OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lodovico Grossi da Viadana

Lodovico Grossi da Viadana (Viadana, Màntua, 2 de maig de 1560 - 1627) fou un compositor italià, el primer que introduí la tècnica del baix continu, element distintiu del pas de la música del Renaixement a la música barroca

## Biografia

Ludovico Grossi nasqué a Viadana, un poble del Ducat de Mantova. Després del seu ingrés a l'orde dels Minori osservanti, assumeix el nom de Ludovico da Viadana, indicant només el nom de pila i el seu poble d'origen. És probable que estudiés amb Costanzo Porta, però no existeix encara documentació fidedigna al respecte. Esdevé mestre del cor de la Catedral de Mantova l'ú de gener de 1594. El 1597 viatjà a Roma, on romangué alguns anys i on va declarar haver concebut el terme baix continu. Va morir el 2 de maig de 1627.

## Estil

Viadana desenvolupà el baix continu, encara que els termes "basso seguente" o "basso figurato" ja s'utilitzaven; fou el primer en utilitzar aquesta tècnica d'escriptura musical que tenia la funció de sosteniment harmònic de les veus, al seu famós Cento concerti con il basso continuo, publicat a Venècia el 1602.
Viadana compongué principalment música sacra: misses, magnificat, motets i lamentacions però també fou l'autor de dos llibres de cançons profanes i un llibre de Simfonies musicals a 8 veus. Les seves primeres composicions estan encara lligades al llenguatge de la música renaixentista, en el qual s'utilitza l'estil contrapuntístic. La seva publicació del 1602, els Cento concerti con il basso continuo va donar un tomb a la tècnica del concertato sobre el baix continu
Les composicions de Viadana de música profana comprenen dos llibres de cançons (un a tres i un a quatre veus) i un de peces instrumentals.
La música de Viadana influencià la música tant a Itàlia com a l'exterior, sobretot a França i Alemanya, i en particular als compositors Michael Praetorius, Johann Schein i Heinrich Schütz. Gràcies a ell l'estil concertat es difongué a Alemanya on es desenvolupà completament als inicis del segle xvii.

## Bibliografia

* (anglès) Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. (ISBN 0-393-09530-4)
* (anglès) Manfred Bukofzer, Music in the Baroque Era. New York, W.W. Norton & Co., 1947. (ISBN 0-393-09745-5)
* (anglès) Voce Lodovico Grossi da Viadana in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, vol. 20, London, 1980. (ISBN 1-56159-174-2)
* Augusto Petacchi, voce Lodovico Grossi da Viadana in Dizionario Biografico degli Italiani, Treccani,
# Lodranita

* No s'ha de confondre amb el mineral lorandita..
Les lodranites són un petit grup de meteorits de la classe de les acondrites primitives, que consisteixen en ferro meteòric i minerals silicats, en què l'olivina i el piroxè constitueixen la major part d'aquests minerals silicats. Com totes les acondrites primitives, les lodranites comparteixen semblances amb les condrites i les acondrites.

## Història

El grup de les lodranites porta el nom de la localitat de Lodhran, al Pakistan, a on va caure l'espècimen tipus l'1 d'octubre de 1868, a les 14:00. Els testimonis oculars de la caiguda van informar d'un fort cop acompanyat d'un núvol de pols en ascens a l'est de la ciutat, que va conduir al descobriment i recuperació del meteorit. El "meteorit de Lodran" va ser descrit per primera vegada per Gustav Tschermak von Seysenegg l'any 1870. Va descriure que el meteorit "a part del níquel-ferro, són uns agregats d'olivina-bronzita d'un gènere tan excepcional que mai no s'ha trobat en un meteorit abans, només semblant a la peridotita terrestre". George Thurland Prior va ser el primer a classificar el meteor de Lodhran com l'únic membre del grup. També va veure similituds similars amb les ureilites.

## Cos progenitor

Les lodranites i les acapulcoites comparteixen el mateix cos progenitor, que probablement era similar a un asteroide tipus S. Les lodranites tenen els grans més gruixuts i generen temperatures més altes amb mètodes isotòpics i, per tant, es creuen que provenen d'una majors profunditat dins del cos progenitor.
El camí de refredament del cos primari es pot reconstruir mitjançant la datació radiomètrica. El sistema Hf-W en piroxens amb alt contingut de calci té una temperatura de tancament entre 975 i 1025 °C. El cos progenitor es va refredar sota aquesta temperatura entre 4563.1 i 4562.6 milions d'anys enrere. Això significa que el cos primari es va acréixer entre 1,5 i 2 milions d'anys després de la formació de CAI.

## Referències

* ↑ «PAC Group - Primitive Achondrites». Meteorite.fr. [Consulta: 10 desembre 2012].
* 1 2 «PAC Group - Primitive Achondrites». Meteorite.fr. [Consulta: 3 desembre 2012].
* 1 2 Tschermak, M. Gustav «Der Meteorit von Lodran». Annalen der Physik und Chemie, 216, 6, 01-01-1870, pàg. 321–324. Bibcode: 1870AnP...216..321T. DOI: 10.1002/andp.18702160614 [Consulta: 3 desembre 2012].
* ↑ «Volume 2, Part 1». A: Records of the Geological Survey of India. Geological Survey of India, 1867, p. 20 [Consulta: 3 desembre 2012].
* ↑ Prior, George Thurland «On the genetic relationship and classification of Meteorites». Mineralogical Magazine, 18, 1916, pàg. 26–44. Arxivat de l'original el 14 d’agost 2017. DOI: 10.1180/minmag.1916.018.83.04 [Consulta: 4 desembre 2012].
* ↑ Touboul, Mathieu; Kleine, Thorsten; Bourdon, Bernard; Van Orman, James A.; Maden, Colin «Hf–W thermochronometry: II. Accretion and thermal history of the acapulcoite–lodranite parent body». Earth and Planetary Science Letters, 284, 1-2, 31-05-2009, pàg. 168–178. Bibcode: 2009E&PSL.284..168T. DOI: 10.1016/j.epsl.2009.04.022.
# Loes Markerink

Loes Markerink (Delfzijl, província de Groningen, 14 de desembre de 1985) és una ciclista neerlandesa que fou professional del 2004 al 2010.

## Palmarès

* 2003
** Campiona del món júnior en ruta
** Campiona dels Països Baixos júnior en contrarellotge
* 2005
** Vencedora d'una etapa al Tour de Bretanya
* 2006
** 1a a la Novilon Euregio Cup i vencedora d'una etapa
* 2007
** Vencedora d'una etapa a la Gracia Orlová
* 2008
** 1a al Gran Premi Stad Roeselare
** 1a al 7-dorpenomloop Aalburg
** Vencedora d'una etapa al Holland Ladies Tour
** Vencedora d'una etapa al Gran Bucle

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Manuel Medina Clavero

Manuel Medina Clavero (Mirabel, Cáceres, 1876 — Cornellà de Llobregat, 1946) fou un militar espanyol, membre de la Guàrdia Civil destinat a Catalunya. Fill de guàrdia civil, estudià al Colegio de Huérfanos del Ejército i de ben jove fou destinat a Catalunya com a membre de la Guàrdia Civil. És jubilà com a capità al destacament de Vilanova i la Geltrú. Instal·lat a Cornellà de Llobregat, on residien uns familiars seus, fou nomenat alcalde de Cornellà de Llobregat el 1940, després de la destitució de Llorenç Marigó i Poblet. Cinc anys més tard, dimití del càrrec per raons de salut.

## Referències

* ↑ Tardà i Carrión Pardo, 1992, p. 9-18.
* ↑ Tardà, 1996, p. 95.

## Bibliografia

* Tardà, Joan. Cornellanencs. Cornellà de Llobregat: Ajuntament de Cornellà de Llobregat, 1996. ISBN 8492173602.
* Tardà, Joan; Carrión Pardo, Pedro. 40 anys d'una ciutat: Cornellà de Llobregat durant el Franquisme. Cornellà de Llobregat: Ajuntament de Cornellà de Llobregat?, 1992.
# Luci Domici Ahenobarb

Luci Domici Ahenobarb (Lucius Domitius Ahenobarbus) és el nom dels següents personatges:
* Luci Domici Ahenobarb (cònsol 94 aC), cònsol de Roma el 94 aC
* Luci Domici Ahenobarb (pretor), pretor el 80 aC
* Luci Domici Ahenobarb (cònsol 54 aC), cònsol el 54 aC
* Luci Domici Ahenobarb (cònsol 16 aC), cònsol el 16 aC
* Luci Domici Ahenobarb, nom complet de l'emperador Neró
# Luci Cul·leol

Luci Cul·leol (en llatí Lucius Culleolus) va ser procònsol segurament d'Il·líria aproximadament l'any 60 aC.
Ciceró el menciona en dues cartes. Probablement era membre de la gens Terència, una gens romana d'origen plebeu.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/915?rgn=full+text;view=image;q1=CulleolusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 900-901. ]
# Marcus Ericsson

Marcus Ericsson (Kumla, Suècia, 2 de setembre de 1990) és un pilot suec de Fórmula 1. Actualment (any 2014) competeix en la Temporada 2014 de Fórmula 1 amb l'escuderia Caterham F1 Team.

## Referències

* ↑ «Marcus Ericsson | Racing career profile | Driver Database» (en anglès). [Consulta: 31 octubre 2018].
Equips i pilots participants a la Temporada 2014 de Fórmula 1 :
RedBull
Marussia
Mercedes
Ferrari
Lotus
Caterham
F India
McLaren
Williams
Sauber
Toro Rosso
1 Vettel 3 Ricciardo
4 Chilton 17 Bianchi
6 Rosberg 44 Hamilton
7 Raikkonen 14 Alonso
8 Grosjean 13 Maldonado
9 Ericsson 10 Kobayashi
11 Pérez 27 Hülkenberg
19 Massa 77 Bottas
20 Magnussen 22 Button
21 Gutiérrez 99 Sutil
25 Vergne 26 Kviat :
# Marcus Gheeraerts el Jove

Marcus Gheeraerts (també escrit com Gerards o Geerards) (Bruges, al voltant de 1561/62 – 19 de gener de 1636) va ser un artista de la cort dels Tudor, descrit com «l'artista més important en qualitat per treballar a Anglaterra, a grans trets entre Eworth i Van Dyck».

## Referències

* ↑ Strong, Roy C. «Elizabethan Painting: An Approach Through Inscriptions - III Marcus Gheeraerts the Younger». The Burlington Magazine, 105, 721, 1963, pàg. 149–159. ISSN: 0007-6287.
# Marc Emili Lèpid (cònsol any 11)

Marc Emili Lèpid (en llatí Marcus Aemilius Q. F. Lepidus) va ser un magistrat romà, possiblement fill de Lèpid el Jove (Marcus Aemilius Lepidus). Formava part de la gens Emília i era de la família dels Lèpid.
Va ser nomenat cònsol l'any 11 juntament amb Tit Estatili Taure. És probablement el Lèpid que va defensar a Pisó l'any 20 i amb tota seguretat va defensar a la seva germana Emília Lèpida.
L'any 21 va ser nomenat governador d'Àsia i encara que Sext Pompeu va declarar al senat que n'havia de ser privat, ja que era un dropo i a més a més pobre i una vergonya pels seus avantpassats,, el senat al contrari va elogiar la seva pobresa a pesar de la qual havia sabut mantenir una vida digna, el que era més un honor que una desgràcia.

## Referències i anotacions

* ↑ Segons algunes fonts, Manius Aemilius Lepidus (Mani Emili Lèpid)
* ↑ Tàcit. Annals III,11, 22, 32
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/780?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=LepidusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 770. ]
# Marc Emili Lèpid (cònsol 187 i 175 aC)

Marc Emili Lèpid (en llatí: Marcus Aemilius M. F. M. N. Lepidus) va ser un magistrat romà, fill del pretor Marc Emili Lèpid. Formava part de la gens Emília i era de la família dels Lèpid.
Segurament era aquest Lèpid del que es diu que va servir de molt jove a l'exèrcit i va matar un enemic salvant la vida a un ciutadà romà. era un dels tres ambaixadors enviats pels romans l'any 201 aC a la cort egípcia, que havia sol·licitat l'enviament d'un dignatari per administrar el país durant la minoria d'edat de Ptolemeu V Epífanes, i encara que Lèpid era el més jove dels tres enviats sembla que va ser el que va exercir més influència i es parla d'ell com a tutor (com si fos únic) del rei. És possible que romangués a Egipte com a tutor mentre els seus col·legues tornaven a Roma. Era ben considerat, i en nota la seva importància quan va ser enviat com a ambaixador únic a Filip V de Macedònia que per haver iniciat el setge d'Abidos s'enfrontava als romans.
No se sap quant de temps va restar a Egipte, però l'any 199 aC va ser elegit a Roma com un dels pontífexs i és de suposar que per l'elecció havia tornat a la capital, encara que potser després va retornar a Egipte. L'any 192 aC va ser elegit edil curul, i el 191 aC pretor amb Sicília com a província. El 187 aC, cònsol (després d'haver perdut abans dos comicis) Durant el seu consolat va tenir per col·lega a Gai Flamini, i junts van derrotar els lígurs. Després de vèncer aquest poble, ell i el seu col·lega van continuar la construcció de la Via Flamínia.
L'any 180 aC era nomenat pontífex màxim i el 179 aC censor junt amb Marc Fulvi Nobilior. L'any 175 aC resultà elegit cònsol per segona vegada.
Per sis vegades els censors el van nomenar princeps Senatus. Va morir l'any 152 aC, ja molt gran i ple d'honors. Va deixar dit als seus fills que volia un enterrament senzill, a l'antiga usança, lluny de les exageracions i fastuositats de moda en aquell temps.

## Referències

* 1 2 3 4 «M. Aemilius Lepidus, M. F. M. N.». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Mansfield (Anglaterra)

Mansfield és un poble del districte de Mansfield, Nottinghamshire, Anglaterra. Té una població de 80.591 habitants i districte de 107.435. Al Domesday Book (1086) està escrit amb la forma Mamesfeld/Memmesfed.

## Referències

* ↑ «Mansfield» (en anglès). City Population. [Consulta: 21 juny 2018].
* ↑ «Mansfield» (en anglès). City Population. [Consulta: 21 juny 2018].
* ↑ «Nottinghamshire F-R» (en anglès). The Domesday Book Online. [Consulta: 21 juny 2018].
# Mansfield

«Mansfield» té aquests significats:
# Mare de Déu del Cós

Mare de Déu del Cós és una capella del municipi de Montagut i Oix (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada a la muntanya del Cós dintre el recinte de l'antic Castell de Montagut.

## Descripció

Nostra senyora del Cos està situat en el mateix espai on s'assentava el castell de Montagut, a 603 metres d'altitud. De l'estructura feudal només resten fragments de muralles i una de les torres, que s'utilitza com a pou i cisterna. El temple és d'una sola nau amb absis semicircular orientat a l'est. Sembla que aquest absis es construí aprofitant una antiga torre circular de la fortalesa. L'ingrés, a través d'una porxada, es fa per la façana de ponent. A la part de davant té un porxo en el qual hi ha la porta d'entrada de fusta de dos batents.

## Història

La Mare de Déu del Cós està situat al mateix espai on s'assentava el castell de Montagut, a 603 m d'altitud. Els documents diuen que l'any 1119 Ermessendis de Bas va testar a Udalard, esdeveniment que fa pensar si no devia ser la capella de la fortalesa medieval Fins al 1936 s'hi va venerar una imatge romànica de la segona meitat del s. XIII. L'actual és una còpia feta a partir d'una fotografia, obra de l'escultor olotí Salgueda, decorada per Joaquim Marsillac.
Té un cambril amb la imatge mariana que aguanta el nen Jesús a la falda. Els Goigs que té dedicats canten: A aquest lloc de Montagut, i al devot que clama a Vós, assistiu amb promptitud, Verge Maria del Cos.

## Referències

* 1 2 3 «Mare de Déu del Cós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2015].
* ↑ «Goigs a la Mare de Déu del Cós de Montagut». [Consulta: 2015].

## Enllaços externs

* La capella al web de l'ajuntament
# Manuel Bonmatí i Romaguera

Manuel Bonmatí i Romaguera (Girona, 1903 - 1981) va ser un periodista, polític i banquer català
Va començar la carrera com farmacèutic, després va fer-se corredor de comerç, una feina que va continuar fins a la seva jubilació el 1978. Va ser un des fundadors de la banca Mateu, Bonmatí i Cia. Durant la Segona República Espanyola va militar en la Lliga de Catalunya. Va esdevenir regidor i més tard batlle de la ciutat de Girona. Al costat de la seva feina principal, feia d'articulista al Diari de Girona. Durant la dictadura de Francisco Franco va escriure al diari del movimiento Los Sitios amb el nom de ploma de «Tacito» sobre temes econòmiques i el de «Gol» a les pàgines d'esport. També va escriure a El Correo Catalán. D'un costat va ser president de l'Associació de Premsa de Girona, força controlat pel règim i d'un altre costat era actiu en la clandestina resistència catalanista i democràtica.
El 1965 va realitzar un vell somni seu i crear el setmanari Presència, vist com una alternativa més procatalana del diari Los Sitios, dins els límits restrets que la censura franquista li deixava. Tot i la màxima prudència i que a principis era escrit quasi completament en castellà, va tenir molts problemes amb l'administració de l'Estat. Era un projecte per més paradoxal que sembli on un emprenedor catòlic i més aviat de dretes, va fomentar pel seu catalanisme, una publicació més aviat d'esquerres.
El 1981, l'any de la seva mort, el Rotary Club de Girona va instaurar el Premi Manuel Bonmatí que s'atorga cada any a un periodista benmereixent a l'àmbit del periodisme local. La ciutat de Girona li dedicà el Carrer de Manel Bonmatí i Romaguera.

## Referències

* ↑ «Manuel Bonmatí i Romaguera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Carreras, T. «Emotiu recordatori a Manuel Bonmatí i a Jordi Vilamitjana». Diari de Girona, 05-12-2015.
* ↑ Vinyoles, Carme «Manel Bonmatí Romaguera». El Punt, 22-10-2009.
* ↑ Renaudet, Isabelle. «Presència ou la stratégie de la provocation». A: Un parlement de papier: la presse d'opposition au franquisme durant la dernière décennie de la dictature et la transition démocratique (en francès). Madrid: Casa de Velázquez, 2003, p. 195-211. ISBN 9788495555359.
* ↑ Curbet, Quim «Moltes gràcies, sr. Bonmatí…». El Dimoni, 30-11-2006.
* ↑ «Entrega del Premi Manuel Bonmatí de periodisme».
* ↑ «L'Ajuntament de Girona renova la col·laboració amb el Rotary Club de Girona per al Premi Manuel Bonmatí de Periodisme». Web oficial de l'ajuntament de Girona, 01-10-2015. Arxivat de l'original el 2016-02-01. [Consulta: 23 gener 2016].
* ↑ «Carrer de Manel Bonmatí i Romaguera». ViaMichelin.

## Enllaços externs

* «Els escrits de Manuel Bonmatí i Romaguera a Presència (1966-1967)», Data incorrecta. Facsímils d'uns articles de Bonmatí a Presència.
# Marc-Vivien Foé

Marc-Vivien Foé (1 de maig del 1975, Nkolo, Camerun - 26 de juny del 2003 a Lió, França) va ser un futbolista camerunès dels anys 90 que jugava de migcampista.
Iniciat al futbol professional al Canon Yaoundé del seu país. Participà en el Copa del Món de Futbol de 1994 i ràpidament fou traspassat al futbol francès, fitxant pel RC Lens (1995) amb qui guanyà la lliga francesa l'any 1998. Quan estava a punt de fitxar pel Manchester United FC una greu fractura a la cama trencà l'acord. Aquest motiu li impedí també participar en el Mundial de 1998. L'any següent, però, un cop recuperat fou traspassat al West Ham United de la Premiere anglesa. L'any 2000 tornà a França a jugar amb l'Olympique de Lió. Aquell any patí un atac de malària de la qual es recuperà satisfactòriament. Guanyà la Copa de la Lliga francesa el 2001 i la lliga francesa de futbol el 2002. El 2002 retornà a la Premier al Manchester City on va fer una gran temporada. Fou l'autor del darrer gol a l'estadi Maine Road.
Pel que fa a la selecció, va disputar un total de 64 partits repartits en deu anys, del 1993 al 2003. El seu darrer partit fou precisament amb la selecció del Camerun el dia 26 de juny de 2003 en un partit de la Copa Confederacions de la FIFA que els enfrontava a Colòmbia. Al minut 72 de partit, Foé va sofrir una aturada cardíaca i va caure inconscient al terreny de joc, morint poc després. La mort del jugador causà una gran commoció, no només al seu país i al seu club, sinó al món del futbol en general.

## Galeria

* Tributs davant les portes de Maine Road.
* Carrer Marc-Vivien a Lens.
* Tribut al City of Manchester Stadium.

## Enllaços externs

* http://www.sitercl.com/Fichejo/F/foemv.htm
* http://www.footballdatabase.eu/football.joueurs.marc-vivien.foe.183.fr.html
# Marcahava

Marcahava (francès Marquefave) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 23 agost 2010].
# El bon alemany

El bon alemany (2006) (en anglès, The good German) és una pel·lícula nord-americana dirigida per Steven Soderbergh. És protagonitzada per George Clooney, Cati Blanchett i Tobey Maguire. El film està basat en la novel·la homònima de Joseph Kanon. La versió en català es va estrenar a TV3 l'1 de juliol de 2010.

## Argument

En el Berlín de finals de la Segona Guerra Mundial, el periodista Jake Geismar (George Clooney) investiga el cas de la seva antiga amant: Lena Brandt (Cati Blanchett). El seu marit ha desaparegut i està en cerca i captura als Estats Units i l'URSS.

## Repartiment

* George Clooney - Capità Jacob "Jake" Geismar
* Cati Blanchett - Lena Brandt
* Tobey Maguire - Cap Patrick Tully
* Beau Bridges - Coronel Muller
* Tony Curran - Danny
* Leland Orser - Capità Bernie Teitel
* Jack Thompson - Congressista Breimer
* Robin Weigert - Hannelore
* Ravil Isyanov - General Sikorsky
* Dave Power - Tinent Hasso Schaeffer
* Christian Oliver - Emil Brandt

## Crítica

El bon alemany va rebre crítiques, en general, mixtes, amb molts crítics queixant-se que depenia massa de l'estil i no es concentrava en el desenvolupament dels personatges. A Rotten Tomatoes, el 33% dels crítics van fer crítiques positives a la pel·lícula, d'un total de 147 comentaris. A Metacritic, la pel·lícula té una puntuació mitjana del 49% a partir de 34 ressenyes, cosa que indica una valoració de "valoracions mixtes o mitjanes".

## Premis
### Premis Sant Jordi

| Any | Categoria | Persona | Resultat |
| 2007 | Millor actriu estrangera | Cati Blanchett | Ganadora |
* Premi Las Vegas Film Critics Society 2006: a la millor banda sonora (Thomas Newman).

### Nominacions

La pel·lícula va ser nominada al Os d'Or al Festival Internacional de Cinema de Berlín i va rebre una nominació a l'Oscar a la millor banda sonora:
* Premi Oscar 2007, a la millor banda sonora – cinema (Thomas Newman).
* Premi Os d'Or 2007, a Steven Soderbergh.

## Referències

* ↑ «El bon alemany». EsAdir. Departament d'Assessorament Lingüístic de la CCMA. [Consulta: 1r febrer 2020].
* ↑ «The Good German critic reviews». Metacritic. [Consulta: 5 juliol 2015].
* ↑ «The Good German Art of Darkness». The Vienna Review, 01-04-2007. Arxivat de l'original el 6 de juliol 2015. [Consulta: 5 juliol 2015].
* ↑ «The Good German (2007)». Rotten Tomatoes. [Consulta: 5 juliol 2015].
* ↑ «The Good German Reviews». Metacritic. Arxivat de l'original el 20 de novembre 2009. [Consulta: 21 setembre 2007].
* ↑ «TVE ofrece la gala de la 52ª edición de los Premios Cinematográficos Sant Jordi de RNE». RTVE, 22-04-2008. [Consulta: 29 desembre 2019].

## Enllaços externs

* Web en espanyol Arxivat 2008-11-21 a Wayback Machine.
* Web en anglès
* El bon alemany - Lloc web oficial
# Santa Maria del Castell de Talteüll

L'església de Santa Maria del Castell de Talteüll, segons algunes monografies de la Santa Creu, era la capella del Castell de Talteüll, en el terme comunal rossellonès de Talteüll, a la Catalunya Nord.
Es trobava al nord de les ruïnes del castell, on hi ha la torre principal i les altres dependències del castell. Actualment en queda un mur, que es va desprendre muntanya avall, cap a llevant.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Talteüll». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 293. La Santa Creu». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Talteüll. Santa Maria del castell de Talteüll». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ Lloc on es troben les restes de la capella de Santa Maria del Castell de Talteüll en els ortofotomapes de l'IGN