OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alectoris

Alectoris és un gènere d'ocells de la família dels fasiànids (Phasianidae) i l'ordre dels gal·liformes (Galliformes). És un dels grups d'espècies conegudes genèricament com a perdius. Són aus molt apreciades pels caçadors, que en maten cada any grans quantitats.

## Descripció

Són aus robustes, típicament de color marró clar o gris per sota. La cara és de color blanc o blanquinós, amb la gola fosca. Color vermellós pels flancs i potes roges.

## Distribució geogràfica

Es reparteixen pel sud d'Europa, nord d'Àfrica i Aràbia, i en Àsia per Pakistan fins al Tibet i l'oest de la Xina. Algunes espècies del gènere, particularment la perdiu chukar i la perdiu roja s'han introduït en llocs llunyans, com ara Estats Units, Canadà, Nova Zelanda i Hawaii. En alguns països, com Gran Bretanya, són comuns els híbrids entre les dues espècies introduïdes.

## Comportament

Són aus sedentàries que viuen en zones àrides, sovint pedregoses o escarpades. Fan un niu a terra, escassament folrat, on ponen fins a 20 ous. S'alimenten d'una gran varietat de llavors i escassos insectes.
Quan se les molesta, prefereixen córrer en lloc de volar, però, si cal, alçaran un ràpid i curt vol amb llurs ales arrodonides.

## Llistat d'espècies

Se n'han descrit 7 espècies:
* Perdiu chukar (Alectoris chukar).
* Perdiu nord-africana (Alectoris barbara).
* Perdiu de corona negra (Alectoris melanocephala).
* Perdiu de Przewalski (Alectoris magna).
* Perdiu caranegra (Alectoris philbyi).
* Perdiu de roca (Alectoris graeca).
* Perdiu roja (Alectoris rufa).

## Referències

* 1 2 Fauna ibèrica (castellà)

## Enllaços externs

* Ocells del Camp i la Conca de Barberà
* El Medi natural del Bages Arxivat 2009-07-10 a Wayback Machine.
# Can Miró (Arenys de Munt)

Can Miró és una masia amb elements gòtics d'Arenys de Munt (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia del segle xv molt restaurada a començaments de segle. Coberta a dues aigües, consta de planta baixa i pis; a la part central hi ha unes golfes. La façana principal té un portal adovellat i finestres de pedra. La característica més important és un finestral que està col·locat sobre la porta d'entrada. Aquesta finestra és coronella formada per tres arcs separats per dues fines columnes. No és originària de la casa sinó que fou comprada a Roda de Barà. És del segle xv.
Com a decoració de la façana hi ha un rellotge de sol i unes rajoles amb una figura.

## Referències

* 1 2 «Can Miró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# East Wall

East Wall (gaèlic irlandès An Port Thoir) és una àrea del Northside de Dublín, a la República d'Irlanda.

## Localització

East Wall fa frontera amb el North Strand Road a l'oest, amb North Wall i el Royal Canal al sud, i amb East Wall Road (Dublín) al nord fins que la recuperació de terres va ampliar aquesta part. Està vinculat a Ringsend pel pont East-Link; éstà lligat a Fairview pel pont d'Annesley.
East Wall també té una terminal del túnel del port de Dublín.

## Desenvolupament

East Wall data de finals del segle xviii de l'època de la construcció del Mur del Nord (North Wall). A causa de la construcció del Canal Reial, al segle xix i la posterior infraestructura local del port East Wall està delimitada per les línies ferroviàries, el Royal Canal, el riu Tolka, el riu Liffey i el port de Dublín (el Mar d'Irlanda) resultant una àrea fàcilment identificable geogràficament en quedar separat de la gran ciutat que l'envolta. (Referència: DDA, 2004)
Originalment era un barri de classe obrera que es desenvolupà ràpidament amb molta gent a la recerca d'ocupació al Port de Dublín, a l'àrea del costat, a prop del centre de la ciutat, amb l'addició del Centre Internacional de Serveis Financers, la major part en el veí North Wall, i East Point Business Park en terrenys guanyats al mar que s'estén a East Wall.

## Serveis

A part de la zona de negocis, East Wall és principalment un barri residencial, té uns 1.500 habitatges amb una població d'aproximadament 3.500 persones. La zona compta amb els serveis de botigues, una església catòlica, un centre comunitari, una escola primària i facilitats recreatives (parcs, mar i platja) a poca distància.

## Personatges

* Sean O'Casey, dramaturg, va créixer a East Wall.
* Maureen O'Sullivan, TD independent.
* Liam Cunningham, actor
# Sad Vaccas

Sad Vaccas o Sad Wakas (1399-1417/18) fou un príncep timúrida, fill de Muhammad Sultan, net de Jahangir ibn Timur i besnet de Tamerlà.
El 1414, amb nomes 15 anys, va rebre el govern de l'Iraq Ajamita oriental, amb seu a Qom.
El 1415 els kara koyunlu de Kara Yusuf van atacar Sultaniya i el cap turcman de la ciutat Bistam Jagir, aliat als timúrides, va sortir de la ciutat i va deixar la defensa en mans del seu fill, retirant-se a Qom, amb el príncep Sad Vaccas. Aquest va considerar que abandonar la defensa de la ciutat era una traïció i el va fer detenir i va demanar instruccions a Xah Rukh. Aquest va ordenar l'alliberament de Bistam, ordre que va portar un tavachi anomenat Ardexir. Sad Vaccas i diversos consellers van encaixar malament aquesta desautorització. Sad Vaccas va sortir de Qom amb el seu presoner i 300 homes i es va dirigir al camp de Kara Yusuf. El seu ogrok o campament de Qom va quedar sota el comandament de Kotluk Khoja.
Sad Vaccas fou molt ben rebut per Kara Yusuf que esperava aprofitar-se del príncep per conquerir l'Iraq Ajamita. Bistam fou alliberat i va rebre distincions (i aviat va canviar les seves aliances). Sad Vaccas (Saad Wakas) va demanar asil a Kara Yusuf i aquest va enviar a Qom a Akhi Fereji, fill de Bistam, per portar al campament turcman a les esposes del príncep. A Qom mentre, la princesa Agha Beghi, filla de Miran Xah i esposa principal de Sad Vaccas, va considerar que les esposes no havien d'anar amb els turcmans i va armar als servidors i quan Akhi Feriji i els seus homes van arribar, els van atacar i els van massacrar així com a Timur Xaikh, Kotluk Khoja i Xaikh Ali Zendeh considerats els instigadors de la defecció del príncep. Els seus caps foren enviats a l'emperador junt amb un relat dels fets.
Sad Vaccas va morir al cap de dos anys.

## Referències

* ↑ Manuscrit persa Matla-assadein ou-madjma albahrein, a Notices et extraits de la bibliotheque du Roi et autres bibliotheques, tome qatorzieme (volum 14), accesible a Google books, pàg. 273.
* ↑ Ibid, pàgs 273, 274
# Abu-Muhàmmad Abd-Al·lah as-Salimí

Nur-ad-Din Abu-Muhàmmad Abd-Al·lah ibn Humayd ibn Sul·lum as-Salimí (àrab: نور الدين ابو محمد عبد آااه بن حميد بن سلوم الساليمي, Nūr ad-Dīn Abū Muḥammad b. Ḥumayd b. Sullūm as-Sālimī) o, més senzillament, Abu-Muhàmmad Abd-Al·lah as-Salimí (al-Haykayn, prop d'al-Rustak, 1869 - prop d'al-Hamra, 1914) fou el restaurador de l'imamat a Oman el 1913.
Va quedar cec als 12 anys; va estudiar amb els ulemes que el 1868 van elegir com a imam a Azzan ibn Qays, però amb la restauració del sultanat el 1871 la resistència ibadita es va traslladar des d'al-Rustak, cap a la província d'al-Sharkiyya, amb el suport de les tribus ghafiris. El cap religios d'al-Sharkiyya, Salih ibn Ali al-Harithi, fou el seu mestre des de vers 1890. As-Salimí va iniciar els seus esforços per restablir l'imamat des de 1905 i aliat als Banu Riyam, la confederació ghafiri de les muntanyes d'al-Akhdar dirigida per Himyar ibn Nasir al-Nabhani (1874-1920), van aixecar la candidatura a l'imamat de Salim ibn Rashid (1884-1920) que havia estat alumne d'as-Salimí i era xeic dels Banu Kharus, una de les tribus aliades als Banu Riyam. El 1913 va aconseguir el seu propòsit i es va assegurar la lleialtat de les principals tribus de l'Oman central. As-Salimí va confiscar els waqfs per finançar el moviment i això va portar a un conflicte amb part de la seva pròpia gent, encapçalada per Madjid ibn Khamis al-Abri (vers 1837-1927). Quan as-Salimí anava de camí a al-Hamra per entrevistar-se amb el seu rival, va morir en un accident. Va escriure una història de l'imamat fins al 1910 que el seu fill Muhàmmad va continuar fins al 1954.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, VIII, 1028.
# Double Speed

Double Speed és una pel·lícula muda dirigida per Sam Wood i protagonitzada per Wallace Reid i Wanda Hawley. La pel·lícula, que va suposar el debut del seu director, es va estrenar l'1 de febrer de 1920. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

A “Speed” Carr li roben el cotxe, la maleta, la roba i les credencials en un viatge de Nova York a Los Angeles per veure un oncle que no ha vist en vint anys. Arriba doncs a la Costa Oest sense un cèntim i portant un vestit que li han deixat. En arribar al banc del seu oncle es neguen a donar-li diners i ha d'empenyorar el seu rellotge amb el nom fals de Barry Cole. Amb aquest nom aconsegueix feina com a xofer de Donald McPherson, pare de Sallie de qui s'ha enamorat. Després que els dos amants fugin, Carr revela la seva identitat i el seu oncle apareix per beneir la unió.

## Repartiment

* Wallace Reid (“Speed” Carr)
* Wanda Hawley (Sallie McPherson)
* Theodore Roberts (John Ogden)
* Tully Marshall (Donald McPherson)
* Lucien Littlefield (Reginald Toby)
* Guy Oliver (el prestamista)
* Maxine (Elliott Hicks)
* Teddy Tetzlaff (conductor de carreres)

## Referències

* ↑ Fleming, E. J.. Wallace Reid: The Life and Death of a Hollywood Idol (en anglès). McFarland, 2013-10-25. ISBN 978-0-7864-7725-8.
* ↑ Curtis, James. William Cameron Menzies: The Shape of Films to Come (en anglès). Knopf Doubleday Publishing Group, 2015-11-17. ISBN 978-1-101-87067-9.
* 1 2 «Wallace Reid in Double Speed». Exhibitors Herald X, 6, 07-02-1920, pàg. 55.
* ↑ «Double Speed» (en anglès). Performing Arts Databases (Library of Congress USA), 1920. [Consulta: 9 maig 2020].

## Enllaços externs

* Double Speed al catàleg de l'American Film Institute
# La Múnia (cim)

La Múnia és una muntanya de 3.134 m d'altitud, amb una prominència de 683 m, que es troba al massís de la Múnia, a la carena que separa els circs glacials de Barrosa, a la província d'Osca (Aragó), i el de Troumuse, als Alts Pirineus (França). És el cim culminant del massís.
La primera ascensió la van realitzar Victor Paget i Charles Packe l'any 1864.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Coll, Xavier; Coll, Joan. Ordesa Vignemale Mte Perdido, Esc. 1:40.000. 4a. ed.. Granollers: Editorial Alpina, 1976 (E-25). ISBN 84-7011-067-5.
# La Torre del Xut

La La Torre del Xut és una obra de Salàs de Pallars (Pallars Jussà) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Torre de defensa de planta quadrangular a migdia del terme. Consta de planta baixa, dos pisos i golfes amb teulada a una vessant. La majoria d'obertures estan tapiades però es pot veure que les portes de la planta baixa, una al costat nord i l'altre al sud, són d'arc de mig punt adovellat i als altres pisos les finestres són d'arc rebaixat o allindades.

## Referències

* ↑ «La Torre del Xut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# La ley del deseo

La ley del deseo és una pel·lícula espanyola escrita i dirigida per Pedro Almodóvar i estrenada el 7 de febrer de 1987.

## Argument

La pel·lícula explica la història de Pablo (Eusebio Poncela), un director de cinema homosexual que coneix a Antonio (Antonio Banderas) la nit de l'estrena d'una de les seves obres, el que li portarà tràgiques conseqüències.
Pablo en realitat no està enamorat d'ell sinó de Juan (Miguel Molina), la seva exparella que, tot i admirar profundament, no el correspon.
La història es complementa amb Tina (Carmen Maura), la germana transsexual de Pablo.

## Comentaris i premis

Podria trobar-se un paral·lelisme entre els personatges de Tina i Zahara de La mala educación, ja que Tina ha anat a un col·legi de capellans en què un d'ells, el pare Manolo, va abusar sexualment d'ell. Així mateix, Pablo és un director de cinema amb característiques molt semblants a les d'Enrique Goded, el director interpretat per Fele Martínez.
La pel·lícula compta amb dues escenes molt famoses. Una d'elles la protagonitza Tina quan li demana entre panteixos a un escombriaire que la regui amb la seva mànega, ja que està asfixiada de calor. Una altra escena coneguda, que va ser bastant polèmica en el seu moment, és la que mostra a Antonio mantenint sexe anal amb Pablo.
Va ser guanyadora del premi a la millor pel·lícula de l'any al Festival de Cinema de Berlín.

### Festival de cine de Bogotá

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1987 | Millor director | La ley del deseo | Guanyador |

### Fotogramas de Plata

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor pel·lícula espanyola | | Guanyadora |
| Millor actor | Antonio Banderas | Candidat |
| Millor actriu | Carmen Maura | Candidata |

## Referències

* ↑ «La ley del deseo» (en castellà). El Deseo.
# Kylo Ren

Kylo Ren, també conegut com a Ben Solo, és un personatge fictici en l'univers Star Wars interpretat per Adam Driver. Introduït en la pel·lícula de 2015 Star Wars episodi VII: El despertar de la força, és fill dels personatges Han Solo i Leia Organa de la trilogia original de Star Wars. Ben Solo es converteix en un guerrer fosc, amb un poderós domini de La Força després d'unir-se als Cavallers de Ren, i adoptant el nom de Kylo Ren. En la pel·lícula, és un membre principal del Primer Orde.

## Concepte i creació

Abrams va demanar que la màscara del personatge es dissenyés per ser memorable per a un nen. Fins al març de 2014, l'antagonista principal de la pel·lícula només era conegut per l'equip de producció com "Jedi Killer", i havia passat per nombrosos intents de disseny no aprovats, un dels quals va ser reutilitzat per al Capità Phasma. El mateix mes, finalment es va aprovar el disseny de Glyn Dillon per al vestit del personatge. Segons Abrams, "el disseny estava pensat per ser un cop d'ull a la màscara de Vader", i el dissenyador de conceptes Doug Chiang diu que el personatge "adquireix [la] persona de [Vader] per perseguir a Luke". Michael Kaplan.

## Aparicions

En una entrevista a la revista Time, el dissenyador de vestuari d'El despertar de la força, Michael Kaplan, va dir que Kylo Ren va ser el personatge més difícil de dissenyar per a la pel·lícula. J. J. Abrams va demanar que el personatge fos dissenyat per tenir característiques que fossin memorables per a un nen. Després de nombrosos intents per obtenir l'aprovació d'Abrams, el disseny final va ser seleccionat, previst en part gran al seu folre de teixit amb estil d'espagueti a través del cos i un folre reflectant platejat al llarg de la màscara. Va ser un malvat sense nom al principi, però més tard va aconseguir un nom.
Amb l'adquisició de Lucasfilm per la companyia Walt Disney el 2012, el guió d'El despertar de la força, va ser escrit per Lawrence Kasdan, J.J. Abrams I Michael Arndt, sense participació directa de creador de Star Wars George Lucas. Segons el director Abrams, Ren era inicialment concebut com a testaferro en el Primer Ordre qui representa l'admiració de l'organització per Darth Vader i l'Imperi Galàctic. Abrams va dir que el Primer Orde està inspirat en la teoria d'ODESSA, la qual presumptament implica els agents SS que fugen a l'Argentina després de la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ "How Kylo Ren's Terrifying Mask Was Designed to Be Unforgettable to Kids".
* ↑ Dyer, James (August 25, 2015).

## Vegeu també

* Darth Vader
* Han Solo
* Luke Skywalker
# Lanzhou

Lanzhou o Lanjó (xinès simplificat: 兰州; xinès tradicional: 蘭州; pinyin: Lánzhōu; Wade-Giles: Lan-chou; pinyin postal: Lanchow) és la capital de la província de Gansu, a la Xina.

## Història

El primer assentament en aquesta regió es podria remuntar a la dinastia Han, amb una història de més de 2.000 anys. La ciutat se solia anomenar la ciutat daurada quan era una parada important de l'antiga ruta de la Seda. Per protegir la ciutat, la Gran muralla s'estenia fins a Yumen.
Després de la caiguda de la dinastia Han, Lanzhou es va convertir en la capital d'una successió d'estats tribals. Barrejada amb herències culturals diferents, l'àrea de l'actual província de Gansu, des del segle v fins al xi, es convertiria en un centre per a l'estudi budista.
La ciutat va adquirir el seu nom actual el 1656, durant la dinastia Qing.
# Las Vinhas

Las Vinhas (en francès Les Vignes) és un municipi del departament francès del Losera, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Latiumita

La latiumita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la latiumita, al qual dona nom. Fou anomenada això per C.E. Tilley i N.F.M. Henry per la seva localitat tipus, Laci, el nom llatí de la qual és Latium.

## Característiques

La latiumita és un silicat de fórmula química (Ca,K)₄(Si,Al)₅O$_{11}$(SO₄,CO₃). Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5 a 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la latiumita pertany a «09.EG - Fil·losilicats amb xarxes dobles amb 6-enllaços més grans» juntament amb els següents minerals: cymrita, naujakasita, manganonaujakasita, dmisteinbergita, strätlingita, vertumnita, eggletonita, ganofil·lita, tamaïta, coombsita, zussmanita, franklinfil·lita, lennilenapeïta, parsettensita, estilpnomelana, kampfita, tuscanita, jagoïta, wickenburgita, hyttsjoïta, armbrusterita, britvinita i bannisterita.

## Formació i jaciments

En la seva localitat tipus es va trobar en blocs de calcàries metamorfitzades expulsats per activitat volcànica. S'ha descrit associat a hedenbergita, grossularia-andradita, melilita, leucita, haüyna, kaliofil·lita.

## Referències

* ↑ «Latiumite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 desembre 2019].
* ↑ «Latiumite Mineral Data» (en anglès). Web Mineral. [Consulta: 16 gener 2020].
* ↑ «Latiumite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 16 gener 2020].
# Latobriges

* No s'ha de confondre amb Latòbics.
Els latobriges (en llatí: Latobrigi) van ser un poble que alguns fan celta i altres germànic (però més probablement eren celtes). L'any 58 aC quan els helvecis van decidir d'abandonar el seu país, van convèncer als latobriges juntament amb als ràuracs (rauraci) i els tulinges (tulingi), que eren els seus veïns, que emigressin amb ells cap a la Gàl·lia. Van cremar les seves cases, les seves ciutats i pobles per unir-se a aquella emigració. Els latobriges eren uns 14.000 i els tulinges uns 36.000.
Se situa aquest poble a la regió de Donaueschingen, on els rius Brigach i Bregge s'uneixen al Danubi. Els tulinges vivien a les comarques de Tiengen i Stühlingen a Baden-Württemberg.

## Referències

* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico
* ↑ Smith, William (ed.). «Latobrigi». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 agost 2022].
# La Longueville

La Longueville és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 2.221 habitants. Es troba a 5 km de Feignies, a 6 km d'Haumont, 9 km de Maubeuge, 25 km de Valenciennes i a 75 km de Lilla. També es troba a 18 km de Mons (Bèlgica).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.742 | 1.760 | 1.759 | 1.844 | 2.154 | 2.196 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Michel Prévot | |
| 2008 | Patrick Delcourt | |
# Laurent Gadou

Laurent Gadou, (Mont-real, 18 d'agost de 1912 - ?) fou un ciclista canadenc, que es va especialitzar en les curses de sis dies.

## Palmarès

* 1933
** 1r als Sis dies de Mont-real (amb Frank Bartell)

## Referències

* ↑ «Biografia de Laurent Gadou». 6dayracing.ca. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2018. [Consulta: 29 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# La Coma (Aramunt)

La Coma és una coma, com el seu nom indica, i una partida rural del municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a cavall dels antics termes d'Aramunt, en terres del poble d'Aramunt, i d'Hortoneda de la Conca, en terres de Pessonada.
Està situada al nord de les Eres d'Aramunt, al límit nord de l'antic terme. És a la dreta del barranc de les Cadolles, al nord-est del Serrat de Castells i del de Narçà. És a migdia de la partida de Fuses, al sud-est de la del Tros de Basturs i al nord-est de la Cabana de Joan de Toni.
Consta de quasi 21 hectàrees (20,8868) de secà, amb zones de matoll i ametllers i oliveres.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 19 juny 2010].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Alí-Kuiú

Alí-Kuiú (en rus: Али-Кую) és un poble (un aül) del krai de Stàvropol, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 195 habitants. Pertany al districte rural de Kurskaia.

## Referències

* ↑ «База микроданных Всероссийских переписей населения 2002 и 2010 годов». Arxivat de l'original el 2014-06-09. [Consulta: 28 març 2020].
# East Wenatchee Bench

East Wenatchee Bench és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 13.658 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, East Wenatchee Bench tenia 13.658 habitants, 4.834 habitatges, i 3.765 famílies. La densitat de població era de 626,3 habitants per km².
Dels 4.834 habitatges en un 40% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,6% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 22,1% no eren unitats familiars. En el 17,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,79 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,3% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.496 $ i la renda mediana per família de 50.246 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.448 $ mentre que les dones 25.226 $. La renda per capita de la població era de 18.176 $. Aproximadament el 8,3% de les famílies i l'11% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- East Wenatchee Bench». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- East Wenatchee Bench». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Santa Cruz (Madeira)

Santa Cruz és un municipi de l'arxipèlag de Madeira, que se sotsdivideix en cinc parròquies:
* Camacha
* Caniço
* Gaula
* Santa Cruz
* Santo António da Serra

## Vegeu també

* Illes Desertes

## Enllaços externs

* Fotos de Santa Cruz Arxivat 2005-12-11 a Wayback Machine.
# Dècada del 380

La dècada del 380 comprèn el període que va des de l'1 de gener del 380 fins al 31 de desembre del 389.

## Esdeveniments

* Traducció Vulgata de la Bíblia
* Pau entre romans i visigots
* Expansió del cristianisme a l'Imperi Romà

## Personatges destacats

* Teodosi I el gran
* Sant Joan Crisòstom
* Sirici I