OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Permanganat d'amoni

El permanganat d'amoni és un compost inorgànic, del grup de les sals, que està constituït per anions permanganat ${\ce {MnO4-}}$ i cations amoni ${\ce {NH4+}}$, la qual fórmula química és ${\ce {NH4MnO4}}$. S'utilitza en operacions de blanqueig i tenyiment a la indústria tèxtil i del cuir.
S'obté per reacció del permanganat de potassi ${\ce {KMnO4}}$ amb el clorur d'amoni ${\ce {NH4Cl}}$:${\ce {KMnO4 + NH4Cl -> NH4MnO4 + KCl}}$

## Propietats

El permanganat d'amoni es presenta com un sòlid cristal·lí de color violat fosc, quasi negre. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic, grup espacial Pnma. Quan s'escalfa es descompon als 120 °C donant principalment òxid de manganès(III) ${\ce {Mn2O3}}$ juntament amb òxid de manganès(IV) ${\ce {MnO2}}$, nitrat d'amoni ${\ce {NH4NO3}}$ i aigua. També pot explotar per fricció o per xocs. És tòxic per inhalació o ingestió.

## Referències

* 1 2 «AMMONIUM PERMANGANATE | 13446-10-1». [Consulta: 24 octubre 2019].
* ↑ «Synthesis of ammonium permanganate» (en anglès americà), 31-12-2015. [Consulta: 24 octubre 2019].
* ↑ PubChem. «Ammonium permanganate» (en anglès). [Consulta: 24 octubre 2019].
* ↑ Chang, F. M.; Jansen, M. «Ammoniumpermanganat». Acta Crystallographica Section C Crystal Structure Communications, 41, 12, 15-12-1985, pàg. 1693–1694. DOI: 10.1107/s010827018500909x. ISSN: 0108-2701.
* ↑ Radwan, F. M.; El-Hameed, A. M. Abd; Mahmoud, M. R.; Fahim, R. B. «Thermal decomposition of ammonium permanganate» (en anglès). Journal of Thermal Analysis, 32, 3, 01-05-1987, pàg. 883–891. DOI: 10.1007/BF01913774. ISSN: 0368-4466.
# Codex Augiensis

El Codex Augiensis (Gregory-Aland no. F$^p$/010) és un manuscrit uncial del segle ix del Nou Testament. Està escrit en grec i llatí, sobre pergamí, amb lletres uncials, i es conserva a la Trinity College (Cat. number: B. XVII. 1) a Cambridge.
El còdex conté 136 fulles de pergamí (23 x 19 cm) i conté els Epístoles Paulines. El text està escrit en dues columnes per pàgina, i 28 línies per columna.

## Referències

* 1 2 Kurt Aland und Barbara Aland, Der Text des Neuen Testaments. Einführung in die wissenschaftlichen Ausgaben sowie in Theorie und Praxis der modernen Textkritik, Deutsche Bibelgesellschaft, Stuttgart 1981, p. 119. ISBN 3-438-06011-6.

## Vegeu també

* Codex Claromontanus
* Codex Laudianus
* Codex Boernerianus

## Bibliografia

* F. H. A. Scrivener, Contributions to the Criticism of the Greek New Testament bring the introduction to an edition of the Codex Augiensis and fifty other Manuscripts, Cambridge 1859.
* K. Tischendorf, Anecdota sacra et profana ex oriente et occidente allata sive notitia, Lipsiae 1861, pp. 209–216.
* W. H. P. Hatch, On the Relationship of Codex Augiensis and Codex Boernerianus of the Pauline Epistles, Harvard Studies in Classical Philology, Vol. 60, 1951, pp. 187–199.

## Enllaços externs

* Codex Augiensis F (010): al Encyclopedia of Textual Criticism
# Santa Teresa de Lleida

* No s'ha de confondre amb el convent de Santa Teresa de Lleida.
Santa Teresa de Lleida és una església d'origen noucentista de Lleida (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, acabada i ampliada recentment amb un estil actual.

## Descripció

De l'obra noucentista va quedar un volum aïllat de planta baixa i pis amb una façana feta de pedra seguint un estil que recorda el mode de fer romà, a la manera d'un arc triomfal (aquest volum actualment no es troba aïllat sinó integrat a l'edifici modern). L'ornament és a base d'esgrafiats. Al darrere hi ha una altra façana arrebossada i amb finestres de fusta. La mitgera és realitzada amb totxo, amb una certa cura de les llindes, tot amb molta senzillesa.

## Història

Els Carmelites Descalços retornaren a Lleida el vuit de setembre de 1928 i començaren la tasca de la construcció del seu nou temple. El dia sis de gener de 1929 es col·locà la primera pedra d'un grandiós projecte que es truncà per l'arribada de la guerra. Hi quedaren doncs, els fonaments i aquest volum aïllat.
A les darreres dècades s'ha acabat l'església i les dependències parroquials amb un estil modern integrant els elements noucentistes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Santa Teresa de Lleida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].
* 1 2 «Carmelitas Descalzos Provincia Ibérica - Comunidades - LLEIDA». [Consulta: 17 octubre 2021].
# Comtat de Labajos

El comtat de Labajos és un títol nobiliari espanyol de caràcter hereditari que va ser concedit el 18 de juliol de 1949 pel cap d'estat Francisco Franco a títol pòstum a favor de Onésimo Redondo y Ortega, fundador de les Juntas Castellanas de Actuación Hispánica, dirigent nacionalsindicalista i un dels fundadors de les JONS, mort en una emboscada en la localitat segoviana de Labajos a començaments de la Guerra Civil Espanyola.

## Comtes de Labajos

* Onésimo Redondo y Ortega (1949), casat amb Mercedes Sanz-Bachiller Izquierdo.
* María de las Mercedes Redondo y Sanz-Bachiller, casada amb Pedro Temboury de la Muela, IX comte de les Infantas.

## Bibliografia

* González-Doria, Fernando. Diccionario heráldico y nobiliario de los reinos de España (en castellà). Madrid: Trigo Ediciones, 2000, p. 158. ISBN 84-89787-17-4.

## Vegeu també

* Llista de títols nobiliaris del franquisme
# Esgueva

L'Esgueva o La Esgueva és un riu que neix al peu de les Peñas de Cervera (Serralada Ibèrica), prop del Monestir de Santo Domingo de Silos, a la província de Burgos (Castella i Lleó) al terme municipal d'Espinosa de Cervera segons uns, de Briongos de Cervera segons d'altres, o millor a ambdós, per unir-se de seguida en un únic curs. Afluent del riu Pisuerga, s'hi uneix a la ciutat de Valladolid. Els seus últims metres van ser desviats al seu pas per Valladolid, per treure'l del centre de la ciutat i unir-lo en un de sol, ja que discorria pel centre històric en diversos ramals.

## Localitats per les quals discorre

En el seu recorregut, travessa termes municipals de localitats de tres províncies.
A la província de Burgos: Espinosa de Cervera, Valdeande, Santa María del Mercadillo, Pinilla Trasmonte, Bahabón de Esgueva, Santibáñez de Esgueva, Cabañes de Esgueva, Pinillos de Esgueva, Terradillos de Esgueva, Villatuelda, Torresandino, Villovela de Esgueva i Tórtoles de Esgueva.
Diversos municipis burgalesos regats pel riu Esgueva pertanyen a la Denominació d'Origen Ribera del Duero: Terradillos de Esgueva, Villatuelda, Valdeande i Tórtoles de Esgueva.
A la Província de Palència: Castrillo de Don Juan.
A la Província de Valladolid: Encinas de Esgueva, Canillas de Esgueva, Fombellida, Torre de Esgueva, Castroverde de Cerrato, Villaco de Esgueva, Amusquillo, Villafuerte de Esgueva, Esguevillas de Esgueva, Piña de Esgueva, Villanueva de los Infantes, Olmos de Esgueva, Villarmentero de Esgueva, Castronuevo de Esgueva, Renedo de Esgueva i Valladolid capital.

## Comarques que travessa

* A la província de Burgos, la comarca es denomina Valle del Esgueva i és una subcomarca de la Ribera del Duero.
* A la província de Valladolid, la comarca es denomina Páramos del Esgueva.

## Patrimoni i turisme

* A la zona burgalesa de la vall de l'Esgueva, hi ha interessants mostres d'art romànic pertanyents a la denominada Escola de l'Esgueva.
* A la zona que correspon a la província de Valladolid, hi ha monuments romànics a Villafuerte de Esgueva i a Piña de Esgueva.
* Poden visitar-se cellers de la DO Ribera del Duero a Terradillos de Esgueva i Villatuelda.
* La vall de l'Esgueva compta amb un sender, el Sender Verd (GR-27), que suposa recórrer 78 km des de Valladolid capital fins a Encinas de Esgueva. Disposa d'un Centre d'Interpretació de la Diputació Provincial de Valladolid a Renedo de Esgueva.
* Centre d'oci i turisme familiar La Vall dels sis sentits a Renedo de Esgueva (Valladolid).

## Enllaços externs

* Informació sobre el Sender Verd GR-27 Arxivat 2007-03-15 a Wayback Machine..
* Romànic a la Vall de l'Esgueva. Província de Burgos.
* Ruta de la Vall de l'Esgueva. Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine. Província de Valladolid.
* Vall de l'Esgueva. Arxivat 2006-01-15 a Wayback Machine. Província de Valladolid
* Guia didàctica: Vall del riu Esgueva, Burgos Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Lalage

Lalage és un gènere d'ocells de la família dels campefàgids (Campephagidae ).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.2, 2020) aquest gènere està format per 19 espècies:
* Lalage maculosa - eruguera de la Polinèsia.
* Lalage sharpei - eruguera de les Samoa.
* Lalage sueurii - eruguera de Lesueur.
* Lalage leucopyga - eruguera cuallarga.
* Lalage tricolor - eruguera tricolor.
* Lalage aurea - eruguera ventre-rogenca.
* Lalage atrovirens - eruguera cellanegra.
* Lalage moesta - eruguera de les Tanimbar.
* Lalage leucomela - eruguera variable.
* Lalage conjuncta - eruguera de Mussau.
* Lalage melanoleuca - eruguera blanc-i-negra.
* Lalage nigra - eruguera garsera.
* Lalage leucopygialis - eruguera de Walden.
* Lalage melaschistos - eruguera alanegra.
* Lalage melanoptera - eruguera capnegra.
* Lalage polioptera - eruguera de la Indoxina.
* Lalage fimbriata - eruguera petita.
* Lalage typica - eruguera de l'illa de Maurici.
* Lalage newtoni - eruguera de la Reunió.
# Particel·la

Una particel·la és una partitura en la qual només hi ha escrit allò que ha d'interpretar un sol intèrpret o un grup d'intèrprets que toquen o canten exactament el mateix, a diferència de la partitura general en la qual hi ha, escrits simultàniament, tots els sons que han d'interpretar tots els intèrprets que conjuntament interpreten una composició. En la major part dels àmbits de la interpretació es fan servir particel·les i, en aquests, només el director en els cas que n'hi hagi, utilitza partitura general. Per això, i donat que la figura del director és relativament recent i només es dona en alguns tipus de música, al llarg de la història de la música europea el vehicle més habitual per anotar la música per ser interpretada en conjunt han estat les particel·les. En canvi, modernament, la majoria de corals canten utilitzant partitures generals, si més no de les parts vocals, mentre que si hi ha acompanyament orquestral, aquest acostuma a figurar en una reducció per a piano.
# Jacint Orfanell

Jacint Orfanell (La Jana, 1578 - Nagasaki, 1622) va ser un frare dominic valencià, missioner al Japó, on va morir màrtir. Va ser beatificat pel papa Pius IX en 1867, juntament amb altres frares màrtirs al Japó en aquells anys.
Nasqué al municipi valencià de la Jana, al Baix Maestrat, com a Pere Orfanell i Prades. Va estudiar Arts a la ciutat de València i Teologia a Alcalá de Henares (Madrid). Cap al 1597, anà a Lleida a seguir estudiant i en 1600 va professar al convent dominic de Santa Caterina de Barcelona. Va acabar els estudis a Tortosa.
El 1605 va marxar com a missioner. Primer va anar a Manila (Filipines) i, en 1607, amb dos religiosos més, anà a predicar al Japó, on feia poc que havien estat martiritzats els missioners cristians que hi havien anat. Hi aprengué el japonès i va predicar a Kyodomari i Hamamachi, fins que van ser expulsats en 1613 i va marxar a Saga i, d'allí, a Nagasaki, Takaku, Higo i Bungo.
El 1614 els missioners foren expulsats del Japó, però Orfanell va tornar a Nagasaki i hi continuà la seua tasca evangelitzadora. En 1619 va escriure la Relación de las cosas sucedidas en Japón durante esta persecución. A més d'evangelitzar, va anar recopilant dades per a la Historia eclesiástica de los sucesos de la christiandad de Japón, que comprèn el període 1602-1621.
El 1621 Jacint Orfanell va ser fet presoner a Nagasaki, jutjat i empresonat a Omura. Fou martiritzat a Nagasaki l'any 1622. El 7 d'agost de 1867 va ser beatificat, juntament amb altres 214 màrtirs cristians del Japó, la majoria dominics i franciscans per Pius IX. La seua festa litúrgica és el 10 de setembre.

## Referències

* ↑ «Jacint Orfanell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* «Jacinto Orfanell». Biografias y vidas. [Consulta: 12 febrer 2014].
* Forcada Comins, Vicente. Beato Jacinto Orfanell Prades, O.P. : misionero y mártir en Japón. Valencia: Provincia Dominicana de Aragón, 2002. ISBN 9788492200597.
# Comtat de Kessel

Kessel fou un comtat del Sacre Imperi a l'oest del riu Maas, al sud-oest de Venlo, a la moderna província de Limburg (Països Baixos). El comte Enric apareix esmentat en una donació de Lotari de Supplinburg a Sant Cunibert de Colònia el 10 de febrer de 1129, on Enric fou testimoni junt amb altres diversos comtes con els de Jülich i de Berg; deu anys després apareix com a testimoni en una carta de confirmació de l'arquebisbe de Colònia del 1139. Posteriorment, el mateix 1139, ja apareix un comte de nom Walter com a testimoni en una altra donació; tornà a ser testimoni el 5 de març de 1143 i el 1144; després ja no s'esmenta més però és possible que encara fos comte durant uns anys. En carta del 1141 apareix un Enric (II) comte de Kesle. Més tard apareix Enric (III) en cartes del 1172 i 1188; es va casar amb Albarada de Cuyk (fill d'Hendrik de Cuyk) la qual més tard es va casar a Dirk II senyor de Voorne i burggravi de Zelanda. Va morir vers 1189 i el va succeir el seu fill Enric IV casat amb Udelilda filla d'Eberard II de Hengebach i de Judit o Jutta de Jülich, mort després del 5 de setembre del 1219. El va succeir el seu fill Guillem que va morir després del 14 de setembre de 1263 i el va succeir el seu fill Enric V, que va declarar la guerra a l'arquebisbe Sigfrid de Colònia el 8 d'abril de 1277. El 1279 el comte, que no tenia successió, va vendre el comtat, el castell i tots els drets al comte de Gueldre. Va morir vers el 1287 (el 27 d'abril de 1288 era mort però el 15 de setembre de 1285 era viu); es va casar amb Gertrud filla d'Hildiger de Stessen i després en segones noces amb Lisa de Virneburg fill d'Enric comte de Virneburg

## Llista de comtes

* Enric I vers 1100-1139
* Walter 1139-1140
* Enric II 1140-1142
* Walter 1142-1160/1170
* Enric III vers 1160/1170-1189
* Enric IV 1189-1220
* Guillem 1220-1263
* Enric V 1263-1279 (+1287)
* Venut a Gueldre 1279

## Referències

* Genealogia
* Castell de Kessel Arxivat 2009-06-15 a Wayback Machine.
# Scinax maracaya

Scinax maracaya és una espècie de granota de la família dels hílids. És endèmica del Brasil. Els seus hàbitats naturals inclouen sabanas seques, maresmes d'aigua dolça i corrents intermitents d'aigua. Està amenaçada d'extinció per la destrucció del seu hàbitat natural.

## Referències

* ↑ Luciana Barreto Nascimento; Paula Cabral Eterovick; Débora Silvano. Scinax maracaya. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 14-09-2014.
# Comtat de Laax

La senyoria o comtat de Laax fou una jurisdicció feudal del sacre Imperi Romanogermànic al modern territoris dels Grisons a Suïssa. Abraçava tota l'àrea del Rin sense les àrees de la senyoria de Maienfeld i el Prättigaus i corresponia així a la zona del comtat antic de Chur o Alta Rètia (alemany Churrätien).

## Història

El comtat de «Lags» és mencionat per primer cop a l'Habsburgischen Urbar el 1309. Era un feu d'imperi dels comtes d'Habsburg, adquirit per compra el 1299 format pel conjunt dels homes lliures de la vall del Rin (al sud del Landquart) i de la vall del Rin Anterior (territori corresponent gairebé a l'antic comtat d'Alta Rètia), concentrat principalment a la Surselva, a Laax i Sevgein. El comtat provenia segurament de la reorganització del protectorat imperial del Bisbat de Chur i el van tenir fins al 1474 els barons de Vaz. El comte-governador (batlle) tenia el tribunal a Chur, i pel conjunt d'homes lliures i havia un altre tribunal al bosc de Flims, a Sessafret (moderna Saissafragta o Sassfau), al pas del Rin de Castrisch. El batlle residia al castell de Lagenberg i tenia l'encàrrec de fer justícia i protegir la fira anual que tenia lloc entorn de Saint-Gall al part de Marcau, al sud de Langenberg, pel camí del Lukmanier, en la que participaven mercaders vinguts de Lugano
El comtat de Laax va passar per empenyorament en la primera meitat del segle XIV a l'entorn de 1342, als comtes de Werdenberg-Sargans. Les terres de Flims, al Heinzenberg, i Domleschg al Schams foren perdudes al mateix segle XIV de manera que només quedava l'àrea de la Surselva. El tribunal a Chur és mencionat per darrera vegada el 1379. La major part dels súbdits lliures que depenien a la jurisdicció del comte governador de Laax vivien a Laax, Valendas i Versam, grups més petits també a Ilanz, Brigels, Obersaxen, Vals i altres llocs de la Surselva.
Quan els Werdenberger van adquirir vers 1367 la senyoria de Löwenberg i Schluein, intentaren constituir aquesta àrea essencial a la Surselva en una dominació territorial tancada. Després de llargs conflictes Laax va ingressar a la Lliga Gris el 1395; es va disputar la seva autonomia que va quedar assegurada en relació a tots els drets de dominació dels Werdenberger per la venda que aquestos van fer dels seus drets el 1428; el 1434 els lliures s'adscrivien a la protecció del bisbat de Chur.
El tribunal de conflictes de Laax va continuar funcionar; el 1511 va excloure als lliures que vivien fora de les terres de Flims, i el 1518 Laax i Seewis (o Sevgein) formaren un tribunal propi el primer reglament del qual és de 1548 i que va existir fins a 1799.

## Enllaços externs

* Història de la senyoria de Laax

## Referències

* ↑ Gerhard Köbler: Lèxic Històric dels Països Alemanys. Els territoris alemanys de l'edat mitjana fins al present. 7, edició revisada. Beck: Múnic 2007, pàg. 356
# Fundació per al Poble Sòrab

Fundació per al Poble Sòrab (sòrab Załožba za serbski lud) és un organisme encarregat de la preservació, desenvolupament, promoció i la difusió del sòrab, de la cultura i les tradicions sòrabs com a expressió de la identitat d'aquest poble. La Fundació proporciona una base important per a la preservació de la cultura sòrab amenaçada per l'assimilació. Compta amb una seu a Bautzen i una altra a Cottbus, i oficines regionals a Crostwitz, Hoyerswerda i Schleife (Saxònia) com a eines comunes als estats de Brandenburg i Saxònia.

## Consell assessor parlamentari

El Consell Assessor Parlamentari de la Fundació per al Poble Sòrab es reuneix amb representants del Parlament alemany i del Parlaments de Brandenburg i de l'Estat Lliure de Saxònia. Alguns dels membres són:
* Gerd-Rüdiger Hoffmann, Saxònia
* Maria Michalk
* Marko Schiemann, Saxònia
* Steffen Reiche, Brandenburg

## Bibliografia

* Karlheinz Blaschke, u. a.: The Sorbs in Germany. Stiftung für das Sorbische Volk, 1998, 64 S.

## Enllaços externs

* Web oficial (alt sòrab), (alemany)
# Esguevillas de Esgueva

Esguevillas de Esgueva és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 464 | 446 | 357 | 350 |
# La casa grande

La casa grande és una pel·lícula espanyola de 1975 dirigida per Francisco Rodríguez Fernández, qui també és coautor del guió. Es tracta d'un drama rural ambientat en la postguerra espanyola.

## Sinopsi

Després d'acabar la Guerra Civil Espanyola, el terratinent i alcalde del poble Raúl acull a la seva neboda Andrea i al seu pare Gerardo, qui s'ha tornat boig després del conflicte en el qual fou assassinada la seva esposa. Andrea és enamorada d'un jove camperol, però ha de cedir als desitjos del seu oncle per no perjudicar el seu pare.

## Repartiment

* Antonio Ferrandis - Raúl
* Maribel Martín - Andrea

## Premis

Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics
| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1975 | Millor actor | Antonio Ferrandis | Guanyador |

## Referències

* ↑ Àngel Comas Diccionari de llargmetratges: el cinema a Catalunya després del franquisme, p. 56.
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 1975». CEC. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 15 desembre 2018].
# Jacques Esclassan

Jacques Esclassan (Castres, 3 de setembre de 1948) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1972 i 1979. Els seus majors èxits esportius els aconseguí al Tour de França, on guanyà 5 etapes en les seves diferents participacions i guanyà el mallot verd de la classificació per punts el 1977. A la Volta a Espanya també aconseguiria una etapa el 1973.

## Palmarès

* 1972
** 1r a la París-Troyes
* 1973
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
* 1974
** 1r a l'Étoile de Bessèges i vencedor d'una etapa
* 1975
** 1r al Critèrium Internacional
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
* 1976
** Vencedor de 2 etapes al Tour d'Indre-et-Loire
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
* 1977
** 1r al Tour del Tarn
** Vencedor d'una etapa al Tour de França i 1r de la classificació per punts
* 1978
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
** Vencedor de 2 etapes de la París-Niça
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1979
** 1r al Gran Premi de Mònaco
** Vencedor d'una etapa al Critèrium Internacional

### Resultats al Tour de França

* 1973. 68è de la classificació general
* 1974. 75è de la classificació general
* 1975. Abandona (9a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1976. 80è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1977. 28è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. 1r de la classificació per punts
* 1978. 61è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1979. Abandona (16a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1973. Abandona. Vencedor d'una etapa

## Enllaços externs

* Fitxa de Jacques Esclassan a sitiodeciclismo.net
* Jacques Esclassan a ProCyclingStats
# Colònia de Diego-Suárez

La colònia de Diego-Suárez fou una entitat colonial francesa creada el 1886 amb el port i badia de Diego-Suárez cedit pel regne d'Imerina o Madagascar després del conflicte armat entre França i Imerina (1883-1885).

## Història

El nom de Diego-Suárez podria derivar dels descobridors de la badia per Diogo Dias i Fernan Soares navegadors portuguesos que li haurien donat el seu nom (de fet dues illes a l'entrada de la badia porten una el nom de Diego i de Suárez). L'alternativa seria el descobriment el 1543 de la badia per l'explorador portuguès Diogo Soares. Els natius anomenaven a la badia com Antomboko, que significa "perforat"; aquesta badia natural s'estén 156 km sent la segona badia més gran del món, després de Rio de Janeiro; també té el seu "pa de sucre", anomenat Nosy Lonjo.
El 1693 s'hauria fundat un estat o república anomenada Libertàlia, atribuïda al capità provençal Misson (un personatge imaginari) i el monjo Caraccioli a la zona, que va existir algun temps.
El 17 de desembre de 1885 es va signar un tractat entre França i Imerina o Madagascar que concedia a França el dret d'ocupar el territori de Diego Suárez i fer-hi "instal·lacions a la seva conveniència". Les tropes franceses es van assentar a Cap Diego, llavors, per raons de conveniència i de obertura a la zona d'influència, al que avui és Antsiranana. El 28 de d'agost de 1895 el francesos van ocupar el Fort Ambohimarina (a la Muntanya del Francès) a les tropes de la reina Ranavalona III. El 28 de gener de 1896 es va emetre el decret relatiu a la incorporació de la colònia al Govern General de Madagascar. El 1900 Diego-Suárez va ser declarat "punt de suport de la flota". Sota el comandament del general Joffre, la ciutat va a desenvolupar-se ràpidament amb la construcció del dic sec, l'hospital, l'arsenal i el districte militar.
El nom de Diego-Suárez va perdurar fins als anys 1970 quan es va adoptar el d'Antsiranana (en malgaix "port").

## Comandants de la colònia

* 1886 - 1887 Henri Paul Marie Caillet
* 1887 - 1896 Ernest Emmanuel Froger

## Referències

* Aquest article recull part del text de l'article "Antsirana" de la viquipèdia en francès
* Worldstatesmen per Ben Cahoon
# Gears of War 2

Gears of war 2 és un videojoc d'acció/aventura exclusiu per a la consola Xbox 360, creat per l'empresa de videojocs Epic Games. El videojoc va sortir el dia 7 de novembre de 2008 i utilitza el motor gràfic Unreal Engine el mateix motor utilitzat pel videojoc Mass Effect 2.

## Referències

* ↑ Marcus, Phillip; Walsh, Doug; Morey, Jim. Gears of War 2 (en anglès). DK/BradyGames/Epic Games, 2008. ISBN 0744009642.