66 | | | |
| Unicaja Màlaga | 74 | | | | 9 de febrer | 9 de febrer |
| CAI Saragossa | 79 | | | | 9 de febrer | 9 de febrer |
| CAI Saragossa | 79 | | | | Reial Madrid | 77 |
| 7 de febrer | 7 de febrer | | | | | Reial Madrid | 77 |
| 7 de febrer | 7 de febrer | | | | FC Barcelona | 76 |
| FC Barcelona | 102 | | | | FC Barcelona | 76 |
| FC Barcelona | 102 | 8 de febrer | 8 de febrer | | | |
| Iberostar Tenerife | 60 | 8 de febrer | 8 de febrer | | | |
| Iberostar Tenerife | 60 | FC Barcelona | 89 | | | |
| 7 de febrer | 7 de febrer | | FC Barcelona | 89 | | | |
| 7 de febrer | 7 de febrer | València BC | 81 | | | |
| València BC | 74 | València BC | 81 | | | |
| Caja Laboral | 73 | | | | | |
# Copa del Rei de bàsquet 2019

La 83a edició de la Copa del Rei de bàsquet es va celebrar al WiZink Center de Madrid del 15 al 17 de febrer de 2019. Des de 2011 no se celebrava la fase final a la capital. Els set primers classificats en acabar la primera volta de la lliga ACB i el Movistar Estudiantes, equip amfitrió, van ser els equips que es van disputar la competició. L'equip campió va ser el Barça Lassa, que va derrotar a la final al Reial Madrid (93-94) després d'una pròrroga i havent recuperat un desavantatge de 17 punts. Thomas Heurtel, que va fer 22 punts i 6 assistències a la final, fou nomenat MVP del torneig, essent així el primer jugador de la història que repetia guardó en dues edicions consecutives de la Copa del Rei.

## Equips participants

| Caps de sèrie Barça Lassa Kirolbet Baskonia Reial Madrid Iberostar Tenerife | Resta d'equips Unicaja Málaga Valencia Basket Divina Seguros Joventut Movistar Estudiantes |

## Resultats

| Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | | Final | Final |
| 15 de febrer | 15 de febrer | | | | | |
| Reial Madrid | 94 | | | | | |
| Reial Madrid | 94 | 16 de febrer | 16 de febrer | | | | |
| Movistar Estudiantes | 63 | 16 de febrer | 16 de febrer | | | |
| Movistar Estudiantes | 63 | Reial Madrid | 93 | | | |
| 15 de febrer | 15 de febrer | | Reial Madrid | 93 | | | |
| 15 de febrer | 15 de febrer | Div. Seg. Joventut | 81 | | | |
| Kirolbet Baskonia | 89 | Div. Seg. Joventut | 81 | | | |
| Kirolbet Baskonia | 89 | | | | 17 de febrer | 17 de febrer |
| Div. Seg. Joventut | 98 | | | | 17 de febrer | 17 de febrer |
| Div. Seg. Joventut | 98 | | | | Reial Madrid | 93 |
| 14 de febrer | 14 de febrer | | | | | Reial Madrid | 93 |
| 14 de febrer | 14 de febrer | | | | FC Barcelona | 94 |
| Iberostar Tenerife | 88 | | | | FC Barcelona | 94 |
| Iberostar Tenerife | 88 | 16 de febrer | 16 de febrer | | | |
| Unicaja Málaga | 78 | 16 de febrer | 16 de febrer | | | |
| Unicaja Málaga | 78 | FC Barcelona | 92 | | | |
| 14 de febrer | 14 de febrer | | FC Barcelona | 92 | | | |
| 14 de febrer | 14 de febrer | Iberostar Tenerife | 86 | | | |
| FC Barcelona | 86 | Iberostar Tenerife | 86 | | | |
| Valencia Basket | 79 | | | | | |

## Referències

* ↑ «La Copa del Rey y la Supercopa Endesa 2019 se celebrarán en Madrid» (en castellà). ACB, 04-07-2018 [Consulta: 25 gener 2019]. Arxivat 27 de novembre 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-11-27. [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ «Movistar Estudiantes, clasificado como anfitrión de la Copa del Rey» (en castellà). ACB, 20-01-2019 [Consulta: 25 gener 2019]. Arxivat 22 de gener 2019 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2019-01-22. [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ Gozalbo, Alex «El Barça Lassa, campió de la Copa del Rei més inversemblant de la història (93-94)». Ara, 17-02-2019 [Consulta: 17 febrer 2019].
* ↑ «Thomas Heurtel, primer jugador de la historia que repite como MVP». La Vanguardia. [Consulta: 18 febrer 2019].
# Cordebugle

Cordebugle és un municipi francès situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 121 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Cordebugle era de 121 persones. Hi havia 43 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 12 parelles sense fills, 23 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 78 habitatges, 44 eren l'habitatge principal de la família, 32 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 74 habitatges eren cases. Dels 44 habitatges principals, 37 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 6 tenien tres cambres, 9 en tenien quatre i 29 en tenien cinc o més. 36 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 27 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Cordebugle el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 12 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 16 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 80 persones, 66 eren actives i 14 eren inactives. De les 66 persones actives 64 estaven ocupades (36 homes i 28 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 14 persones inactives 3 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa immobiliària.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una empresa de construcció.
L'any 2000 a Cordebugle hi havia 9 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 375 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Cordebugle a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Cordebugle a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Conselleria de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica de la Generalitat Valenciana

La Conselleria de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica és una conselleria o departament del Consell de la Generalitat Valenciana amb les competències de participació ciutadana, transparència, responsabilitat social, foment de l'autogovern i cooperació al desenvolupament.
El departament específic amb competències en matèria de participació i cooperació internacional es crea per primera vegada el 2004 (VI Legislatura del País Valencià) amb Francisco Camps de president. Després ha canviat de nom en diverses ocasions fins a l'actual de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica que va adquirir en la X Legislatura (2019-) amb Rosa Pérez Garijo com a consellera del ram

## Estructura interna

El nivell directiu de la Conselleria de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica de la Generalitat Valenciana queda integrat per les unitats següents:
* Consellera de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació: Rosa Pérez Garijo
** Sotsecretari de la Conselleria de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació: Cristian Veses Donet
** Secretari autonòmic de Participació i Transparència: Antoni Llorente Ferreres
*** Directora general de Participació Ciutadana: Maria Jesús Pérez Galant
*** Director general de Transparència, Atenció a la Ciutadania i Bon Govern: Andreu Gomis Fons
** Secretaria autonòmica de Cooperació i Qualitat Democràtica: Antonia Serna Serrano
*** Directora general de Cooperació Internacional al Desenvolupament: María Consuelo Angulo Luna
*** Director general de Qualitat Democràtica, Responsabilitat Social i Foment de l'Autogovern: José Ignacio Pérez Rico

## Llista de conselleres i consellers

| # | Legislatura | Nom | Inici mandat | Fi mandat | Partit polític |
| Conselleria de Cooperació i Participació (2004-2007) ||||||||
| 1 | VI | Gema Amor Pérez | 27 d'agost de 2004 | 29 de juny de 2007 | PP |
| Conselleria d'Immigració i Ciutadania (2007-2009) ||||||||
| Conselleria de Solidaritat i Ciutadania (2009-2011) ||||||||
| 2 | VII | Rafael Blasco Castany | 29 de juny de 2007 | 22 de juny de 2011 | PP |
| Dissolta (2011-2015) ||||||||
| Conselleria de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació (2015-2019) ||||||||
| 3 | IX | Manuel Francisco Alcaraz Ramos | 29 de juny de 2015 | 17 de juny de 2019 | Compromís |
| Conselleria de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica (2019-) ||||||||
| 4 | X | Rosa Pérez Garijo | 17 de juny de 2019 | | EUPV |

## Referències

* ↑ «Organigrama de la Conselleria - Generalitat Valenciana». [Consulta: 4 gener 2021].