OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Asparagus aethiopicus

Asparagus aethiopicus (= A. sprengeri, A. "densiflorus"; esparreguera de Sprenger, una esparreguera de jardí o esparreguera falguera), és una planta del gènere Asparagus, nativa d'Àfrica del Sud. Sovint es fa servir com planta ornamental i planta d'interior, es considera també com planta invasora en molts llocs. Malgrat el nom popular d'espàrrec falguera no està relacionat amb les autèntiques falgueres, ja que l'esparreguera pertany a les plantes amb flors. A. aethiopicus ha estat confós amb A. densiflorus, però ara es consideren espècies diferents, per tant la informació sobre A. aethiopicus sovint es trobarà sota la denominació d’A. densiflorus.

## Nom i descripció

Aquesta espècie va ser descrita originàriament per Carl Linnaeus el 1770. Carl Ludwig Sprenger va fer popular aquesta planta a Europa. Un dels sinònims de A. aethiopicus és A. sprengeri.
Asparagus aethiopicus és una herbàcia perenne amb tiges cobertes per espines. Les fulles, com les de totes les esparregueres, són en realitat cladodis i fan de 0.8 a 2 cm de llarg i de 0.1 a 0.2 cm d'amplada, i surten en grups de 4 o més de les tiges. Floreix a la primavera amb flors de 0.3-0.5 cm de llargada que fan baies blanques i rodones de 0,5 cm de diàmetre, a l'estiu les quals es tornen vermelles a l'hivern. Aquestes baies són tòxiques.
* Arrels fibroses i tubercles carnosos

## Referències

* ↑ Reader's Digest Illustrated Guide to Gardening in Canada. The Reader's Digest Association (Canada) Ltd.: 1979. Calkins, Carrol C., ed. ISBN 0-88850-081-5
* ↑ «FNA Vol. 26 Page 213, 214: Asparagus aethiopicus». Flora of North America. Flora of North America. [Consulta: 29 juliol 2009].
* ↑ WCSP (2011). Search for "Asparagus densiflorus".
* ↑ Wolff, Mark A. Winning the war of Weeds: The Essential Gardener's Guide to Weed Identification and Control. Kenthurst, NSW: Kangaroo Press, 1999, p. 43. ISBN 0-86417-993-6.
* ↑ Asparagus Fern
* Auld, B.; Medd,R. (1987) Weeds., page 30.
* Harden, G. (ed) (1993) Flora of NSW., vol. 4, page 46.
* Parsons, W.; Cuthbertson, E. (1992) Noxious Weeds of Australia., pages 47–48.

## Enllaços externs

* Arizona.edu-gardening: Asparagus densiflorus Arxivat 2015-06-17 a Wayback Machine.
* Australia Weeds.org: Asparagus densiflorus Arxivat 2006-08-26 a Wayback Machine.
# Ministre de Subministraments

El Ministre de Subministraments (gaèlic irlandès An tAire Soláthairtí) fou creat per la Ministers and Secretaries (Amendment) Act, 1939 per ajudar Irlanda durant la Segona Guerra Mundial, o L'Emergència, com era coneguda pel Govern d'Irlanda. Les funcions del ministre foren transferides al Ministre d'Indústria i Comerç quan fou abolit.

## Ministre de Subministraments

| Núm. | Nom | Mandat | Mandat | Partit | Taoiseach | Taoiseach |
| 1 | Seán Lemass | 8 de setembre de 1939 | 31 de juliol de 1945 | Fianna Fáil | | Éamon de Valera |
# Diaforita

La diaforita és un mineral de la classe dels sulfurs. Va ser descoberta l'any 1871, i rep el seu nom del grec diaphoros, diferent, perquè és diferent de la freieslebenita, una suposada forma dimorfa seva.

## Característiques

La diaforita és una sulfosal, de la classe dels sulfurs. La seva fórmula, Ag₃Pb₂Sb₃S₈, inclou de vegades impureses de ferro i coure. Cristal·litza en el sistema monoclínic, formant cristalls prismàtics, sovint estriats, i de vegades molt complexos. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 2,5 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la diaforita pertany a «02.JB: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena, amb Pb» juntament amb els següents minerals: cosalita, freieslebenita, marrita, cannizzarita, wittita, junoïta, neyita, nordströmita, nuffieldita, proudita, weibul·lita, felbertalita, rouxelita, angelaïta, cuproneyita, geocronita, jordanita, kirkiïta, tsugaruïta, pillaïta, zinkenita, scainiïta, pellouxita, chovanita, aschamalmita, bursaïta, eskimoïta, fizelyita, gustavita, lil·lianita, ourayita, ramdohrita, roshchinita, schirmerita, treasurita, uchucchacuaïta, ustarasita, vikingita, xilingolita, heyrovskýita, andorita IV, gratonita, marrucciïta, vurroïta i arsenquatrandorita.

## Formació i jaciments

Es forma en filons hidrotermals a temperatures moderades. Sol trobar-se associada a altres minerals com: galena, miargirita, pirargirita, pirita, quars, siderita i esfalerita.

## Referències

* ↑ «Diaphorite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Diafanopterodeus

Els diafanopterodeus (Diaphanopterodea) són un ordre extint d'insectes paleòpters que van viure alpaleozoics i van assolir una gran mida. Inclouen alguns dels insectes voladors més antics, representen un grup especialitzat de Palaeodictyopteroidea (insectes amb bec del Paleozoic), únics entre els representants d'aquest grup en haver evolucionat amb l'habilitat de plegar les ales sobre el tòrax i abdomen d'una forma similar però no pas homòloga als insectes neòpters.
Diaphanopterodea es considera un grup monofilètic. Tot l'ordre s'extingí al final del Permià en l'extinció massiva del Permià-Triàsic sense deixar descendents.

## Taxonomia

L'ordre Diaphanopterodea inclou 12 famílies:
* Família Aenigmatidiidae Rohdendorf, 1961 †
* Família Alexrasnitsyniidae Prokop & Nel, 2011 †
* Família Asthenohymenidae Tillyard, 1924 †
* Família Bardohymenidae Zalessky, 1937 †
* Família Biarmohymenidae Zalessky, 1937 †
* Família Diaphanopteridae Handlirsch, 1906 †
* Família Elmoidae Tillyard, 1937 †
* Família Martynoviidae Tillyard, 1932 †
* Família Namurodiaphidae Kukalová-Peck & Brauckmann, 1990 †
* Família Parelmoidae Rohdendorf, 1962 †
* Família Prochoropteridae Handlirsch, 1911 †
* Família Velisopteridae Pinto & Adami-Rodrigues, 1997 †

## Referències

* 1 2 «BioLib: Diafanopterodea». [Consulta: 1r novembre 2021].
* Carpenter, F. M. 1992. Superclass Hexapoda. Volume 3 of Part R, Arthropoda 4; Treatise on Invertebrate Paleontology, Boulder, Colorado, Geological Society of America.
* Grimaldi, D. & Engel, M. S.. Evolution of the Insects. Cambridge University Press, 2005-05-16. ISBN 0-521-82149-5.

## Enllaços externs

* Diaphanopterodea en el projecte Tree of Life (arbre de la vida) (llista de tàxons) (anglès)
# Diara Design

Diara Design és una empresa de disseny establerta a Aretxabaleta, Guipúscoa, el 1986.
Es tracta d'un gabinet multidisciplinari dedicat al disseny i al desenvolupament de nous productes. L'equip està format per vint professionals de diferents sectors (dissenyadors industrials, gràfics, arquitectes, maquetistes, enginyers, etc..) que han permès tractar la gestió del disseny com un projecte global. Diara realitza tot el procés des de la concepció del producte fins a la fase final de llançament. Això li ha permès posicionar-se com una de les empreses nacionals més importants dins d'aquest camp amb més de mil referències de projectes i més de tres-cents productes al mercat. Diara està associada al grup empresarial Mondragón Corporación Cooperativa.

## Premis i reconeixements

La seva tasca ha estat guardonada amb diversos premis i entre els seus dissenys més destacats cal citar la rentadora Eco-princess (1994), la navalla multifuncional Fisherman (2000) o l'olla de pressió Elegance (2000).

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Draft de l'NBA del 1967

El Draft de l'NBA de 1967 va veure com alguns dels noms més destacats del bàsquet modern apareixien entre les primeres 19 posicions, com Pat Riley, entrenador de Miami Heat, amb qui va guanyar el campionat la temporada 2005-06, o el 9 vegades campió de l'NBA, Phil Jackson, actual entrenador de Los Angeles Lakers. També es va escollir en el draft a Earl Monroe (Earl "The Pearl"), que guanyaria el títol posteriorment amb els New York Knicks.

## Primera ronda

* = All-Star
* = Hall of Fame
| Posició | Jugador | Nacionalitat | Equip de l'NBA | Origen (Universitat/club) |
| 1 | Jimmy Walker (G) | Estats Units | Detroit Pistons | Providence |
| 2 | Earl Monroe (G) | Estats Units | Baltimore Bullets | Winston-Salem |
| 3 | Clem Haskins (G) | Estats Units | Chicago Bulls | Western Kentucky |
| 4 | Sonny Dove (F) | Estats Units | Detroit Pistons | St. John's |
| 5 | Walt Frazier (G) | Estats Units | New York Knicks | Southern Illinois |
| 6 | Al Tucker (F) | Estats Units | Seattle SuperSonics | Oklahoma Baptist |
| 7 | Pat Riley (G) | Estats Units | San Diego Rockets | Kentucky |
| 8 | Tom Workman (F) | Estats Units | St. Louis Hawks | Seattle |
| 9 | Mel Daniels (C) | Estats Units | Cincinnati Royals | New Mexico |
| 10 | Dave Lattin (F) | Estats Units | San Francisco Warriors | UTEP |
| 11 | Mal Graham (G) | Estats Units | Boston Celtics | NYU |
| 12 | Craig Raymond (C) | Estats Units | Philadelphia 76ers | Brigham Young |

## Segona ronda

| Posició | Jugador | Nacionalitat | Equip de l'NBA | Origen (Universitat/club) |
| 13 | Jimmy Jones (G) | Estats Units | Baltimore Bullets | Grambling |
| 14 | Steve Sullivan | Estats Units | Detroit Pistons | Georgetown |
| 15 | Byron Beck (C) | Estats Units | Chicago Bulls | Denver |
| 16 | Randy Mahaffey (F) | Estats Units | Los Angeles Lakers | Clemson |
| 17 | Phil Jackson (F) | Estats Units | New York Knicks | North Dakota |
| 18 | Bob Netolicky (F) | Estats Units | San Diego Rockets | Drake |
| 19 | Bob Rule (C) | Estats Units | Seattle SuperSonics | Colorado State |
# Dones a Kiribati

Les dones de Kiribati són dones nascudes, que viuen o provenen de Kiribati. El rol de les dones de Kiribati es descriu a la publicació Kiribati, A Situation Analysis of Children, Women and Youth (Kiribati, una anàlisi de la situació dels nens, dones i joves, 2005) com «definida en gran manera per la seva edat i estat civil». El prestigi és inherent a la dona casada de Kiribati, però està considerablement sota l'autoritat del seu marit.

## Paper de la dona a la societat de Kiribati

En general, i malgrat les tendències canviants de la societat de Kiribati, les dones solen tractar-se com a «subordinades als homes». Per tradició, les dones de Kiribati poden heretar i posseir terres. No obstant això, «encara solen tenir poc accés als recursos moderns». Però hi ha un nombre creixent de dones de Kiribati que participen en treballs qualificats, feines professionals i funcions governamentals. Per salvaguardar la reputació de les dones de Kiribati, s'apliquen restriccions tradicionals, especialment valors relacionats amb la castedat. La responsabilitat de les dones de Kiribati a la llar inclou la cuina, la neteja, la cura del nadó i el benestar de la família. Com a part del poble de Kiribati, les seves responsabilitats i obligacions socials (segons l'anomenat unimane) inclou realitzar els buknibwai o les «accions populars», que consisteixen en compartir «porcions de menjar, diners i activitats relacionades amb l'entreteniment» amb altres habitants del poble. Per a la comunitat, les dones són les responsables de produir «diners en efectiu i productes tradicionals», i també inclou activitats de recaptació de fons per a l'església.
El 50% si la mà d'obra de Kiribati es compon de dones. A la política de Kiribati, ONU Dones va afirmar que el 4,3% dels escons parlamentaris són ocupats per dones polítiques.

## Kiribatianes destacades
### Escriptores

* Teresia Teaiwa
* Keina Tito

### Esportistes

* Taoriba Biniati
* Kaingaue David
* Tio Etita
* Kaitinano Mwemweata
* Karitaake Tewaaki

### Polítiques

* Teima Onorio
* Tekarei Russell

## Referències

* 1 2 1.12 The roles of women, Kiribati, A Situation Analysis of Children, Women and Youth ( PDF) (en anglès). Government of Kiribati, with the assistance of UNICEF, 2005, p. 20 [Consulta: 15 març 2019]. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* 1 2 «Kiribati» (en anglès). UN Women. Arxivat de l'original el 2020-01-11. [Consulta: 15 març 2019].
# Droma (riu)

El Droma (en francès Drôme) és un riu d'Occitània, a França, afluent esquerra del riu Roine. Té 110 kilòmetres de recorregut.

## Referències

* ↑ «Droma (riu)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Droit humain

Les expressions Droit humain o Le Droit humain designen nombrosos organismes maçònics diferents, tot i que compartint una història comuna:
Aquestes expressions poden designar també:
# Drummond (Montana)

Drummond és una població dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 318 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Drummond tenia 318 habitants, 140 habitatges, i 84 famílies. La densitat de població era de 211,7 habitants per km².
Dels 140 habitatges en un 30,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 39,3% no eren unitats familiars. En el 35% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 25,8% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.500 $ i la renda mediana per família de 32.841 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.625 $ mentre que les dones 16.563 $. La renda per capita de la població era de 14.213 $. Aproximadament el 6,6% de les famílies i el 13,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Drummond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Drummond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Drňa

Drňa és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1246.
La ciutat va ser annexada a Hongria després del primer arbitratge de Viena al 2 de novembre de 1938. En 1938, hi havia 381 habitants i era part del districte de Rimavská Sobota (hongarès: Rimaszombati járás). Durant el període 1938-1945, va tenir el seu nom en hongarès (Darnya / Darna).
Després de la Segona Guerra Mundial la ciutat va ser tornada a Txecoslovàquia.

## Referències

* ↑ «Osudy slovenských Židov». Arxivat de l'original el 2010-03-10. [Consulta: 7 febrer 2015].
# Districte de Ruhango

El districte de Ruhango és un akarere (districte) de la província del Sud, a Ruanda. La seva capital és Ruhango.

## Geografia i turisme

Limita amb el districte de Muhanga al nord, amb el de Nyanza al sud, el de Bugesera a l'est, amb el de Kamonyi al nord-est, amb el de Nyamagabe al sud-oest i amb el de Karongi (a la Província de l'Oest) a l'oest.

## Sectors

El districte de Ruhango està dividit en 9 sectors (imirenge): Kinazi, Byimana, Bweramana, Mbuye, Ruhango, Mwendo, Kinihira, Ntongwe i Kabagari.

## Referències

* Districtes de Ruanda a statoids
* Inzego.doc Arxivat 2018-05-17 a Wayback Machine. — Province, District and Sector information from MINALOC, the Rwanda ministry of local government.
* web del districte de Ruhango
# Eduardo Toba Muíño

Eduardo Toba Muíño (14 de maig de 1923 - 3 d'agost de 2001) va ser un entrenador de futbol gallec.
Toba va entrenar entre d'altres equips el Deportivo de La Corunya, el Reial Oviedo, Costa Rica, el CS Herediano, el CD Tenerife, el Còrdova, l'Hèrcules i Espanya.

## Referències

* ↑ «Eduardo Toba Muíño» (en castellà). galiciadigital.com. [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ «La muerte d'Eduardo Toba golpea a la historia del fútbol gallego». Arxivat de l'original el 2010-11-09. [Consulta: 30 desembre 2009].
* ↑ «Fútbol en la Red». Arxivat de l'original el 2009-12-22. [Consulta: 30 desembre 2009].
* ↑ «Mexico - International Results Details 1960-1969».
* ↑ «Club Sport Herediano - Sitio Oficial». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 30 desembre 2009].
* ↑ «Toba, Eduardo Toba Muíño - Entrenador».
# El Sant Sepulcre (Olèrdola)

El temple del Sant Sepulcre és una capella a poc més de mig km al NE del nucli de Sant Miquel d'Olèrdola (municipi d'Olèrdola, l'Alt Penedès) declarada bé cultural d'interès nacional. La capella del Sant Sepulcre forma part d'una masia propera a la Plana Rodona.

## Arquitectura

Juntament amb l'Església de Santa Margarida del Penedès de Cantallops (Avinyonet del Penedès), és una de les dues esglésies de planta circular que hi ha a la comarca de l’Alt Penedès.
L'interior presenta cúpula semiesfèrica i fornícules a les parets de la capella i de l'absis semicircular. La construcció ha sofert diverses modificacions, entre les quals el canvi d'emplaçament de la porta d'accés, adovellada i d'arc de mig punt, que actualment es troba en la línia de façana de la masia. La capella es corona amb espadanya d'una sola obertura. Conserva part de la decoració mural interior romànica, amb representacions de personatges i temàtiques religioses. El conjunt exterior es troba en l'actualitat totalment arrebossat i pintat de blanc.

## Història

Les notícies que es tenen de la capella del Sant Sepulcre indiquen que ja era construïda el 1061. L'orde del Sant Sepulcre hi tingué un priorat, documentat el 1175. El segle XVII experimentà modificacions en el seu interior, i en els segles XIX i XX diverses restauracions. Cap al 1954 van descobrir-s'hi, sota l'arrebossat, unes interessants pintures murals del segle xi. Fou declarat Monument Històrico-Artístic el 1974.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Capella del Sant Sepulcre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Eija-Liisa Ahtila

Eija-Liisa Ahtila (Hämeenlinna i Hattula, 6 d'agost de 1959) és una artista finlandesa que realitza videoart i fotografia. Viu i treballa a Hèlsinki. El seu treball se centra en emocions, havent-lo descrit ella mateixa com "drames humans", mostrant amb freqüència els estats mentals d'individus durant moments de fragilitat psicològica. La seva obra ha estat exposada internacionalment, incloent una de les exposicions temporals a la Tate Modern de Londres.
# Domènec Rovira (desambiguació)

Domènec Rovira és el nom dels següents personatges:
Dos escultors de Sant Feliu de Guíxols porten aquest nom:
* Domènec Rovira: aproximadament, 1579-1670
* Domènec Rovira el Jove o Domènec Rovira II: nebot de l'anterior, mort el 1689
# Domènec Romera i Alcázar

Domènec Romera i Alcázar (Barcelona, 26 de maig de 1936 - Sant Cugat del Vallès, 6 d'abril de 2022) va ser un empresari i polític català.

## Biografia

Graduat a l'Institut d'Estudis Superiors d'Empresa, va ser autor del llibre Una Cataluña para todos. Va ser capità de marina mercant i li va ser atorgada la Cruz del Mérito Naval de primera classe, la Creu d'or del Mèrit a la Fira i la Clau de la Ciutat de Barcelona.
Va ser Director General de la Fira de Mostres de Barcelona, conseller de Banco Peninsular, Banco Condal, Castellblanch i president de Marítima del Mediterrani. Era membre del Cercle del Liceu, del Reial Club de Tennis Barcelona, del Club de Tennis Turó i del Roure Club Esportiu.
Fou diputat per Aliança Popular a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984, on fou, entre d'altres, membre de la Comissió de Control Parlamentari de l'Actuació de la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió i de les Empreses Filials, i designat senador per la comunitat autònoma el 1984-1986. Fou elegit diputat del Partit Popular a les eleccions europees de 1989. També era membre del Cercle d'Economia i del consell assessor de la Cambra de Comerç de Barcelona.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la II Legislatura p. 101

## Enllaços externs

* Fitxa del Senat
* Perfil de candidat a La Vanguardia, 2 de maig de 1984
* Fitxa del Parlament Europeu
# Doroteu de Marcianòpolis

Doroteu de Marcianòpolis (en llatí Dorotheus, en grec antic Δωπόθεος) fou un bisbe grec que vivia vers el 431.
Era un dels seguidors més obstinats de Nestori. Era tant vehement en les seves opinions, que poc abans del Concili d'Efes va declarar que tota persona que cregués que la Verge Maria era la mare de Déu mereixia la condemna eterna. Va prendre part al Concili d'Efes on el van deposar dels seus càrrecs per la seva persistència en mantenir els punts de vista de Nestori. Un sínode que es va celebrar poc després a Constantinoble el va expulsar per la força de la seva seu i va ser portat a la capital de l'Imperi.
Saturní el va succeir com a bisbe i quan va prendre possessió va esclatar un tumult popular. Les autoritats romanes d'Orient, veien que tenia el suport del poble i el van enviar exiliat per un edicte imperial a Cesarea de Capadòcia.
Va deixar escrites quatre cartes, traduïdes al llatí per Lupus. (Epistolae Ephesinae, No. 46, 78, 115, 137).

## Referències

* ↑ 5.Dorotheus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1068
# Eberard de Baviera

Eberard fou el fill gran i successor d’Arnulf el Dolent, de Baviera (907-937). El seu govern va ser breu, perquè va ser desterrat pel rei Otó el Gran el 938, un any després de pujar al tron.
El 933 o 934, se li va oferir la corona de ferro de Llombardia per seguidors de Rodolf II de Borgonya, opositor al rei Hug d'Arle, després de renúncia de Rodolf a tots els drets sobre el tron italià. La seva campanya va fracassar a Itàlia. L'any 935 va ser designat pel seu pare com el seu hereu al ducat, sense el consentiment dels barons. Gairebé al mateix temps, Eberard es va casar amb Liutgarda.
A la mort del seu pare el va succeir sense grans ostentacions, però aviat va entrar en conflicte amb Otó, que es va oposar als privilegis obtinguts per Arnulf el Dolent del seu pare, el rei Enric l'Ocellaire. En dues campanyes al 938, a la primavera i la tardor, Otó va derrotar a Eberard i el va desterrar. En el seu lloc va nomenar el seu oncle Bertold, marcgravi de Caríntia. El lloc de desterrament d'Eberard i la data de la mort es desconeixen. Alguns el suposen mort un parell d'anys després, però altres pensen que va fugir a Hongria i que fins i tot va ajudar els rebels del 953 en temps del duc Enric I de Baviera.

## Bibliografia

* Kurt Reindel: Eberhard (Herzog von Bayern) a: Neue Deutsche Biographie (NDB), Duncker & Humblot, Berlín 1959.