OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Splitter (àudio)

Els splitters o caixes separadores són unitats especials d'interconnexió emprades en preses de so.
La gravació o transmissió d'esdeveniments en directe necessita que les sortides de micròfons i dels instruments siguin conduïdes, almenys, a dues destinacions: la taula de so directe i el mesclador a la unitat mòbil de gravació o de transmissió. El tècnic de directe pot així equilibrar el so per a l'audiència en directe, i l'operador de la taula de transmissió/gravació pot controlar independentment la barreja amb uns criteris diferents. Per descomptat que per això hauria de ser possible utilitzar dos conjunts de micròfons totalment independents. Però si considerem que hi pot haver al voltant de 10 micròfons només per a la bateria, i que un vocalista trobaria més aviat incòmode el maneig de dos micròfons encintats, i amb dos cables sortint d'ells, arribarem a la conclusió que una manera de solucionar aquest problema és fent ús de caixes separadores o splitters.
Un micròfon no es pot connectar directament a les entrades de micròfon de dues taules de so. Això uniria elèctricament un mesclador amb l'altre, causant un bucle de terra i problemes d'interferència, sense esmentar el fet que el circuit d'alimentació fantasma d'un mesclador quedaria enllaçat directament amb el de l'altre. D'altra banda, la impedància vista pel micròfon seria llavors l'equivalent al paral·lel de les impedàncies d'entrada dels dos mescladors. Aquest valor podria caure fins a 500 ohms, que és una impedància massa baixa per a molts micròfons.
Una caixa separadora estarà formada per un transformador amb un bobinatge primari per al micròfon i dos bobinats secundaris separats, que donen les dues sortides independents.
A causa de la senzillesa d'una caixa separadora, només es necessita un transformador d'alta qualitat i una caixa de metall amb les necessàries preses d'entrada i sortida. Existeixen també dispositius electrònics actius, que eliminen la pèrdua per inseccion i poden fins i tot introduir un guany extra si es necessita. Els avantatges d'un splitter actiu sobre un que utilitzi un transformador són, però, menys importants que els avantatges que una caixa d'injecció (Caixa DI) activa té sobre una passiva.

## Vegeu també

* Línia balancejada d'àudio

## Referències

* ↑ Splitter a velneo.es

## Bibliografia

* Técnicas de grabación sonora, Manuel Recuero López, IORTV, Madrid, 1993
* Cuadernos de técnicas escénicas. Sonorización, Miguel Ángel Larriba, Ñaque Editora, Ciudad Real, 1998
* Enciclopedia del técnico en electrónica. Equipos de sonido, Francisco Ruiz Vassallo, Grupo Editorial CEAC SA, Barcelona, 2000

## Enllaços externs

* Whirlwind USA, distribuïdor de splitters
* aie.de Germany, supplier of high end splitters
# Splügen (Grisons)

Splügen és un municipi del cantó dels Grisons (Suïssa), situat al districte de Hinterrhein.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Suren d'Armènia

Suren o Djihr-Veschnasb Suren va ser marzban d'Armènia de l'any 564 al 572, quan va morir.
Pertanyia a la família persa dels Suren, un dels set clans nobles de Pàrtia. El seu parent, el rei sassànida Cosroes I el va nomenar marzban després de Varasdat.
A Armènia el país seguia dividit entre els nacionalistes, dirigits per la família dels Mamikonian, i els favorables a Pèrsia que tenien per cap al príncep Vahan de Siunia. Vahan va obtenir la separació eclesiàstica i política de la Siunia de la resta de la província d'Armènia per no haver d'estar sotmès als Mamikonian, que exercien a través del Catolicós (patriarca) d'Armènia. Es va elegir Phaitakaran com a seu patriarcal i de l'administració, amb el consentiment de Cosroes I.
Amb el suport de Vahan, Suren va continuar intentant establir el mazdeisme com a religió. L'any 570 o 571 el marzban va fer matar Manuel Mamikonian. Això va ser un greu error doncs tots els nakharark del partit nacionalista es van revoltar. La direcció de la rebel·lió la va assumir son germà Vardan III Mamikonian i el patriarca Hovhannes II Gabelian. Els rebels es van concentrar a Artaxata a la primavera del 571 o potser al febrer del 572. El poble de Dvin es va revoltar i Suren i la seva guàrdia van ser massacrats. La guarnició persa va fugir, però els perses van tornar i la van recuperar. Els rebels van demanar ajut a l'Imperi Romà d'Orient i l'emperador Justí II el Jove els el va acordar (572). Vardan va entrar per segona vegada a Dvin, després d'una lluita que va comportar la destrucció parcial de la ciutat.
Cosroes I va enviar a Armènia al general Mihran Mihrevandak amb el títol de marzban i amb un exèrcit de vint mil homes.

## Referències

* ↑ Grousset, René. Histoire de l'Arménie des origines à 1071. París: Payot, 1973, p. 242-244.
* ↑ Toumanoff, Cyril. Les dynasties de la Caucasie Chrétienne : de l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle: tables généalogiques et chronologiques. Roma: [S.n.], 1990, p. 506-507.
# Suredaïta

La suredaïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor de Ricardo José Sureda Leston (n. 1946), cap del Departament de Mineralogia i Geologia Econòmica de la Universitat de Salta, Argentina.

## Característiques

La suredaïta és un sulfur de fórmula química PbSnS₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1997. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2,5 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la suredaïta pertany a «02.DB: Sulfurs metàl·lics, M:S = 2:3» juntament amb els següents minerals: antimonselita, bismutinita, guanajuatita, metastibnita, pääkkönenita, estibina, ottemannita, bowieïta, kashinita, montbrayita, edgarita, tarkianita i cameronita.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions de l'Institut de Mineralogia de la Universitat de Salzburg (Àustria), amb els números de catàleg 14389-14391, i a les col·leccions del Museu d'Història Natural de Londres (Anglaterra).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Oploca, situada al dipòsit d'argent i estany de Pirquitas, al departament de Rinconada >(Província de Jujuy, Argentina). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Suredaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 febrer 2021].
# Sixten Larsson

Sixten Larsson (31 de juliol de 1918 - 3 de febrer de 1995) fou atleta suec, especialista en curses de tanques, que va competir durant la dècada de 1940.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata en la prova dels 400 metres tanques del Campionat d'Europa d'atletisme de 1946, rere el finlandès Bertel Storskrubb, i cinc campionats nacionals en els 400 metres tanques, de 1940 a 1944. Entre 1943 i 1948 va posseir el rècord nacional d'aquesta mateixa modalitat.

## Millors marques

* 400 metres tanques. 52.4" (1948)

## Referències

* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Stora Grabbar». [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ Waśko, Janusz (1953-). Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 88. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 9 maig 2020].
# SixthSense

SixthSense és un dispositiu portàtil d'interfície gestual desenvolupat per Pranav Mistry, un estudiant de doctorat en el grup d'Interfícies de Fluids del MIT Media Lab. És similar a Telepointer, un projector neckworn o sistema de càmeres desenvolupat per l'estudiant Steve Mann de Media Lab

## Referències

* ↑ "Telepointer: Hands-Free Completely Self Contained Wearable Visual Augmented Reality without Headwear and without any Infrastructural Reliance", IEEE International Symposium on Wearable Computing (ISWC00), p. 177, 2000, Los Alamitos, CA, EUA

## Enllaços externs

* TED Parla - Pattie Maes & Pranav Mistry: Revelant el "Sixth Sense," tecnologia portàtil de canvi Arxivat 2011-04-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Sixte Cambra i Sànchez

Sixte Cambra i Sànchez (Barcelona, 1952) és un empresari i polític català, senador per Barcelona en la V Legislatura.

## Biografia

Va estudiar administració d'empreses a ESADE. Ha treballat com a empresari al sector tèxtil a Catalunya, centrant la seva activitat professional en la consultoria d'empreses des de la companyia Seeliger & Conde, de la qual va ser membre fundador i vicepresident des de l'any 1990 fins al 2011, quan va ser nomenat president del Port de Barcelona.
Ha estat vicepresident del FC Barcelona, on el 1989 disputà en eleccions la presidència a Josep Lluís Núñez. Posteriorment fou senador independent dins les llistes de CiU per la província de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1993, 1996 i 2000. Durant el seu mandat fou president de la Comissió d'Hisenda del Senat des del 2000 al 2004 i responsable i portaveu de l'Àrea Econòmica del Grup de Convergència i Unió en el Senat. Del 1985 al 2008 fou Director del Torneig Comte de Godó que se celebra al Reial Club de Tennis Barcelona.
El 18 de gener de 2011, el Govern de la Generalitat de Catalunya va nomenar Sixte Cambra president del Port de Barcelona, una de les infraestructures més importants de Catalunya, que es configura com a porta d'entrada i de sortida prioritària de mercaderies. Aquest nomenament va ser ratificat a través de la publicació en el BOE del dimarts 25 de gener de 2011. El gener de 2017 s'incorporà com a patró a títol personal al Patronat del CIDOB.
Al febrer de 2017 va ser detingut per la Guàrdia Civil juntament amb Francesc Sánchez i Antoni Vives per la seva relació amb la finançament il·legal de Convergència i Unió

## Referències

* ↑ Cambra dimite y evidencia la crisis en la directiva del Barça, El País, 21 de desembre de 1999
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Albert Costa, nuevo director del Conde de Godó en sustitución de Sixte Cambra, 12 de febrer d3 2009
* ↑ «Entrevista a Sixte Cambra». Diari Ara [Barcelona], núm.356, 21-11-2011, p.35. ISSN: 2014-010X.
* ↑ Sixte Cambra asume la presidencia del Port de Barcelona, La Vanguardia, 25 de gener de 2011
* ↑ «El Patronat del CIDOB nomena l'historiador Antoni Segura president de la institució». VilaWeb, 12-01-2017 [Consulta: 28 octubre 2017].
* ↑ «La Guardia Civil detiene al presidente del Puerto de Barcelona y a varios miembros del círculo próximo de Artur Mas». eldiario.es, 02-02-2017.
* ↑ Antifraude insiste en los indicios de blanqueo y en que fondos de oligarcas rusos están detrás de la compra del puerto deportivo de Marina Port Vell
# Stavrovo

Stavrovo (en rus: Ставрово) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 6.941 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Neptunia

Neptunia és un balneari del sud de l'Uruguai, ubicat al departament de Canelones. Al costat d'altres balnearis, forma part de la Costa de Oro.

## Geografia

Es troba sobre el Riu de la Plata, al departament de Canelones, a l'est de la capital del país, la ciutat de Montevideo. Immediatament adjacent a l'est de Neptunia s'ubica Pinamar-Pinepark.
El balneari té accés per la Ruta Interbalneària.

## Població

Neptunia té una població aproximada de 3.554 habitants, segons les dades del cens de l'any 2004. La població va anar creixent amb els anys; de fet, vuit anys abans, el 1996, Neptunia registrava una població de 2.050 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | 74 |
| 1975 | 368 |
| 1985 | 743 |
| 1996 | 2.050 |
| 2004 | 3.554 |
| 2011 | 4.774 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai

## Referències

* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai (castellà)
* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai 1963–1996 (DOC)

## Enllaços externs

* Mapa de Neptunia (PDF; 272 kB)
# Aarzemnieki

Aarzemnieki (que ve de la paraula letona ārzemnieki i que vol dir «estrangers») és un grup musical letó que va representar el seu país en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2014 a Copenhaguen (Dinamarca) amb la cançó Cake to Bake. El cantant de la banda, Jöran Steinhauer, és alemany.

## Referències

* ↑ Roxburgh, Gordon. «Aarzemnieki takes the honours in Latvia». Eurovision.tv, 22-02-2014. [Consulta: 1r gener 2015].
# Política de seguretat

Una política de seguretat és un pla d'acció definit per preservar la integritat i la continuïtat d'un grup social. Reflecteix la visió estratègica de la direcció de l'organisme (PIME, indústria, administració, estat, unions d'estats…).

## Objectius

Una política de seguretat té l'objectiu de definir:
* les grans orientacions i els principis genèrics a aplicar, tècnics i organitzatius;
* els responsables;
* l'organització dels diferents actors

## Principals dominis

Els principals dominis d'una política de seguretat són :
* la seguretat interior: «Política de seguretat pública», anomenada també «política de seguretat interior»
* la seguretat nacional: «Política de defensa», anomenada també «política de seguretat nacional»
* la seguretat viària: «Política de seguretat viària»
* la seguretat sanitària
* la seguretat de la informació: «Política de seguretat de la informació», anomenada també «política de seguretat de sistemes d'informació (i declinable en política de seguretat informàtica, i a també en una o diverses «polítiques de seguretat de sistemes» i «política de seguretat de la xarxa»)

## Vegeu també

* Política exterior i de seguretat comuna
* Política comuna de seguretat i de defensa de la Unió Europea

## Referències

* ↑ «Évolution des concepts et des pratiques,. La sécurité intérieure (1995-2005). Politiques publiques - repères - vie-publique.fr» (en francès), 01-10-2005. [Consulta: 3 gener 2019].
* ↑ «Seguretat viària». Servei Català de Trànsit. [Consulta: 3 gener 2019].
# Sargus

Sargus és un gènere de dípters braquícers de la familia Stratiomyidae.

## Espècie

El gènere Sargus inclou 14 espècies:
* Sargus albibarbus Loew, 1855
* Sargus albopilosus de Meijere, 1906
* Sargus bipunctatus (Scopoli, 1763)
* Sargus circumcinctus James, 1941
* Sargus cuprarius (Linnaeus, 1758)
* Sargus darius Hardy, 1932
* Sargus flavipes Meigen, 1822
* Sargus gselli Hill, 1919
* Sargus iridatus (Scopoli, 1763)
* Sargus mactans Walker, 1859
* Sargus maculatus (Lindner, 1936)
* Sargus meridionalis White, 1916
* Sargus metallinus Fabricius, 1805
* Sargus rufipes Wahlberg, 1854

## Referències

* ↑ «BioLib: Biological library - Sargus». [Consulta: 18 maig 2022].

## Vegeu també

* Musca autumnalis
* Entomologia forense
* Vermicompostatge
* Compostatge
* Teràpia larval
# Tractat de Madrid (1621)

El Tractat de Madrid fou un tractat internacional signat a la ciutat de Madrid el 26 d'abril de 1621 pel francès François de Bassompierre.
Per aquest tractat la zona de Valtellina (que actualment forma part de la província italiana de Sondrio) fou incorporada al cantó suís de Grisons. Així mateix, per aquest tractat l'imperi Espanyol aconseguí recuperar Chiavenna i garantí l'amnistia als religiosos protestants de Valtellina i els permeté practicar la seva fe lliurement, sent garants del compliment del tractat el rei de França Lluís XIII i la Confederació Suïssa.

## Enllaços externs

* (anglès) The Valtelline (1603-1639)
# Broussey-en-Blois

Broussey-en-Blois és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 64 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Broussey-en-Blois era de 64 persones. Hi havia 24 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 4 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 34 habitatges, 25 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 34 habitatges eren cases. Dels 25 habitatges principals, 22 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia tres cambres, 6 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 19 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Broussey-en-Blois el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 12 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 12 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 36 persones, 25 eren actives i 11 eren inactives. De les 25 persones actives 24 estaven ocupades (16 homes i 8 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 11 persones inactives 3 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Broussey-en-Blois hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Broussey-en-Blois a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Broussey-en-Blois a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Stegastes obreptus

Stegastes obreptus és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Ryukyu, Indonèsia, oest d'Austràlia i el nord de l'Índic fins a Sri Lanka i l'Índia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R. i A.R. Emery, 1985. A review of the pomacentrid fishes of the genus Stegastes from the Indo-Pacific, with descriptions of two new species. Indo-Pacific Fishes (3):31.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Whitley, G. P. 1948. New sharks and fishes from Western Australia. Part 4. Aust. Zool. v. 11 (pt 3): 259-276, Pls. 24-25.
# Suhailita

La suhailita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la mica trioctaedral. Tot i que els autors de la descripció no van indicar l'origen del nom triat per al mineral, és possible que derivi de l'antic nom de Fuengirola, que en època musulmana era coneguda com a Suhail, ja que la localitat tipus d'aquesta mica està pròxima a aquesta ciutat.

## Característiques

La suhailita és un silicat de fórmula química (NH₄)Fe$^{2+}$₃(AlSi₃O$_{10}$)(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2007. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, txernikhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, efesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museo Nacional de Ciències Naturals d'Espanya, amb el número de catàleg: mncn 26418.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la localitat de Fuengirola, a la província de Màlaga (Andalusia, Espanya). Apareix com grans d'una mida de l'ordre d'una desena de mil·límetre, fent intercreixements amb annita. També ha estat descrita a Ceuta (Espanya), tractant-se aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Suhailite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 gener 2020].
* ↑ Calvo, Miguel. Minerales y Minas de España. Vol. IX. Silicatos. Escuela Técnica Superior de Ingenieros de Minas de Madrid. Fundación Gómez Pardo, 2018, p. 451.
# Suhel Haddad

Suhel Haddad (àrab: سهيل حداد, Suhayl Ḥaddād; hebreu: סוהיל חדאד‎) (Jaffa, 28 de març de 1951) és un actor àrab israelià de teatre, cinema i televisió.
L'any 1982 va començar a treballar com a productor de programes de televisió educatius en àrab (televisió educativa israeliana).
El 1986, a la pel·lícula Avanti Popolo, produïda per Rafi Bukai, va interpretar el paper de Ghassan Hamadeh, un soldat egipci. El 1998 va guanyar una menció a la millor interpretació masculina a la XIX edició de la Mstra de València. El 2011, va produir el documental Douma, dirigit per la seva dona, Abir Haddad Zaybak.

## Filmografia
### Cinema

* 1984: La noia del timbal de George Roy Hill: Danny
* 1986: Avanti Popolo de Rafi Bukai: Rasan (Ghassan) Hamadeh
* 1992: Gmar Gavi'a d'Eran Riklis: Omar
* 1999: Darb Al-Tabanat d'Ali Nassar: Mabruq
* 2010: Hitpartzut X d'Eitan Tzur: Anton Karam
* 2012: La Grotte de Sal Orr: veí
* 2016: Bar Bahar de Maysaloun Hamoud

### Televisió

* 1984: Krovim Krovim: Antoine
* 1988: Ken, ma?, sitcom d'Anat Gov: Ibrahim

## Teatre

Suhel Haddad és un dels principals actors del teatre Al-Midan a Haifa.

## Referències

* ↑ «Dossier "Juifs et Arabes sur la scène israélienne"».
* ↑ Avanti Popolo al web de la Berlinale
* ↑ El corrosivo humor de "Los 92 minutos de Mr. Baum" logra la Palmera de Oro, El País, 21 d'octubre de 1998