OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Comtat de Grignols

El comtat de Grignols fou una jurisdicció feudal de l'antic règim de França, formada per la senyoria de Grignols i altres feus.
Les terres dels Grignols es van dividir el 1616 a la mort de Daniel Grignols i altres feus van passar a Andreu; Grignol havia estat elevat el 1613 a comtat per patent reial. A Andreu el va succeir el seu fill Adrià i després el fill d'aquest Gabriel (+1737) casat amb Margarita, senyora de Mauriac, i pare de Daniel i Joan Jordi. Daniel portà els títols de marquès de Tayllerand, comte de Grignols i comte de Mauriac (1737-1745) i el va succeir el seu fill Gabriel Maria, que va heretar la major part dels títols paterns i a més el de comte de Perigord (després ducat); es va casar amb Maria Francesca, princesa de Chalais i marquesa d'Euxidel que reunia els dominis de les altres dues branques dels Grignols (a més d'alguns adquirits després de la formació de les branques el 1613).
Gabriel Maria va morir el 1795 i el successor fou el fill gran Elies Carles, quan ja els drets feudals havien estat abolits, i fou comte de Grignols i Mauriac, marquès d'Euxidel i príncep de Chalais entre altres títols, i duc i par de Périgord el 1818. Va morir el 1829 i la seva branca va existir fins al 1883. La branca segona, iniciada per Adalbert Carles (germà d'Elies Carles) que va portar el títol de comte de Périgord (més tard ducat) i origen dels ducs de Talleyrand, ducs de Dino, ducs de Valençay, ducs de Montmorency, prínceps i ducs de Sagan, va quedar extinta en línia masculina el 1968; i finalment la tercera branca (la més jove) de barons de Talleyrand, iniciada per Carles Daniel de Talleyrand-Périgord, segon fill de Daniel (1737-1745) que va ser comte de Talleyrand va morir el 4 de novembre de 1788, i va seguir el seu fill Carles Maurici de Talleyrand-Périgord, comte i des de 1814 príncep de Tayllerand, conegut simplement com a Talleyrand, el notable polític francès, mort el 1838, amb el que es va extingir la branca.

## Referències

Genealogia i història dels Grignols
# Comtat de Guingamp

El comtat de Guingamp fou una efímera jurisdicció feudal de Bretanya que va existir el segle xi i va desaparèixer a la meitat del XII. El seu centre era Guingamp.
En el repartiment del 1035 Guingamp va ser per Eon I que va agafar el títol de comte de Penthièvre; a la mort d'aquest el 1079 va deixar al seu fill gran Jofre I el comtat de Penthièvre i al fill Esteve I les senyories de Tregor i Goêlo. El 1093 Jofre I de Penthièvre va morir i el va heretar Esteve que a més fou per matrimoni comte de Guingamp. Es va casar amb Havisa comtessa hereva, d'origen desconegut.
El nebot d'Enric, Conan IV de Bretanya (1156-1166), li va arrabassar (1160) Tregor i Guingamp i el va deixar amb Goëlo i Avaugour. Llavors Guingamp va passar als ducs de Bretanya.

## Referències

Genealogia
# Comtat de Saintois

El comtat de Saintois fou una jurisdicció feudal del Sacre Imperi Romanogermànic situada al sud de Toul, a l'est del Soulossois i a l'oest del Chaumontois. El Saintois i el Soulossois sembla que es van administrar conjuntament. En la partició establerta a Meerssen el 8 d'agost del 870, la regió del "comitatum Suentisium (et) Solocense" va quedar per a Lluís el Germànic. El comtat de Vaudemont es va formar més tard amb la part sud del Saintois.
Un comte anomenat Hug és citat com a comte el 9 d'octubre del 891 en una donació a l'església de Toul del rei Arnulf de Caríntia. Ricuí comte de Charpeigne apareix esmentat per primer cop l'1 de novembre de 1007, fill d'un comte Lluís (I) en una donació del rei Enric II d'Alemanya (després emperador) al bisbe de Bamberg; després altre cop el 1019 en un document que explica un acord entre el bisbe Bertold de Toul i un tal Olric, subscrit per un comte Ricuí, el seu pare Lluís, el seu fill Lluís i el seu germà Teodoric ("Riquini comitis, Ludovicus comitis patris eius, item Ludovici filii eius, Theodorici fratris eius"); i per tercera vegada quan l'emperador Conrad II va confirmar propietats al monestir de Sant Llorenç a Dieulouard al comtat de Ricuí el 2 de maig de 1028; però sempre com a comte de Charpeigne fins que ho fa com a comte de Saintois en una donació de Brunó, bisbe de Toul al priorat de Deuilly datada el 1044; després Ricuí comte del "Segetensis" ("Segetensis pagi ubi…comite Ricuino juniore") va subscriure una carta el 1052 en què Udó bisbe de Toul feia una donació a l'abadia de Bleurville. Aquest Ricuí es va casar amb Matilde que probablement seria Matilde d'Egisheim, filla del comte Hug V d'Alsàcia, comte de Nordgau. Si fou així serien els pares de Lluís (II) comte de Mousson, parent del papa Lleó IX (el papa seria el seu oncle matern) i tronc dels comtes de Bar i Mousson. Ricuí i Matilde van tenir dos fills més, Sigebod, al qual es dona el títol de comte, casat amb Matilde de Lotaríngia (filla de Goteló I de Baixa Lotaríngia) que fou morta pel seu marit, i Udó, bisbe de Toul successor de Brunó el 1052, mort el 24 de juny de 1069.
Hauria arribat per herència en circumstàncies desconegudes a Gerard I de Lorena a la segona meitat del segle XI i aquest n'hauria cedit una part per formar el comtat de Vaudémont.

## Referències

* Comtes de Saintois
# Comtat de Västernorrland

El Comtat de Västernorrland, o Västernorrlands län és un comtat o län al nord de Suècia. Fa frontera amb els comtats de Gävleborg, Jämtland, Västerbotten i el Golf de Bòtnia.

## Municipis

* Härnösand - Härnösand
* Kramfors - Kramfors
* Sollefteå - Sollefteå
* Sundsvall - Sundsvall
* Timrå - Timrå
* Ånge - Ånge
* Örnsköldsvik - Örnsköldsvik

## Enllaços externs

* Oficina Administrativa del comtat de Västernorrland
* Consell del Comtat de Västernorrland
# Comtat de Gotland

El Comtat de Gotland, o Gotlands län, és un comtat insular o län de Suècia. L'illa de Gotland es troba al Mar Bàltic a l'est d'Öland, i és la més gran de les illes sueques. El comtat només té un municipi: Gotland. la diferència entre el comtat i el municipi només és de caràcter administratiu. Ambdós tenen la seu a la ciutat més gran de l'illa, Visby, amb 22,000 habitants.

## Enllaços externs

* Oficina administrativa del comtat de Gotland
* Municipi de Gotland Arxivat 2010-08-13 a Wayback Machine.
# Conjunt d'habitatges al carrer Sant Pere, 104-108 (Vic)

El Conjunt d'habitatges al carrer Sant Pere, 104-108 és una obra de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt de cinc cases entre mitgeres. Aquestes consten de planta baixa i dos pisos i estan cobertes amb teula àrab, a dues vessants. Guarden una gran unitat quant a estructura: s'obren en portal d'arc carpanell a la planta i només en un d'ells s'hi obre una finestra que és protegida amb reixa. Les mides de les obertures sofreix una degradació amb l'alçada. En els primeres pisos, s'hi obren finestres llevat en una que hi ha un balcó i als segons més finestres. El voladís de la teulada és força ampli i està recobert per llosetes i colls de fusta. A la part posterior hi ha les hortes del carrer de Sant Pere. Les cases als números 110 i 112 estan enderrocades.

## Història

És possible que fossin construïdes al segle xviii, i tot i guardar una igualtat d'estructures han estat adaptades a les necessitats dels seus propietaris. Situat a l'antic raval del carrer Sant Pere, el creixement del qual fou degut a la creació d'obres públiques i assistencials. En aquest sentit, el rei Jaume I, al 1245, hi estableix una orde de mercedaris i el mateix monarca mana desplaçar l'antic camí de Barcelona del carrer de Sant Francesc al carrer de Sant Pere, això portà a la construcció del pont Pedrís damunt el riu Mèder. Al segle xiv s'hi instal·laren els primers edificis de l'hospital que al segle xvi culminarien amb l'edifici actual. Al segle xviii s'hi construí l'actual església dels Trinitaris. El carrer Sant Pere sembla viure d'esquena a la modernització i restauració dels altres nuclis urbans.

## Referències

* 1 2 «Conjunt d'habitatges al carrer Sant Pere, 104, 106, 108, 110, 112». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Convent de clausura de Monges Carmelites

El Convent de Clausura de Monges Carmelites, actual Casa de Cultura, fou un convent situat al carrer Major, 91 en el municipi de Manises. És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.14.159-004. Es va construir als anys 1926-27.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». eduwp.edu.gva.es. [Consulta: 30 desembre 2016].
# Convent de Santa Teresa (Vic)

El Convent de Santa Teresa és un convent de clausura d'estil barroc a la ciutat de Vic (Osona) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Es troba prop de l'antic recinte emmurallat de Vic, a un extrem de l'antiga partida o ciutat dels Montcada a peu de l'antic camí que pel portal de Sta. Eulàlia es dirigia cap a llevant.

## Arquitectura

El convent es fundà el 1638, mentre s'edificava el convent la comunitat visqué eventualment en un altre recinte. La construcció de l'església, obra de l'arquitecte vigatà Josep Morató, es comença l'any 1655 i s'acabà el 1666. Es construí en un solar donat per Onofre Benet, ciutadà de Vic i costejà l'obra Domenech d'Osona, germà de la fundadora de l'orde. L'escut d'aquesta família es troba al centre de la cúpula del creuer. Església d'una sola nau amb creuer i capelles a l'extrem dels braços i el capcer rectangular, el braç llarg de la creu es dividit en quatre trams. Al voltant del claustre s'hi distribueix l'edifici conventual que és inaccessible al públic. La façana presenta un frontó triangular amb una creu grega al centre inscrita dins un cercle. A la planta s'hi obre un portal rectangular amb la llinda decorada amb un medalló en el qual s'hi dibuixa un animal, una mena de xai. Hi ha dues finestres amb reixes de ferro forjat que flaquegen el portal, forjat pel vigatà Joan Margenet Quintana. Damunt el portal hi ha una fornícula d'estil clàssic amb frontó triangular i la imatge de Sta. Teresa dins la fornícula. A la part esquerre hi ha una edificació de menys alçada que correspon al convent i damunt el portal hi ha el mateix escut.

## Retaules

L'església conserva importants retaules barrocs i durant la guerra de 1936 perdé quatre retaules més. A l'interior s'hi conserva un retaule barroc que gràcies a estudis recents s'ha pogut adjudicar a Pau Costa. També s'hi conserva un valuós monument de Setmana Santa de l'escultor vigatà Carles Morató. També podem trobar-hi una tela de Sant Pere obra del pintor J. Mª Sert.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Església i Convent de Santa Teresa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Constantí (nom)

Constantí és un nom propi masculí d'origen llatí. Prové del llatí Constantinus, "constant, perdurable".

## Santoral

* 27 de juliol: Sant Constantí, màrtir.

### Variants en altres idiomes

Variantes en otras lenguas :
| Albanès | Konstandini |
| Alemany | Konstantin |
| Anglès | Constantine |
| Aragonès | Constantín |
| Armeni | Կոստանդիանոս (Kostandianos) |
| Bretó | Kustentin |
| Català | Constantí |
| Croata | Konstantin |
| Danès | Konstantin |
| Eslovac | Konštantín |
| Eslové | Konstantin |
| Espanyol | Constantino |
| Esperanto | Konstantino |
| Euskera | Kostandin |
| Finlandès | Konstantinus |
| Francès | Constantin |
| Gallec | Constantino |
| Georgià | კონსტანტინე (Konstantine) |
| Grec | Κωνσταντίνος (Kônstantínos) |
| Holandès | Constantijn |
| Islandès | Konstantínus |
| Italià | Costantino |
| Llatí | Constantinus |
| Letó | Konstantīns |
| Lituà | Konstantinas |
| Noruec | Konstantin |
| Polonès | Konstantyn |
| Portuguès | Constantino |
| Romanès | Constantin |
| Rus | Константин (Konstantin) |
| Sard | Costantìnu |
| Serbi | Константин (Konstantin) |
| Sicilià | Custantinu |
| Suec | Konstantin |
| Txec | Konstantin |
# Construccions de pedra seca I (l'Albi)

Les Construccions de pedra seca I és una obra de l'Albi (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana de volta apuntada i asimètrica. Està encarada a l'est i mesura 4'70m. de llarg, per 2'90m. d'amplada i 3'2om d'alçada. Destaca la manera com estan col·locades les pedres que formen la volta, està feta damunt d'unes roques així la construcció fou més fàcil. La porta és d'interés per l'estil del llindar i dels muntants.
Al seu interior hi ha una menjadora per animals i un racó on feien el foc. En un forat a la paret hi ha un armari, al costat del que era el foc.

## Referències

* 1 2 «Construccions de pedra seca I». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Construccions de pedra seca II (les Borges Blanques)

Les Construccions de pedra seca II és una obra de les Borges Blanques (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana de vinya, encarada cap a l'est, de volta tapada degut a la seva alçada. Té un altell al seu interior fet de canyís que era utilitzat com a pallissa, també hi ha una menjadora per animals, una llar de foc a terra, armaris i diversos compartiments separats per lloses posades de cantell.
Està coberta amb lloses de pedres, la volta s'ha fet per aproximació de filades. A l'exterior, cap a la dreta, hi ha un gran contrafort i al marge esquerre, la porta d'entrada que a la llinda hi té gravada la data de 1856.

## Referències

* 1 2 «Construccions de pedra seca II». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Combined Task Force 150

Combined Task Force 150 (CTF-150) és una força operacional naval basada en una coalició multinacional operativa des de novembre de 2002. Té la base a Djibouti. Està coordinada amb una partida de navilis de la cinquena flota dels Estats Units.
Aquesta força va ser creada per tal de supervisar, inspeccionar i detenir als sospitosos de terrorisme. Efectua les operacions en el nord de la mar d'Aràbia i en l'oceà índic. També actua en la guerra civil somali perseguint la pirateria marítima. Les seves activitats estan qualificades d'operacions de seguretat marítima (ASM).

## Països participants en algun moment

* Alemanya
* Canadà
* Marina dels Estats Units d'Amèrica
* França (Marina nacional)
* Paquistan
* Royal Navy del Regne Unit
* Austràlia
* Espanya
* Itàlia
* Països Baixos
* Nova Zelanda
* Portugal
* Turquia.
El comandant de la task force es nomena en rotació entre els diferents exèrcits dels països. La flota es compon de 14 a 15 navilis. .
# Cristiandat

Cristiandat (del llatí Christianitas) és un concepte polisèmic que per al·lusió a diferents àmbits es pot definir de diverses maneres:
* El conjunt de pobles cristians, o cristiandat entesa com la comunitat dels creients o Església militant. No s'ha de confondre amb el concepte de comunitat cristiana, també polisèmic. A l'edat mitjana en identificar-se amb la comunitat política, es definia com Res Publica Christiana.
* L'espai geogràfic on es troba difós el cristianisme, accepció que de vegades també s'entén com la comunitat dels països cristians, fent abstracció de la presència de minories religioses no cristianes en aquests països.
* La civilització cristiana o cultura cristiana entesa com a civilització o cultura que supera l'àmbit d'allò religiós (de les pràctiques i creences religioses), per determinar un corpus de creacions artístiques i literàries, una concepció del món (cosmovisió) i un conjunt de costums i usos socials, estudiables a través de l'estètica, la iconografia i les ciències socials; sobretot historiogràficament, antropològicament i sociològicament, però també des del punt de vista de les ciències polítiques i la història de les idees. Juntament amb la cultura clàssica i a altres aportacions (jueves o judeocristianes, islàmiques, seculars) és l'element central de la civilització occidental.
La divisió del cristianisme que començà amb el cristianisme primitiu feu que des de l'Edat mitjana es pogués parlar de dues cristiandats:
* La Cristiandat llatina, corresponent a l'Imperi Romà d'Occident, els regnes germànics i l'Imperi Carolingi, amb centre a Roma, que definí l'Església Catòlica, centralitzada al voltant del papat i del catolicisme. La Reforma Protestant suposà la divisió de la cristiandat llatina entre catolicisme i protestantisme, aquest últim alhora fragmentat en diferents confessions: luteranisme, calvinisme, anglicanisme, etc.
* La Cristiandat oriental, corresponent a l'Imperi Romà d'Orient o Imperi Romà d'Orient, i expandit pels pobles eslaus, que definí l'Església Ortodoxa, policèntrica i plural, conformada en esglésies nacionals que no reconeixen la primacia del bisbe de Roma més que com un d'entre els patriarcats: Constantinoble, Alexandria, Antioquia, Jerusalem, als quals posteriorment s'hi afegiren d'altres: Moscou, Sèrbia, Romania, Bulgària, Geòrgia, etc.

## Referències i notes

* ↑ Paul Tillich, Religión y cultura secular, 1946
* ↑ Christopher Dawson, Christianity and European Culture CUA, 1998.
* ↑ El nombre d'"esglésies" o "sectes" dins del protestantisme, reformat o evangèlic, és molt ample: episcopalians, presbiterians, anabaptistes, hugonots, arminians, gomaristes, puritans, quàquers, metodistes, etc.
# Cristian Zorzi

Cristian Zorzi (Cavalese, 14 d'agost de 1972) és un esportista italià que va competir a l'esquí de fons.
Va participar en tres Jocs Olímpics d'Hivern, entre els anys 2002 i 2010, obtenint en total tres medalles, plata i bronze a Salt Lake City 2002, en les proves de relleu (juntament amb Fabio Maj, Giorgio Di Centa i Pietro Piller Cottrer) i velocitat individual, i or a Torí 2006, en la prova de relleu (amb Fulvio Valbusa, Giorgio Di Centa i Pietro Piller Cottrer).
Va guanyar dues medalles en el Campionat Mundial d'Esquí Nòrdic, or en 2007 i plata en 2001.

## Biografia

El primer gran èxit de Zorzi va ser a la Copa del Món d'esquí de fons del 2000, on va acabar en segon lloc. Als Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 a Salt Lake City, va guanyar una medalla de plata al relleu de 4×10 km i una de bronze a l'esprint individual.
Als Jocs Olímpics d'Hivern del 2006 a Torí, va ser l'àncora de l'equip de relleus italià de 4×10 km que va guanyar la medalla d'or en aquests jocs.
Zorzi va guanyar dues medalles al Campionat del Món d'esquí nòrdic; una medalla d'or al sprint per equips el 2007 i una plata a l'esprint individual el 2001. També ha acabat segon a la Copa Mundial de Sprint 2000–01, a la qual va seguir amb un tercer lloc la temporada 2001-02 següent.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2002 | Salt Lake City ( Estats Units) | 2 | Relleu 4 × 10 km |
| 2002 | Salt Lake City ( Estats Units) | 3 | Velocitat individual |
| 2006 | Torí ( Itàlia) | 1 | Relleu 4 × 10 km |
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2001 | Lahti ( Finlàndia) | 2 | Velocitat individual |
| 2007 | Sapporo ( Japó) | 1 | Relleu 4 × 10 km |

## Referències

* https://www.olympedia.org/athletes/101017olympedia.org (en anglès).
* https://www.fis-ski.com/DB/general/athlete-biography.html?sectorcode=CC&competitorid=68432. Base de datos de la FIS (en anglès).
# Creu de l'Aviador (Països Baixos)

La Creu de l'Aviador (neerlandès: Vliegerkruis) és una condecoració dels Països Baixos, creada el 9 d'agost de 1941 per la Reina Guillermina. És atorgada als soldats al servei del Regne dels Països Baixos, per les seves accions d'iniciativa, valor i obstinació enfront de l'enemic durant un o més vols en avió. També pot ser atorgada a civils si acompleixen les condicions anteriors. És la cinquena condecoració al valor dels Països Baixos, i se situa després de la Creu al Mèrit
La creació va ser obra del Govern neerlandès a l'exili, i per desig exprés de la Reina Guillermina conforme volia una condecoració pels aviadors. La comissió encarregada començà a debatre sobre si fer una Creu de Vols en Or i Plata. Pel seu costat, el Príncep Bernat proposà que es fes una versió neerlandesa de la Creu dels Vols Distingits i la Creu de la Força Aèria britàniques en forma de distinció en Or i Plata per les "accions contra l'enemic" i les "accions en connexió amb accions hostils". La decisió final va ser la creació d'una distinció en grau únic que unia totes les propostes.
La primera concessió tingué lloc el 3 d'octubre de 1941. Durant els anys de la Segona Guerra Mundial, 31 homes la reberen en dues ocasions i un en tres ocasions. 88 estrangers, pertanyents a 9 diferents nacionalitats, l'han rebut.
Fins al 2007 s'han atorgat 735, sent la darrera l'atorgada al pilot de F16 Major M. Duivesteijn, pel valor i perseverança que mostrà durant un vol a l'antiga Iugoslàvia el 1999. Entre els receptors trobem al Príncep Bernat dels Països Baixos o a Erik Hazelhoff Roelfzema.

## Disseny

Una creu pattée de bronze amb un medalló al centre. Al mig del medalló hi ha una àguila en ple vol i, sobre ella, la inscripció "1941". Al voltant del medalló hi ha un anell amb la inscripció "INITIATIEF MOED VOLHARDING" (Obstinació Valor Iniciativa), amb una corona real a la part superior. El revers és llis.
El galó consisteix en franges alternes blanques i taronges, inclinades cap a l'esquerra a 45° de la vertical (el taronja apareix a la punta inferior esquerra).
Les següents condecoracions s'indiquen amb un número aràbic sobre el galó. Quan s'atorgaven por menció honorífica, lluïa una corona sobre el galó; però aquesta pràctica s'abandonà quan el 1944 s'instaurà el Lleó de Bronze.
# Creu de l'entrada al cementiri de Riudaura

La Creu de l'entrada al cementiri de Riudaura és una obra de Riudaura (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

A l'entrada del cementiri del poble es conserva una creu situada damunt d'una pilastra de base quadrada, capitell amb coronament a quatre vessants i creu de ferro superior. Es pot llegir la data de 1781 amb una creu patada inscrita en un cercle al seu bell mig.

## Referències

* ↑ «Creu de l'entrada al cementiri de Riudaura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Creu de la Corba

La Creu de la Corba és una obra d'Esponellà (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Creu de terme situat a Camp de La Creu. Té una columna sobre la qual descansa un capitell trapezoidal i una creu sense cap tipus d'ornamentació. A cadascun dels costats del capitell hi ha un escut esculpit.

## Referències

* ↑ «Creu de la Corba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 agost 2021].