OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# RUAG

RUAG (originalment Rüstungs Unternehmen Aktiengesellschaft; Empresa de defensa de societat anònima) és una empresa de tecnologia de Suïssa, amb la seu a Berna. Compta amb plantes de producció a Suïssa (Nyon, Aigle, Thun, Berna, Emmen, Altdorf, i Interlaken), Alemanya (Oberpfaffenhofen, Hamburg i Fürth), Suècia (Gothenburg, Linköping i Åmotfors), Hongria (Sirok) i Àustria (Viena, Berndorf) i EUA (Tampa), i les empreses de vendes a RU, França, Bèlgica, Brasil i Malàisia.

## Estructura

RUAG té les següents divisions:

### Aeroespacial

* RUAG Aerostructures (fabricació de components, aeroestructures i reciclatge amb productes principalment per al mercat civil)
* RUAG Space (a Suïssa, Suècia i Àustria)
* RUAG Aviation (MRO per a ús civil i militar, productor de la Do228 GN, solucions de sistemes)

### Defensa

* RUAG Ammotec (munició d'armes portàtils de fins a 12,7 mm per a la defensa, aplicació de la llei, la caça i l'esport). RUAG és també el productor original de la HG 85. Porta producció en filials a Alemanya, Hongria, EUA i Suècia. Els productes per al mercat civil estan marcats amb els noms RWS, Geco, Rottweil.
* RUAG Defence (simulació i entrenament, telemàtica, manteniment, operacions de xarxa habilitada, vehicles de combat i de suport, solucions de protecció, etc.) La producció a Suïssa i Alemanya

## Referències

* ↑ Tages-Anzeiger: http://www.tagesanzeiger.ch/wirtschaft/unternehmen-und-konjunktur/Ruag-macht-Rekordgewinn/story/10920042, abgerufen am 19. März 2016
* ↑ http://www.ruag.com/de/Konzern/Konzern_Home/ueber_uns Arxivat 2010-04-02 a Wayback Machine.
* ↑ Verkauf an Berghoff-Gruppe Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine. Pressemitteilung vom 5. April 2013.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* RUAG Space AB Arxivat 2014-08-10 a Wayback Machine.
* RUAG Space GmbH Arxivat 2009-03-11 a Wayback Machine.
# Furikake

El furikake (en japonès ふりかけ, de 振り掛ける furikakeru, "salpebrar") és, en la cuina japonesa, qualsevol preparació seca que s'utilitza per condimentar l'arròs. N'hi ha moltes variants, fetes a base de diferents ingredients deshidratats i reduïts en pols o en flocs, que s'empolvoren simplement sobre l'arròs o que s'utilitzen per arrebossar les onigiri (mandonguilles d'arròs).
Entre els diversos furikake tradicionals, s'hi troben els fets a base d'algues nori, shiso, wasabi, sèsam, katsuobushi (bonítol sec), algues i ous, algues i bonítol, verdures, natto deshidratat... També hi ha barreges variades dels diversos ingredients, on en general hi ha a més sal i, en certs casos, espècies picants (en les versions industrials del comerç, sovint s'hi afegeix sucre i glutamat monosòdic).
Es tracta d'una preparació molt popular al Japó i també a Corea.

## Referències

* ↑ «Seaweed Smarts: What Is Furikake?» (en anglès americà), 09-08-2016. [Consulta: 26 juliol 2023].
* ↑ ComerJapones. «Furikake. Condimento japonés • ComerJapones.com» (en castellà), 17-01-2009. [Consulta: 27 juliol 2023].

## Vegeu també

* Sal de sèsam
# Realisme històric

* Per a altres significats, vegeu «Realisme (desambiguació)».
El realisme històric és un moviment literari comprés entre els anys 1959 i 1968. Aquest moviment propugnà el rebuig i la ruptura amb les actituds culturals i literàries vigents a Catalunya fins aquest moment. Aquest moviment és un intent d'inserir el treball intel·lectual i literari en el procés de recuperació política del país per tal de lluitar contra el franquisme de l'època. El realisme històric va recuperar la tradició realista autòctona, és a dir, els escriptors que als anys 30 i en període de guerra, seguint els corrents europeus sorgits arran del Crac del 29, trencaren amb la tradició simbolista o avantguardista i iniciaren una literatura compromesa políticament i socialment.

## Fonaments teòrics

* Marxisme (György Lukács i Antonio Gramsci, sobretot)
* Jean-Paul Sartre
* Moviments anglosaxons (Raymond Williams)
El realisme històric trobà la seva màxima formulació als Països catalans en l'obra crítica de Josep M. Castellet i Joaquim Molas, els quals publicaren l'antologia «Poesia catalana del segle XX» (1963) on, partint d'una metodologia marxista d'anàlisi literària, reinterpretaven la tradició poètica i proposaven les noves línies de creació.

## Gèneres literaris i autors

En poesia s'hi relacionen Vicent Andrés i Estellés, Francesc Vallverdú, Miquel Bauçà, Francesc Parcerisas i, en part, Gabriel Ferrater, entre d'altres. La novel·la, influïda pels corrents nord-americans d'entreguerres i pels italians de postguerra, té com a autors representatius com ara Josep Maria Espinàs, Manuel de Pedrolo i Baltasar Porcel. Al teatre oferí trobem l'aparició del neorealisme amb autors com ara Benet i Jornet i, d'una altra banda, la introducció del teatre èpic de Bertolt Brecht portada a terme per Ricard Salvat, entre d'altres, i que influí joves autors com Jordi Teixidor i Jaume Melendres.

## Referències

* ↑ «Realisme històric». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Presentació realisme històric
# Ramonet de Pinós i Mallorca

Ramonet de Pinós i Mallorca va ser un noble català del segle xiv, fill de Ramon Galceran de Pinós i Montcada i Saura de Mallorca i Puigbadró. Era net del rei Sanç I de Mallorca. Senyor de les baronies de Torà, Cellers i Ardèvol, territoris que tenia en feu del vescomte de Cardona. L'any 1370, comprà la baronia de Pinós al seu cosí Pere Galrceran II de Pinós i Mallorca. Es casà amb Alamanda de Requesens, amb qui tingué un fill, anometant Ramon, que heretà les baronies de Cellers i Pinós

## Referències

* 1 2 «Pinós | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 desembre 2019].
* ↑ Isamat, Aurelio José Miguel. Casa de Berga-Pinos-Mataplana, 1974, p. 43.
* ↑ «Torà | enciclopèdia.cat». [Consulta: 27 desembre 2019].
* ↑ Companys i Farrerons, Isabel «Catàleg de la col·lecció de pergamins de l'Ajuntament de Tarragona». Col·lecció Documents del Fons Municipal de Tarragona, 12, 2009, pàg. 131.
# Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 - Dos amb timoner

Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 :
| Scull individual | homes |
| Dos amb timoner | homes |
| Quatre amb timoner | homes |
| Vuit amb timoner | homes |
| 1904 > |||
El dos amb timoner va ser una de les proves de rem dels Jocs Olímpics de París del 1900. Es va disputar entre el 25 i el 26 d'agost de 1900, amb la participació de 22 remers, repartits en set embarcacions en representació de 3 nacions.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Equip mixt Minerva Amsterdam François Brandt Roelof Klein Hermanus Brockmann timoner desconegut | França Société Nautique de la Marne Lucien Martinet René Waleff timoner desconegut | França Rowing Club Castillon Carlos Deltour Antoine Védrenne Raoul Paoli (timoner) |

## Resultats
### Semifinals

Les dues millors embarcacions de cada sèrie passaven a la final.

#### Semifinal 1

| Posició | Embarcació | Remers | Nació | Temps |
| 1 | Société Nautique de la Marne | Lucien Martinet René Waleff timoner desconegut | França | 6' 47,4" |
| 2 | Minerva Amsterdam | François Brandt Roelof Klein Hermanus Brockmann (timoner) | Països Baixos | 6' 56,0" |
| — | Stade Français | L. Roche G. Love timoner desconegut | França | DNF |
DNF: No finalitza la cursa

#### Semifinal 2

| Posició | Embarcació | Remers | Nació | Temps |
| 1 | Rowing Club Castillon | Carlos Deltour Antoine Védrenne Raoul Paoli (timoner) | França | 6' 33,4" |
| 2 | Cercle Nautique de Reims | Pierre Ferlin Mathieu timoner desconegut | França | 7' 00,0" |
| 3 | Royal Club Nautique de Gand | Prospère Bruggeman Maurice Hemelsoet timoner desconegut | Bèlgica | 7' 00,4" |
| 4 | Club Nautique de Dieppe | Delabarre Galee timoner desconegut | França | 7' 04,0" |

### Final

L'equip holandès canviava el timoner de la final per reduir pes, reclutant per aquest motiu un jove parisenc. Els holandesos van guanyar una cursa molt renyida amb el segon classificat, l'equip francès enviat per la societat de Marne.
| Posició | Embarcació | Remers | Nació | Temps |
| | Minerva Amsterdam | François Brandt Roelof Klein timoner desconegut | Equip mixt | 7' 34,2" |
| | Société Nautique de la Marne | Lucien Martinet René Waleff timoner desconegut | França | 7' 34,4" |
| | Rowing Club Castillon | Carlos Deltour Antoine Védrenne Raoul Paoli (timoner) | França | 7' 57,2" |
| 4 | Cercle Nautique de Reims | Pierre Ferlin Mathieu timoner desconegut | França | 8' 01,0" |

## Notes

* ↑ Brockmann era el timoner de l'equip holandès a les semifinals, però no pas a la final. És considerat medallista d'or pel Comitè Olímpic Internacional i així consta a la base de dades olímpica.

## Referències

* Base de dades del COI
* De Wael, Herman. Herman's Full Olympians: "Rowing 1900". Accés: 26 de febrer de 2006. Consultable a Herman's Full Olympians: "Rowing 1900" Arxivat 2005-12-15 a Wayback Machine..
* Mallon, Bill. The 1900 Olympic Games, Resultats de totes les proves amb comentaris. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers, 1998. ISBN 0-7864-0378-0.
# Renan Luce

Renan Luce (París, 5 de març de 1980) és un cantautor francès. El seu estil està entre el folk, el rock acústic i l'indie rock, fortament influenciat per Georges Brassens.

## Biografia

Renan Luce neix a París el 5 de març de 1980, però passa la seva infància i joventut a Plourin-lès-Morlaix, a la regió de Bretanya. De petit s'introduí al món de la música prenent part d'una coral i aprenent piano clàssic, el qual canvià pel saxòfon i la guitarra, amb la que ja començà a compondre les seves pròpies cançons.
Després de dos anys de classes preparatòries al Lycée Saint-Vincent de Rennes, fou admès a Toulouse Business School des d'on, després de tres anys, marxà cap a París, on decidiria dedicar-se exclusivament a la música tot realitzant diferents actuacions per teatres de la capital francesa i signant un contracte discogràfic amb el segell Barclay. Molts festivals li donaren l'oportunitat de donar-se a conèixer i li permeteren convertir-se en el teloner d'altres cantants i grups com Bénabar, Maxime Le Forestier, Clarika, Jeanne Cherhal o Thomas Fersen.
El 31 de juliol de 2009 es va casar amb Lolita Séchan, filla del cantant Renaud.

## Discografia

El seu primer àlbum, titulat Repenti, produït per Jean-Louis Pierot, fou llançat al setembre de 2006, certificat de platí al desembre de 2007 amb més de 250 mil còpies venudes. Cap a abril del 2008, l'àlbum superà el mig milió de còpies, així com el disc d'or a Bèlgica. També el 2008 rep dues Victoires de la Musique a les categories "Àlbum de l'any" i "Revelació de l'any en escena".
L'octubre del 2009 publicà el seu segon àlbum, titulat Le Clan Des Miros.

## Referències

* ↑ Lolita et Renan Luce se sont mariés Arxivat 2011-03-18 a Wayback Machine., purepeople, 1 d'agost de 2009
* Biografia a web-libre.org Arxivat 2010-02-06 a Wayback Machine. (francès)

## Enllaços externs

* Renan Luce - Lloc web oficial
* MySpace oficial Renan Luce a MySpace
# Montmoyen

Montmoyen és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 85 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Montmoyen era de 85 persones. Hi havia 36 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (12 homes vivint sols), 16 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 66 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família, 27 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 66 habitatges eren cases. Dels 37 habitatges principals, 26 estaven ocupats pels seus propietaris, 9 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 8 tenien tres cambres, 9 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Montmoyen el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 8 |
| 8 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 8 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 50 persones, 35 eren actives i 15 eren inactives. Les 35 persones actives estaven ocupades(19 homes i 16 dones).. De les 15 persones inactives 6 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa immobiliària.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un paleta i 1 agència immobiliària.
L'any 2000 a Montmoyen hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 438 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Montmoyen a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Montmoyen a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Eivissa pel Canvi

Eivissa pel Canvi (ExC) és una plataforma creada l'any 2006 per fer de contrapunt a la situació política a l'illa d'Eivissa. La seva irrupció va sorgir amb el moviment de la plataforma antiautopistes No volem autopistes, que demanava la paralització de la construcció d'autopistes.
Entre 2007 i 2011 va governar, en coalició amb el PSOE, el Consell Insular d'Eivissa i els ajuntaments d'Eivissa i Sant Josep de sa Talaia. Tenia representació al Parlament de les Illes Balears, ja que a les eleccions de 2007 es va presentar en coalició amb el PSOE. Les seves dues diputades, una d'Esquerra Republicana de Catalunya i una altra, independent, s'integren en el Grup Socialista.

## Membres

Eivissa pel Canvi va passar de ser un manifest de ciutadans independents a ser una plataforma política impulsada per independents progressistes amb el suport dels partits Alternativa Esquerra Unida-Els Verds, Entesa Nacionalista i Ecologista i Esquerra Republicana de les Illes Balears.
A principis de l'any 2010 Eivissa pel Canvi va celebrar una assemblea en què, davant els conflictes interns, es va plantejar la dissolució de la formació. Un 48% dels assistents es varen mostrar contraris a la continuïtat. A la tardor d'aquest mateix any es va celebrar una altra assemblea en què es va materialitzar l'abandonament de la major part dels independents fundadors i la sortida d'ERC i ENE. Posteriorment, també Esquerra Unida de les Illes Balears va abandonar la formació, començant una nova etapa en què els membres d'ExC són persones sense afiliació a cap dels partits tradicionals.
De cara a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2011 s'anuncià la sortida d'ENE i d'ERC de la coalició.Posteriorment, els partits sortits d'ExC, ERC i ENE, anunciaren que treballaven en una candidatura conjunta al marge d'ExC.

## Referències

* ↑ La segunda vida de ExC, Diario de Ibiza, 27 de setembre de 2010
* ↑ ENE y ERC no participarán en la aprobación de los estatutos de ExC, Diario de Ibiza, 17 de setembre de 2010.
* ↑ Algunos independientes y nacionalistas escindidos de ExC impulsan una alternativa política «insularista», Diario de Ibiza 22 de novembre de 2010.
* ↑ ExC se integra en una plataforma balear verde y de izquierdas

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2016-02-20 a Wayback Machine.
# N6 (Luxemburg)

La N6 és una carretera a Luxemburg. Connecta la ciutat de Luxemburg, en el seu extrem oriental, amb la frontera belga. Allà s'uneix a la carretera belga N4, que porta a Arlon, Namur, Wavre i Brussel·les. També es coneix amb el nom de Route d'Arlon, pel destí principal des de la ciutat de Luxemburg.

## Recorregut

En el seu extrem oriental, la N6 es troba amb l'N51 (Boulevard de la Foire), a la vorade la Ville Haute barri de la ciutat de Luxemburg. En el seu camí fora de la ciutat, la carretera passa per l'Estadi Josy Barthel, estadi nacional del país, i l'Hospital de Maternitat Gran Duquessa Carlota, maternitat principal del país. Als afores de la ciutat, la N6 es troba amb l'autopista A6. Una vegada fora de la ciutat de Luxemburg, la carretera passa a través de Strassen i pel Liceu Tècnic Josy Barthel a Mamer, abans de fer una altra cruïlla amb l'A6. Continuant cap a l'oest, la N6 recorre a través de les ciutats de Capellen i Windhof, abans d'arribar a Steinfort, a la frontera amb Bèlgica.

## Vegeu també

* Llista d'autopistes de Luxemburg
# Foreign Affairs (desambiguació)

«Foreign Affairs» té aquests significats:
* Foreign Affairs, revista estatunidenca sobre relacions internacionals i política exterior
* Foreign Affairs (àlbum), diversos àlbums musicals amb aquest títol
# Fulacunda

Fulacunda és una vila i un sector de Guinea Bissau, situat a la regió de Quinara. Té una superfície 917 kilòmetres quadrats. En 2008 comptava amb una població de 15.850 habitants.

## Referències

* ↑ Repartition geographique des communautés
* ↑ «Dada de statoids.com».
* ↑ geohive
# Fukushima (barri)

Fukushima (福島) és un barri del districte urbà de Fukushima, a la ciutat d'Osaka, capital de la prefectura homònima, a la regió de Kansai, Japó. El barri de Fukushima és la zona central del districte homònim.

## Geografia

El barri de Fukushima es troba localitzat a l'extrem nord-oriental del districte homònim, al centre-nord de la ciutat d'Osaka. El barri fa costa al nord amb el riu Dōjima, que el separa del districte de Nishi-Yodogawa. Dins del districte, el barri limita amb Sagisu i Yoshino a l'oest i amb Tamagawa al sud. A l'est, limita amb els baris d'Umeda i Dōjima, pertanyents al districte de Kita.

### Sub-barris

El barri compta amb huit sub-barris:
* Fukushima 1 chōme (福島一丁目)
* Fukushima 2 chōme (福島二丁目)
* Fukushima 3 chōme (福島三丁目)
* Fukushima 4 chōme (福島四丁目)
* Fukushima 5 chōme (福島五丁目)
* Fukushima 6 chōme (福島六丁目)
* Fukushima 7 chōme (福島七丁目)
* Fukushima 8 chōme (福島八丁目)

## Història

El barri de Fukushima es creà a partir dels dos pobles de Kami-Fukushima i Shimo-Fukushima, pertanyents al ja desaparegut districte de Nishinari i annexionats a la ciutat d'Osaka l'any 1897, quan es funda la moderna Osaka. Fins a la creació del districte de Fukushima, el barri va formar part del districte de Kita de 1897 fins a 1925, quan passà a formar part de Konohana fins a l'any 1943, que acabà a Fukushima.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| ND | ND | ND | ND | ND | ND | ND |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| ND | 8.483 | 12.776 | 15.091 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Occidental (JR West)
** Fukushima - Shin-Fukushima
* Ferrocarril Elèctric Hanshin
** Fukushima

### Carretera

* Nacional 2

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=27103
* ↑ https://minchizu.jp/osaka/o-fukushima.html
* ↑ https://minchizu.jp/osaka/o-kita.html
* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=27103&az=6
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Gabú

Gabú és una vila i un sector de Guinea Bissau, situat a la regió de Gabú. Té una superfície 2.183 kilòmetres quadrats. En 2008 comptava amb una població de 83.885 habitants. A la vila hi havia 14.430 segons estimacions de 2005
La vila és coneguda per la seva població fulbe i el predomini de la religió musulmana. Originàriament fou el centre del regne de Gabú o Kaabu, part de l'imperi de Mali, fins que Fouta-Djalon en va prendre el control en el segle xix. Gabú també és coneguda com a mercat i centre comercial amb Guinea i el Senegal. Durant la dominació portuguesa va rebre el nom de Nova Lamego. Després de la independència de Guinea Bissau va recuperar el seu nom tradicional.

## Referències

* ↑ Repartition geographique des communautés
* ↑ «Dada de statoids.com».
* ↑ geohive
# Francisco Pintado Fe (escultura)

L'escultura urbana coneguda pel nom Francisco Pintado Fe, ubicada a la placeta on es troba l'edifici de l'Escola Superior de Mines, front el carrer Independencia, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Miguel Álvarez Fernández, i està datada el 1994.
Es tracta d'un bust amb el qual es vol homenatjar l'enginyer Francisco Pintado Fe. L'obra representa la cara de l'enginyer i al pedestal, sobre el qual està col·locat, es llegeix la següent llegenda: «Francisco Pintado Fe, ilustre ingeniero de minas, prestigioso investigador e hijo adoptivo de Asturias, Junio 1994».

## Referències

* 1 2 «Escultura «Francisco Pintado Fe»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 11 desembre 2018].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ imanesdeviaje. «Descubre Oviedo a través de sus estatuas» (en espanyol europeu). [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ «Busto de Francisco Pintado Fe - Enciclopedia de Oviedo». [Consulta: 11 desembre 2018].
# Fritz Schilgen

Fritz Schilgen (Kronberg im Taunus, Imperi alemany, 8 de setembre de 1906 - íd., Alemanya, 12 de setembre de 2005) fou un atleta alemany, que es feu mundialment famós per esdevenir el primer encenedor del peveter olímpic als Jocs Olímpics d'Estiu de 1936.
Va estudiar electrònica a la Universitat Tècnica de Darmstadt.
Especialista en curses de mitjana distància i relleus, va participar l'any 1929 al campionat nacional del seu país, on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en els 1500 metres, un metall que repetí l'any 1931 i 1933. L'any 1928 va aconseguir guanyar la medalla de plata en la Universíada en la prova de relleus 4x400 metres i l'any 1930 la medalla de bronze en els 5000 metres.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 realitzats a Berlín (Alemanya nazi) fou escollit com a "símbol de la joventut esportiva alemanya" pels organitzadors de la cerimònia inaugural, on per primera vegada es feu l'encesa del peveter olímpic i que quedà reflectit en la pel·lícula Olympia, dirigida per Leni Riefenstahl. En aquests Jocs, però, Schilgen no participà.
Després de la Segona Guerra Mundial Schilgen participà com a membre consultor dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 realitzats a Múnic (Alemanya Occidental), i en la celebració del centenari de la reinstauració dels Jocs Olímpics fou l'encarregat d'encendre novament el peveter olímpic de l'Estadi Olímpic de Berlín amb motiu de la celebració dels Jocs Olímpics d'estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units).

## Referències

* ↑ (anglès) The final runner of the first ever Olympic Torch relay dies
* ↑ (alemany) Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften (1500m - Herren)
* ↑ (anglès) PDF The Olympic flame and torch relay Arxivat 2009-03-25 a Wayback Machine.