OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rineloricaria sneiderni

Rineloricaria sneiderni és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Fowler, H. W. 1944. Fresh-water fishes from northwestern Colombia. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 96: 227-248.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Picot negre bec d'ivori

El picot negre bec d'ivori opicot de bec d'ivori (Campephilus principalis) és una espècie d'ocell de la família dels pícids. És considerada oficialment com en perill d'extinció i, de fet, fins al 2005 es considerava completament extingida. En els anys 2004 i 2005 es van produir albiraments de, almenys, un mascle a Arkansas, així com confirmacions a partir dels sons que fa l'au que són molt diferents dels quals fan altres membres de la família Picidae. A finals de setembre del 2021 el Fish and Wildlife Service dels Estats Units va proposar treure´l de la lista d´ocells amenaçats en considerar-lo extingit.
El picot de bec d'ivori mesura de 48 a 53 cm de longitud i pesa entre 450 i 570 g.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ Reportatge a TV3 on es fa referència al picot de bec d'ivori Rev. 14/06/2013 (català)
* ↑ «https://www.federalregister.gov/documents/2021/09/30/2021-21219/endangered-and-threatened-wildlife-and-plants-removal-of-23-extinct-species-from-the-lists-of».
# London Transport Executive

London Transport Executive (LTE), coneguda com a London Transport, fou una organització responsable del transport públic a l'àrea del Gran Londres (Regne Unit) entre el 1948 i 1963. No s'ha de confondre amb la branca del consell del Gran Londres (Greater London Council) encarregada del transport entre 1970 i 1984.
L'organització fou creada per l'acta de 1947 Transport i va reemplaçar London Passenger Transport Board. La propietat era pública i formava part de la comissió del transport britànica British Transport Commission, això significa que era controlada per la mateixa direcció, per primer i últim cop, que British Railways.
| Precedit per: London Passenger Transport Board | London transport authority 1948–1963 | Succeït per: London Transport Board |
# Neoplàsia in situ

La neoplàsia in situ és una petita neoplàsia que amb el temps pot degenerar en un càncer; o que es pot considerar com un càncer en la seva mínima expressió, com el cas del melanoma in situ. La forma més habitual és el carcinoma in situ.
# Riso Scotti (equip ciclista)

«Riso Scotti» té aquests significats:
* Riso Scotti-MG Boys Maglificio, equip ciclista italià de 1998, conegut anteriorment com a MG Maglificio
* Riso Scotti-Vinavil, equip ciclista italià de 1999, conegut anteriorment com a Asics-CGA
# Jonathan Joubert

Jonathan Joubert (Metz, França, 12 de setembre de 1979) és un jugador de futbol luxemburguès nascut a França, que actualment juga com a porter al F91 Dudelange.

## Biografia

Nascut a Metz (França), Joubert va començar la seva carrera jugant amb el segon equip del FC Metz, abans de fitxar per al Club Sportif Grevenmacher de Luxemburg, la temporada 1999/00. Al Grevenmacher va aconseguir el primer títol de lliga del club a la seva història, en una temporada en què també van aconseguir la copa. El 2004 va deixar l'equip per fitxar per al F91 Dudelange, amb qui ha aconseguit 4 lligues i 3 títols de copa.
Pel que fa a l'àmbit internacional, Joubert va debutar amb la Selecció de Luxemburg el juny de 2006 en un amistós contra Portugal. El maig de 2014 ja havia disputat 69 partits amb el combinat nacional luxemburguès, 4 dels quals classificatoris per a la Copa del Món.

## Palmarès

* Lliga luxemburguesa: 5
       2003, 2005, 2006, 2007, 2008
* Copa luxemburguesa: 4
       2003, 2004, 2006, 2007

## Enllaços externs

* Jonathan Joubert a National-Football-Teams.com (anglès)

## Referències

* ↑ Record at FIFA Tournaments Arxivat 2014-10-18 a Wayback Machine. - FIFA
# Ronald Pope

Ronald Pope (1920-1997) va ser un pintor i escultor anglès nascut a Derbyshire. Va viure gran part de la seva vida a Melbourne, on va desenvolupar el seu treball artístic.

## Biografia

Pope va passar els anys de la guerra dibuixant eines per a Rolls Royce a Derby, on va aprendre les tècniques de foneria i soldadura que després aniria utilitzar en les seves obres. El 1945, va estudiar escultura amb el professor F. E. McWilliam a la Slade School of Fine Art a Londres. Més tard, va estudiar ceràmica amb Heber Matthews a Woolwich Polytechnic.
En els anys següents, Pope ha desenvolupat nombrosos treballs per a espais públics, esglésies, escoles, hospitals, empreses i treballs encomanats per arquitectes (com Sir Basil Spence). La seva obra és principalment marcada per l'harmonia de les formes i la recerca de l'expressió dels ideals humanistes, la pau i la reflexió.
Pope va deixar de treballar amb escultures a la dècada de 1990 i es va dedicar a pintar aquarel·les Algunes de les seves obres (tant de pintura com d'escultura) estan en exhibició permanent als museus Derby Museum and Art Gallery i Museu de Watford. No obstant això, moltes de les seves escultures més importants, produïdes en els anys 1950 i 1960 es troben en llocs públics en Staffordshire, Derbyshire, Nottinghamshire, Leicestershire, Gloucestershire, Hertfordshire, Norfolk i Yorkshire.
Pope va morir el 1997, deixant esposa i dos fills adults.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Life and Work» (en anglès). Arxivat de l'original el 2011-08-26. [Consulta: 8 maig 2011].
* ↑ Wayne Burrows. «Ronald Pope: Sculptor» (en anglès). metro.co.uk. [Consulta: 8 maig 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina personal Arxivat 2011-10-09 a Wayback Machine. (anglès)
# Perla illiesi

Perla illiesi és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-est d'Europa: Bulgària, Itàlia, la part europea de Turquia i els territoris de l'antiga Iugoslàvia.

## Referències

* ↑ Geoffroy, 1762. Histoire abrégée des insectes qui se trouvent aux environs de Paris; dans laquelle ces animaux sont rangés suivant un ordre méthodique 2:229.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Braasch & Joost, 1973. Reichenbachia 14(13):101.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Plecoptera (Insecta) Fauna of Turkey (anglès)
* ↑ Popijac, A. & Sivec, I.: Stoneflies (Insecta, Plecoptera) from museum collections in Croatia. Nat. Croat., Vol. 18, Núm. 2, 243–254, 2009, Zagreb.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:263.
* Sivec & Stark, 2002. Scopolia 49:14.

## Enllaços externs

* PESI (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Tapovan

Tapovan és una prada situada a una altitud de 4.463 m. És el camp base per al cim de Shivling dels turons d'Uttaranchal. Des de la prada es té una vista bonica dels cims de Bhagirathi.
És a uns 8 km de Gaumuckh, la fi de la glacera Gangotri. És un lloc visitat per milers de turistes per a l'activitat d'aventura com alpinisme i travesses.
# Luis Delage García

Luis Delage García (Venta de Baños, 26 d'agost de 1908 - Madrid, 2 de juliol de 1991) va ser un polític comunista espanyol.

## Biografia

Va ser membre de la direcció provincial de Madrid del Partit Comunista d'Espanya (PCE). Va destacar durant la Guerra Civil, sent successivament comissari polític de la 6a Brigada Mixta de l'Exèrcit Popular, de la 4a Divisió, del V Cos d'Exèrcit i comissari general de l'Exèrcit de l'Ebre sota el comandament de Juan Modesto.
Després de la derrota republicana en la batalla de l'Ebre, va passar a l'exili a França per la frontera en Catalunya, servint com a enllaç entre l'ambaixada soviètica i el Comitè Central del PCE. Va ajudar al fet que diversos soldats de la seva unitat tinguessin temps per a embarcar-se camí de l'exili a Llatinoamèrica. Després va marxar a Cuba via Nova York. En 1941 va estar a l'Havana, on amb Juan José Manso, Wenceslao Roces Suárez i Félix Montiel, va formar un comitè del Partit Comunista, encapçalat per Santiago Álvarez Gómez, que sota l'aparença d'una institució cultural es va utilitzar en alguns casos com una espècie de "consolat" de l'emigració comunista al Carib. En 1944 i principis de 1945 va formar part del grup de consellers del Comitè Central del PCE en l'exili, per a més tard, ser enviat de retorn a Espanya via Buenos Aires. El novembre de 1946 va ser l'únic alt dirigent del Partit Comunista a l'interior d'Espanya que va poder escapar de la batuda de la policia a Madrid que va escapçar la direcció del partit.
Sota les ordres del partit, i per a evitar ser detingut i assassinat, va fugir a París. En 1959, durant la Guerra Freda, i després de la repressió contra el PCE a França, va emigrar a Praga, on es va retrobar amb Juan Modesto i Enrique Líster. Va tornar a Espanya després de la mort del dictador Franco, i va morir a Madrid en 1991.

## Referències

* 1 2 3 Michael Alpert (2013). The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936–1939, Cambridge University Press, pàg. 330

## Enllaços externs

* Delage Garcia, Luis a losdelasierra.info
# Neopomacentrus azysron

Neopomacentrus azysron és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental fins a Indonèsia, Vanuatu, Taiwan, nord d'Austràlia, Nova Guinea i Salomó.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rei d'Esparta

Rei d'Esparta fou el títol donat al dirigent dori d'Esparta, inicialment als descendents d'Aristodem, un dels líders heraclides (descendents d'Hèrcules) el qual segons la llegenda va acabar la conquesta de Lacònia. Va tenir dos fills bessons, Eurístenes i Procles, que van originar la diarquia amb les branques dels euristènides i proclides, que després foren anomenades per un dels reis de cada branca, agíades i euripòntides. Els agíades eren considerats la branca major i tenien certa preeminència.
La seva ascendència d'herois nacionals els va suposar un cert culte i una gran dignitat i honor, i foren considerats ells mateixos uns herois gaudint de respecte religiós. En la seva capacitat de grans sacerdots oficiaven els sacrificis públics; els reis rebien terres en el districte dels perioeci (ciutadans de província) i fins i tot alguns homes dels districte.
Quan un rei pujava al tron es perdonaven els deutes dels individuals a l'estat; quan moria s'observava un dol de deu dies i als funerals participava tota la comunitat; durant el dol se suspenien tots els negocis, els cavallers anaven a la ciutat i un nombre determinat de provincials o perioeci havia d'anar també a la ciutat on els espartans i els ilotes o helotes i les seves dones feien el dol amb lamentacions, en nombre de diversos milers, i proclamaven les virtuts del difunt, superiors a les de tots els seus antecessors.
Si els seus poders religiosos eren grans, en canvi els seus poders constitucionals eren limitats: presidien la Gerúsia i probablement els agíades hi tenien un vot de qualitat; si no hi havia cap rei present el seu lloc era cobert per un conseller generalment un parent del rei; els reis es podien dirigir a l'assemblea. Altres funcions era que nomenaven quatre pitis (phytii) encarregats de consultar a l'oracle de Delfos, algunes feines sobre manteniment de vies públiques, i les relacions amb estats estrangers en la seva qualitat de generals. També nombraven els proxeni, protectors o guies dels visitants estrangers.
Militarment tenien importants funcions: dirigien l'exèrcit en les expedicions a l'exterior en temps de guerra, i fora de les fronteres de Lacònia la seva autoritat era il·limitada tan militarment com en aspectes civils, diplomàtics o judicials si bé no podien concertar tractats o decidir la sort de ciutats sense comunicar-ho al govern espartà; l'acompanyaven dos dels cinc èfors que no podien interferir en les decisions del rei, si bé aquest havia de retre comptes dels seus actes a la tornada. Antigament el rei tenia un comandant adjunt però aquesta figura fou suprimida.

## Referències

* ↑ «The Dual Monarchy of Sparta». [Consulta: 10 maig 2019].
* ↑ classics, N. S. Gill N. S. Gill is a freelance; linguistics, ancient history writer She has a master's degree in; teacher, is a former Latin. «Regnal List and Power Limits of the Ancient Kings of Sparta» (en anglès). [Consulta: 10 abril 2019].

## Enllaços externs

* The Spartan System
# Rocatova de Baix

Rocatova de Baix és una casa de Perafita (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dos pisos, de planta rectangular i teulat a doble vessant amb el carener paral·lel a la façana principal. Els murs estan formats de pedres irregulars i molt morter reforçat amb ciment. La construcció està feta en dues fases clarament diferenciades pel tipus de mur. La primera correspon a la part central de l'edifici amb dues portes i dues finestres a la façana. Aquesta construcció tenia pedres grans i més ben tallades a les cantonades. La segona fase de construcció correspon al cos situat a l'esquerra de la façana i que presenta un doble nivell de porxo amb les obertures perfilades de maó.

## Història

Situada en un lloc de pas, aquesta casa de Rocatova de Baix, junt amb Rocatova de Dalt i la Bauma, vivien temporalment de l'esquila del bestiar.

## Referències

* 1 2 «Rocatova de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Pierre Cordier

Pierre Cordier (àrea metropolitana de Brussel·les, 28 de gener de 1933 - àrea metropolitana de Brussel·les, 21 de març de 2024) és un fotògraf belga.
El 1952 va conèixer Georges Brassens, el poeta i cantant, desconegut aleshores. El va gravar i fotografiar. Brassens va deixar una profunda influència sobre Cordier i el va animar a continuar explorant la "carretera escarpada poc freqüentada". El 1956 va idear els quimigrames que són imatges que no s'obtenen mitjançant una càmera fotogràfica sinó combinant tècniques pictòriques amb l'acció directa dels productes químics, que es podrien descriure com a «fotografies al revés» en actuar en primer lloc els reveladors. S'assenyalen com a precursors els fotogrames de László Moholy-Nagy o els rayogrames de Man Ray.
Durant 1957 es va dedicar a realitzar el seu únic reportatge fotogràfic per Orient Mitjà als països de Turquia, l'Iraq i Síria. El 1958 va realitzar un curs de fotografia amb Otto Steinert a la seva escola de Saarbrücken.
Entre 1965 i 1998 va estar exercint com a professor a l'escola superior d'Arts Visuals de la Cambre a Brussel·les. A més el 1968 va ser membre fundador del grup Generative Fotografia al costat de Gottfried Jäger, Kilian Breier i Hein Gravenshost.
La seva obra ha estat exposada en diverses ocasions entre les quals poden destacar la realitzada el 1967 al Museu d'Art Modern de Nova York, en 1988 en el Museu d'Art Modern de Brussel·les, el 1993 al Centre Pompidou de París o la retrospectiva de 2007 al Museu de la Fotografia de Charleroi. Alguns d'aquests museus diposen d'quimigrames en les seves col·leccions permanents.
El 2006 es va crear la Fundació Pierre Cordier.

## Referències

* 1 2 ; Pérez Gallardo, H. Diccionario de historia de la fotografía. Madrid: Ediciones Cátedra, 2003, p. 123. ISBN 84-376-2038-4.
* 1 2 Castellanos, P. Diccionario histórico de la fotografía. Madrid: Ediciones Istmo, 1999, p. 61-62. ISBN 84-7090-325-X.
* ↑ Brassens (Georges), January 1979, "Préface à l’occasion de l'exposition Pierre Cordier à la Bibliothèque Nationale", in: Pierre Cordier, Paris, Bibliothèque Nationale de France, 5.
* ↑ Miguel B. Márquez. «ABC de la fotografía. Pierre Cordier y sus quimigramas». Diario ABC, 08-05-1977. [Consulta: 14 març 2010].
* ↑ Auer, Michèle i Michel. Encyclopédie internationale des photographes de 1839 à nos jours/Photographers Encyclopaedia International 1839 to the Present (en francés, inglés). Volumen I (A-K). Hermance: Editions Camera Obscura, 1985. ISBN 978-2-903671-05-2.
# Tit Vasi

Tit Vasi (en llatí Titus Vasius) era un militar romà del segle i aC.
Va ser un dels conspiradors contra Quint Cassi Longí propretor de la Hispània Ulterior l'any 48 aC. Quan Juli Cèsar va dominar Hispània el 49 aC va deixar a Longí com a governador de la Hispània Ulterior. Com que els habitants el temien, va haver de governar amb el suport exclusiu de les tropes. A finals d'any va rebre ordres de passar a l'Àfrica per fer la guerra a Juba I de Numídia que s'havia pronunciat per Pompeu. A Àfrica esperava trobar un nou camp per saquejar. El 48 aC va reunir l'exèrcit a Corduba (Còrdova) i llavors va esclatar una conspiració en la que van intervenir part de les seves tropes. A la mateixa plaça del mercat de la vila el van atacar i va quedar ferit i els revoltats van proclamar governador Luci Juvenci Laterense, però Cassi es va poder escapar i no va tardar a dominar la revolta i executar Laterense i altres conspiradors. De resultes, establí noves exaccions per als provincials.
Poc després, dues legions que havien servit abans amb Varró, legat de Pompeu, i que marxaven cap a Calpe per embarcar cap a Àfrica, es van revoltar i van proclamar governador Tit Tori; també la ciutat de Corduba es va revoltar i el qüestor Marc Marcel Eserní, enviat per Cassi a apaivagar la revolta, es va posar al front de la rebel·lió. Cassi va demanar ajut a Bogud II de Mauritània i a Marc Emili Lèpid, governador de la Gàl·lia Narbonense i, mentre, es va fer fort a una vila fortificada no gaire lluny de Corduba, de la que en quedava separada pel riu Betis.
L'arribada dels reforços va restablir la pau i Marcel es va unir a Lèpid. Cassi va demanar sortida lliure, que li fou concedida. Llavors va arribar a la província el nou governador Gai Treboni, i Cassi va aquarterar les seves forces (47 aC) i va fugir de la província amb els seus tresors però la seva nau va naufragar a la boca de l'Ebre i va morir. El paper de Vasi en tot l'afer va ser important tot i que mai no es destacà com un dels caps.

## Referències

* ↑ Vasius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1232
* ↑ 15.Q. Cassius Longinus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 802
# Musaranya de San Cristóbal

La musaranya de San Cristóbal (Sorex stizodon), és una espècie d'eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae). És endèmica de Chiapas (Mèxic).

## Referències

* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Sorex stizodon. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
# Luis De Santis Natale

Luis De Santis Natale (Berisso, 16 de maig de 1914 - La Plata, 2 d'agost del 2000) fou un entomòleg argentí. Enginyer Agrònom i Doctor en Ciències Naturals, va descriure 64 gèneres d'himenòpters i algunes espècies, i 3 gèneres de tisanòpters: Aneristothrips (1958), Lenkothrips (1970) i Micropsothrips (1950). A més a més, li va ser atorgada la medalla d'or per la Fundació Filippo Silvestri de la Universitat de Nàpols Frederic II l'any 1964.
El 1980, va publicar el document "Els himenòpters brasilers de la sèrie parasitària, incloent Bethyloidea", que va incloure 173 tàxons (espècies i subespècies) del complex Proctotrupoidea per al Brasil. Estudis actuals han augmentat el nombre d'espècies amb descripcions de nous tàxons i/o nous registres de països i de noves associacions de parasitoides amfitrions.
Entre les seues obres es destaquen les referides als afelínids i encírtids de la República Argentina, els calcidoïdeus de les Illes de Juan Fernández, la Llista d'himenòpters paràsits dels insectes de la República Argentina i el Catàleg dels Himenòpters paràsits de la República Argentina.
Luis De Santis va pertànyer a:
* Acadèmia de les Ciències de Nova York (1995)
* Associació americana per l'avanç de la ciència (1995)
* Departament d'Agricultura i Serveis de Consum (Gainesville, Florida 1997)

## Referències

* ↑ «Luis De Santis. A 100 años de su nacimiento». Museo de La Plata, 30-06-2019. Arxivat de l'original el 2019-06-30. [Consulta: 30 juny 2019].
* 1 2 http://www.neglectedscience.com/alphabetical-list/d/luis-de-santis Arxivat 2019-06-29 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.scielo.br/pdf/ne/v31n4/a07.pdf
* ↑ «DE SANTIS Luis Ing. Agr.» (en castellà). Academia Nacional de Agronomia y Veterinaria, 2000. [Consulta: 30 juny 2019].