OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Brémur-et-Vaurois

Brémur-et-Vaurois és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 52 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Brémur-et-Vaurois era de 52 persones. Hi havia 23 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 11 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 49 habitatges, 25 eren l'habitatge principal de la família, 15 eren segones residències i 9 estaven desocupats. Tots els 47 habitatges eren cases. Dels 25 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 18 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 6 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Brémur-et-Vaurois el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 0 |
| 12 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 12 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 8 | 25 a 29 | 4 |
| 12 | 20 a 24 | 4 |
| 8 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 34 persones, 21 eren actives i 13 eren inactives. De les 21 persones actives 18 estaven ocupades (10 homes i 8 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 13 persones inactives 6 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 2 d'empreses de construcció, 1 d'una empresa immobiliària i 1 d'una empresa de serveis.
Els 2 serveis als particulars que hi havia el 2009 eren lampisteries.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Brémur-et-Vaurois a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Brémur-et-Vaurois a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Bizeres

Els bizeres (en llatí byzeres, en grec antic βύζηρες) eren un poble del Pont. Segons Esteve de Bizanci, que en parla, tenien un Βυζηρικὸς λιμήν ("Bizerikos limen" port bizèric) d'on podríem inferir que es trobaven a la costa o, almenys, posseïen un lloc o una ciutat vora la costa.
Estrabó esmenta alguns pobles salvatges que vivien al país situat al sud de Trebisonda i Farnàcia, entre ells els tibarens, els caldes, els sannis, que abans es deien macrons i altres i afegeix que alguns d'aquests pobles es deien bizeres però no queda clar si era el mateix poble anomenat heptacometes o eren un poble diferent. Dionís Periegetes diu que es deien becheires o bechiris. El nom devia ser conegut, ja que també el mencionen Plini el Vell i Pomponi Mela, però no s'ha pogut establir el lloc concret on habitaven.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Byzeres». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 1r març 2021].
# Bizdad

Bizdad (àrab بيز ضاض) és una comuna rural de la província d'Essaouira de la regió de Marràqueix-Safi. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 7.959 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Buenaventura Carbó y Aloy

Buenaventura Carbó y Aloy (Madrid, 25 d'octubre de 1819 - Madrid, 2 de març de 1888) fou un militar i polític espanyol, fill del militar Jaime Carbó.

## Biografia

El 1832 ingressà a l'Exèrcit Espanyol. Va participar, com a ajudant del seu pare en les preses de Marbán i de la plaça de Portalegre (Portugal) a Extremadura, així com en diverses accions contra les faccions carlines catalanes del pretendent Carles Maria Isidre de Borbó a Farriols, Calaf, Coll de Comadros i Sant Joan de les Abadesses, en l'aixecament del setge de Puigcerdà i en la presa de Ripoll, durant la Primera Guerra Carlina, aconseguint tres creus de Sant Ferran de primera classe per la seva participació en les accions de guerra com a tinent del Regiment Almansa en 1837.
Un cop acabada la contesa rebé el grau de brigadier i fou enviat a Canàries per a combatre el contraban. Tanmateix, tornà a la península i va prendre part en la revolució de 1848 i en la vicalvarada de 1854, raó per la qual va estar a punt de ser afusellat. El 1857 fou nomenat comandant general del Maestrat i governador militar de Morella, i de 1859 a 1863 governador militar d'Alacant. Quan es trobava a Granada, ciutat d'on era natural la seva esposa María de Gràcia de Soria y Ladoux, va ser un dels dirigents que van encapçalar el pronunciament revolucionari a la ciutat el 26 de setembre de 1868, presidint la Junta Revolucionària creada després del triomf de la revolta.
Fou elegit diputat per Oriola a les eleccions generals espanyoles de 1871 i abril de 1872. Fou Capità General de les Illes Balears (1871) i Ministre de Guerra interí entre desembre de 1871 i febrer de 1872. Després de la restauració borbònica fou capità general de Granada a l'octubre de 1873 i de Burgos al desembre següent i governador militar de Cuba en funcions (març de 1875), així com senador per la província d'Alacant el 1881. Finalment va ser nomenat capità general de Canàries el 10 de setembre de 1885, càrrec que va exercir fins a gener de 1887 quan va ser nomenat conseller del Consell Suprem de Guerra i Marina.

## Referències

* ↑ Cuba a worldstatesmen.org

## Enllaços externs

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.127. ISBN 9788495484802.
* Biografia a xtec.es
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
# Borja de Sant Ponç

Borja de Sant Ponç és un monument del municipi de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta de construccions rurals fetes de pedra seca, de planta circular i coberta de volta feta a partir d'aproximació de filades. Les pedres són de grans dimensions, sense treballar i a la porta trobem una llinda monolítica. Aquestes dues cabanes de vinya estan a la mateixa partida Romagosa, molt properes entre si.

## Història

Si bé resulta difícil datar-les, podem dir que aquesta tipologia de cabana existeix a les valls i vessants de la riera de Rafamans i de Corbera. Possiblement són anteriors a 1840- 1850, quan es deixà de conrear degut a la fil·loxera.

## Referències

* 1 2 «Borja de Sant Ponç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Borja de Sant Ponç». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Borja del Serral d'en Roig

La Borja del Serral d'en Roig és una obra de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Borja feta amb pedra seca adossada al mur de contenció d'un bancal de la vinya, avui ja inexistent. A la coberta argilosa hom hi plantà lliris que acaben d'accentuar l'aspecte selvàtic del paratge.
El parament és de grans pedres sense treballar disposades en fileres. La coberta és feta per aproximació de filades. Només té una obertura, la porta, allindada. Actualment tota la cabana està parcialment coberta per vegetació.

## Referències

* 1 2 «Borja del Serral d'en Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Bulgaria Air

Bulgaria Air (en Búlgar: България Ер) és l'aerolínia nacional de Bulgària. La seva base i centre de distribució de tràfic és la capital, Sofia. L'Empresa és propietat de Himimport Inc. En 2008, l'aerolínia va transportar 118.543 passatgers.
Bulgària Air és segona en termes de quota de mercat darrere de Wizz Air. La flota de l'empresa és de 24 i vola a 27 destinacions en 19 països. Es va convertir des de llavors, 20 de novembre de 2008 Bulgària Air en un membre de IATA. Compta amb 1236 empleats.
Els seus socis principals són KLM, Air France, Brussels Airlines, Czech Airlines, LOT Polish Airlines, Malev Hungarian Airlines, Virgin Atlantic, Austrian Airlines, ITA Airways & Aeroflot.

## Flota

La flota de Bulgària Air està formada pels següents aparells (a 2 de març de 2016):
* 2 BAE Avro RJ70
* 2 Airbus A319-100
* 3 Airbus A320-200
* 2 Boeing 737-300
* 4 Embraer 190

## Referències

* ↑ «Bulgaria Air strengthens its European network with new E-Jets, but cost reduction is also essential». CAPA Centre for Aviation, 04-06-2012.
* ↑ "Contacts." Bulgaria Air. Retrieved on 10 May 2010. "Head office 1, Brussels Blvd Sofia Airport Sofia 1540" Address in Bulgarian Arxivat 2017-07-22 a Wayback Machine.: "бул. "Брюксел" № 1 Летище София София 1540"
* ↑ Development, Studio X Creative / Web Design /. «Медия». air.bg. [Consulta: 27 març 2017].

## Enllaços externs

* Bulgaria Air - Lloc web oficial
* Bulgària Air a Espanya
# Bupivacaïna

La bupivacaïna, és un medicament usat en l'anestèsia local. Es fa servir per injecció dins una zona al voltant d'un nervi o com bloqueig epidural. Està disponible mesclada amb una petita quantitat d'epinefrina per a incrementar-ne la durada. Típicament triga 15 minuts en fer efecte i dura de 2 a 8 hores.

## Referències

* 1 2 3 4 «Bupivacaine Hydrochloride». The American Society of Health-System Pharmacists. Arxivat de l'original el 2015-06-30. [Consulta: Aug 1, 2015].
* ↑ Whimster, David Skinner [2015-10-05]. Cambridge textbook of accident and emergency medicine. Cambridge: Cambridge University Press, 1997, p. 194. ISBN 9780521433792.

## Enllaços externs

* RxList.com Arxivat 2005-12-28 a Wayback Machine.
* Drugs.com
* More on lipid rescue
# Boscarla d'Aguijan

La boscarla d'Aguijan (Acrocephalus nijoi) és un ocell extint de la família dels acrocefàlids (Acrocephalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones de canyars, garrigues i sotabosc de l'illa d'Aguijan, a les illes Marianes septentrionals.

## Taxonomia

Ha estat considerada una subespècie de la boscarla de Guam (Acrocephalus luscinius) però avui és considerada una espècie de ple dret.

## Referències

* ↑ «Boscarla d'Aguijan». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021 (català)
* ↑ T Saitoh, A Cibois, S Kobayashi, E Pasquet et J-C Thibault. 2012. The complex systematics of the Acrocephalus of the Mariana Islands, western Pacific. Emu 112(4): 343–349. http://dx.doi.org/10.1071/MU12012.
# Boscarla de Cap Verd

La boscarla de Cap Verd (Acrocephalus brevipennis) és una espècie d'ocell de la família dels acrocefàlids (Acrocephalidae) que habita diversos medis naturals d'algunes e les illes de l'arxipèlag de Cap Verd.

## Referències

* ↑ Fitxa de la boscarla de Cap Verd a Birdguides Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine. Rev. 13/12/2012 (anglès)
# Boscarla cellanegra

La boscarla cellanegra (Acrocephalus bistrigiceps) és una espècie d'ocell de la família dels acrocefàlids (Acrocephalidae) que habita canyars, arbusts, matolls i conreus, criant al sud-est de Sibèria, Sakhalín, nord de Mongòlia, est de la Xina, nord de Corea, i Japó. Passa l'hivern al sud de la Xina i el Sud-est asiàtic.

## Referències

* ↑ «Boscarla cellanegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev 20/02/2021(català)
# Ca l'Ametller (Mataró)

Ca l'Ametller és una masia de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia de tres cossos de planta baixa i pis amb teulada a dos vessants. Conserva un interessant portal rodó adovellat i les finestres de ple estil del segle xvii. A la dovella clau del portal hi ha un escut amb les lletres JMJ i la data 1588.
A l'interior, al fons de la sala, destaca l'arc el·líptic de l'escala on hi ha la porta del celler. A mà esquerra queda la cuina amb un forn de pa sota la campana. Els brancals i llindes de les portes són de pedra picada.
Al pis, sota les finestres, entre els festejadors, hi ha unes espitlleres de defensa.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Ametller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Brahmana microphthalma

Brahmana microphthalma és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids. Es troba a Àsia: l'Índia.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1916. Cas. ces. Spol. ent. 13:63.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Kailash Chandra i R. M. Sharma: Checklist of Indian Stoneflies (Insecta: Plecoptera). «PDF». (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:327.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 22 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Brahmana (gènere)

Brahmana és un gènere d'insectes plecòpters pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Àsia.

## Taxonomia

* Brahmana benigna (Needham, 1909)
* Brahmana chrysostoma Klapálek, 1916
* Brahmana flavomarginata Wu, C.F., 1962
* Brahmana microphthalma Klapálek, 1916
* Brahmana suffusa (Walker, 1852)

## Referències

* ↑ Klapálek, 1914. Cas. ces. Spol. ent. 11:60.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:326.
* Uchida & Isobe, 1991. Aquatic Insects 13(2):65-77.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.

## Enllaços externs

* Perlidae Species Listing (anglès)
# Brahmana benigna

Brahmana benigna és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Àsia: l'Índia.

## Referències

* ↑ Needham, 1909. Rec. Ind. Mus. 3:186.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Kailash Chandra i R. M. Sharma: Checklist of Indian Stoneflies (Insecta: Plecoptera). «PDF». (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Claassen, 1940. Mem. Cornell agric. Exp. Sta. 232:180.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:326.
* Klapálek, 1916. Cas. ces. Spol. ent. 13:45-84.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 22 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Cabalgata fin de semana

Cabalgata fin de semana va ser un programa radiofònic emès a Espanya per la Cadena SER durant els anys cinquanta i seixanta del segle xx.

## Història

El programa comptava amb un precedent, titulat Fin de semana i va començar a emetre's el 27 de juliol de 1951, conduït pel locutor xilè Bobby Deglané, acompanyat per María Ángeles Herranz.
El programa s'emetia la nit dels dissabtes des de les 22:30 hores fins a la una passada de la matinada i va establir les bases d'un gènere fins al moment desconegut a Espanya: els programes de varietats i espectacle, i introduïa al país el concepte de la ràdio com a entreteniment.
A Cabalgata fin de semana cabien entrevistes, música, concursos, humor, crítica literària i cinematogràfica i esport.
Després de la marxa de Bobby Deglané a Radio España, el programa va passar a ser presentat per José Luis Pécker.
Entre les celebritats que van treballar al programa, figuren el meteoròleg Mariano Medina, en la seva primera experiència en mitjans de comunicació, encunyant-se l'expressió "L'home del temps", mantinguda ja en el llenguatge habitual dels espanyols o els humoristes Tip y Top (Luis Sánchez Polack i Joaquín Portillo).
El 1954 Deglané va obtenir el Premi Ondas pel programa.

## Referències

* ↑ Bobby Deglané a parecequefueayer.espaciolatino.com
* ↑ Cabalgata fin de semana, ABC, 17 de novembre de 2005
* ↑ «Premis Ondas, 1954». Arxivat de l'original el 2016-03-07. [Consulta: 15 febrer 2019].
# Calcinis

Els calcinis (Calcinea) són una subclasse d'esponges calcàries. La disposició de les ramificacions sol ser dicotòmica o umbel·lada amb anastomosi, la qual cosa dona lloc a creixement reticulat en els adults. La majoria de les espècies són de color vermell coral o de color sofre groc.

## Taxonomia

La subclasse Calcinea inclou 234 espècies, repartides en dos ordres:
* Ordre Clathrinida Hartman, 1958 (incloent-hi Leucettida)
* Ordre Murrayonida Vacelet, 1981

## Referències

* ↑ «Les esponges calcàries | enciclopèdia.cat». [Consulta: 24 novembre 2020].
* ↑ Bidder, G.P. «The Skeleton and Classification of Calcareous Sponges» (pdf) (en anglès). Proceedings of The Royal Society of London, 64, 01-01-1898, pàg. 61-76.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Calcinea» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2020].
# Cal Mal Ric

Cal Mal Ric és una masia de Sant Vicenç de Torelló (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia construïda damunt la pedra i situada a pocs metres del mas Grau. La casa és de planta rectangular, coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, orientada a ponent. Presenta un portal descentrat. Consta de planta baixa, pis i golfes. A la part dreta hi ha un cos de porxos abrigats sota la vessant dreta de la teulada i orientats a migdia. Al davant de la casa hi ha una lliça tancada per diverses dependències agrícoles i un portal. A tramuntana hi ha una finestra conopial i a l'interior de la planta baixa n'hi ha una de forma goticitzant. És construïda amb pedra i tàpia. Els elements de ressalt estan fets de pedra picada. L'estat de conservació és regular.

## Història

Antic mas registrat entre els dotze masos que figuren al fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Sant Vicenç de Torelló. Aleshores habitava el mas SAGIMON MALRIC.
Actualment en són propietaris els habitants de Masgrau, els quals destinen Can Malric per al bestiar, d'aquí el progressiu deteriorament del mas.
Segons les dades constructives, el mas fou reformat vers el segle xviii (1783- finestra de ponent).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Mal Ric». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Budingen

* No s'ha de confondre amb la ciutat alemanya de Büdingen..
Budingen és un antic municipi de Bèlgica, fusionat el 1977 amb la ciutat de Zoutleeuw. L'assentament es va crear al marge del Gete que hi neix de la confluència del Kleine Gete i del Grote Gete.
El primer esment escrit Budinges data del 1080. El sufix -ingen indica un origen fràncic i significa poble o família, doncs poble d'en Bodo. A l'alta edat mitjana era una senyoria del ducat de Brabant, propietat de diverses famílies nobles, fins que l'administració francesa el 1795 en fa fer un municipi que el 1977 va fusionar amb Zoutleeuw.

## Llocs d'interés

* Castell de Budingen (1743, 1896)

## Referències

* ↑ Kempeneers, Paul. Toponymie van Budingen (en neerlandès). Koninklijke Commissie voor Toponymie en Dialectologie, 2005, p. 262.
* ↑ «Kasteel van Budingen». Agentschap Onroerend Erfgoed, 2018. [Consulta: 23 juny 2018].
# Cal Perxet (el Molar)

Cal Perxet és una obra del Molar (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta aproximadament rectangular, bastit de paredat, amb gres vermell i arrebossat, cobert per una teulada a dos vessants. A la façana, que ocupa gairebé tot un costat de la plaça del Molar, s'obren quatre portes a la planta baixa, de les quals la principal és emmarcada amb pedra i duu la data de 1889. Al primer pis s'obren quatre balcons, amb tres tramades i baranes de fundició estèticament ben resoltes. Quatre finestres permeten la il·luminació de les golfes. Un canal de teula vidriada corona la façana amb abocadors, dels que en resten dos de metàl·lics en forma de cap de serp.

## Història

La construcció d'aparença distingida, correspon a un període d'esplendor a la comarca, just abans que la fil·loxera malmetés les vinyes. La història local no ofereix altres dades d'interès sobre l'edifici, interessant per l'equilibri de la seva façana, fet no gaire freqüent en pobles petits, malgrat les modificacions aportades posteriorment.

## Referències

* 1 2 «Cal Perxet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Cal Perxet». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cal Però

Cal Però és un edifici del municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental) protegit com a bé cultural d'interès local.
És una casa entre mitgeres. A la façana principal s'obre la porta d'entrada de forma allindanada. A la llinda hi ha gravat la data de construcció i el nom del propietari: "1787. Ventura Rifé", i una llançadora de teler. L'estil és molt esquemàtic i està fet mitjançant incisions.

## Referències

* ↑ «Cal Però». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
# Camí del Mas de Tomaset

El Camí del Mas de Tomaset és un camí que circula pel terme de Reus i en part pel de La Canonja, a la comarca catalana del Baix Camp.
L'hi diu així sobretot la gent de La Canonja, des d'on s'anava més sovint a aquest mas. Arrenca del Camí de la Creu, vora el Pujol. Aviat entra al terme de La Canonja, però no s'allunya del de Reus, perquè, en direcció nord-oest segueix la divisòria dels dos termes fins a les basses del Mas de Badia. Aquest bocí és poc transitable actualment, des de la construcció de l'autopista. De nou al terme de Reus, passa a la vora del Mas de Tomaset i fa cap al Camí del Roure, o antic camí de La Selva a Salou. Antigament anava fins a la Creu de Ferro, però aquest últim bocí va ser incorporat a les terres del Mas de Nicolau.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 589. ISBN 8486387655.