OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fèlix Escalas i Chamení

Fèlix Escalas i Chamení (Palma, Mallorca, 1880 — Barcelona, 1972) fou un financer i polític mallorquí.
De ben jovenet va participar activament a la vida cultural mallorquina, acudint a les tertúlies de Joan Alcover i Maspons i escrivint alguns articles a La Almudaina i La Veu de Mallorca. Es llicencià en dret a la Universitat de Barcelona el 1902. Treballà un temps com a passant d'Ildefons Sunyol i Casanovas i es vinculà a la Lliga Regionalista, tot escrivint alguns articles a La Veu de Catalunya. El 1930 fou nomenat vicesecretari de la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació de Barcelona, càrrec que deixà el 1919 per a presidir el Banco Urquijo a Catalunya. Des d'aquest càrrec intervindria en la gestió d'importants empreses catalanes com La Maquinista Terrestre y Marítima, Catalana de Gas i Hidroelèctrica de Catalunya. El 1919 també fou elegit diputat de la Diputació de Barcelona per la Lliga Regionalista i més tard fou vicepresident de la Mancomunitat de Catalunya.
El gener de 1934 fou nomenat president de la Cambra de Comerç, càrrec que ocupà fins a juliol de 1936. Arran de la desfeta del govern català provocada pels fets del sis d'octubre de 1934, fou nomenat conseller de finances de la Generalitat de Catalunya (1935) i governador general de Catalunya (que agrupava les funcions de l'abans president de la Generalitat de Catalunya) de desembre de 1935 a febrer de 1936. Al juliol del 1936, fuig de Barcelona amb vaixell, refugiant-se a Itàlia i després a Burgos, amb el bàndol nacional. En tornar el 1939, va ser testimoni en el procés contra els comandaments de la Guàrdia Civil de Barcelona, fidels a la República i finalment executats.
Després de la guerra civil espanyola va intentar exercir un catalanisme possibilista dins el nou règim franquista. El 1947 fou nomenat president de la Comissió Abat Oliba, presidí novament la Cambra de Comerç entre 1954 i 1963, president del consell regional català del Banco Urquijo i de la Fira de Mostres de Barcelona, i conseller del Banco Hispano-Americano. També fou procurador a Corts Franquistes el 1955-1958 i el 1958-1961. El 1957 intentà ser nomenat alcalde de Barcelona amb el suport del governador civil Felipe Acedo Colunga i del ministre Pere Gual i Villalbí, però finalment fou nomenat Josep Maria de Porcioles. Es va casar amb Maria Teresa Fàbrega i Prims (1890-1972). Avis de Romà Escalas i Llimona.

## Referències

* ↑ «Fèlix Escalas i Chamení». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Manent, Albert. De 1936 a 1975. Estudis sobre la guerra civil i el franquisme. 1 ª. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, S.A, 1999, p. 216. ISBN 8484150682.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Félix Escalas i Chamení
* ↑ «esquela de Maria Teresa Fàbrega i Prims». La Vanguardia, 12-03-1972, pàg. 34.
# Les Agulles

«Les Agulles» té aquests significats:

## Vegeu també

* Les Agulles del Petintó: muntanya situada al municipi d'Olesa de Montserrat (Baix Llobregat)
# Gorgasia inferomaculata

Gorgasia inferomaculata és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental central: el golf de Guinea.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Meek, S. E. & S. F. Hildebrand, 1923. The marine fishes of Panama. Part I. Field Mus. Nat. Hist. Publ. Zool. Ser. v. 15 (publ. 215): i-xi + 1-330, Pls. 1-24.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Blache, J., 1977. Leptocéphales des poissons anguilliformes dans la zone sud du Golfe de Guinée. Fauna Tropicale. Núm. 20: 1-381.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Gorgasia inferomaculata» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Castle, P.H.J. i J.E. Randall, 1999. Revision of Indo-Pacific garden eels (Congridae: Heterocongrinae), with descriptions of five new species. Indo-Pacific Fishes (30):52 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Elongació

«Elongació» té aquests significats:
* Elongació (astronomia), angle entre el Sol i un planeta vist des de la Terra
* Elongació (ciència dels materials)
* Elongació (física), augment de la longitud d'una molla o un altre sòlid en sotmetre'l a una força
* Elongació (medicina), augment, accidental o terapèutic de la longitud d'un membre o un nervi
* Elongació, part del procés de transcripció de l'ADN a ARN missatger, vegeu transcripció genètica#Elongació
* Elongació, part del procés de síntesi proteica
* Elongació d'una partícula, allargament instantani d'una partícula des de la seva posició d'equilibri en un medi mentre transmet una ona sonora
# La Ròca (Cuneo)

La Ròca (italià i piemontès Rocasparvera) és un municipi italià, situat a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 728 habitants. Està situat a la Val d'Estura, dins de les Valls Occitanes. Limita amb els municipis de Bernès, Borgo San Dalmazzo, Sarvasca, Gaiòla, Ritana i Vinhòl.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Ilda Viale | Llista cívica |
# Fèlix Gallardo i Carrera

Fèlix Gallardo i Carrera (1914-1985) fou un empresari català. Es formà a Alemanya i Suïssa. Treballà com a industrial del sector químic i farmacèutic i fou fundador de Laboratorios Hubber, que començaren a produir a Espanya la gammaglobulina. El 1973 succeí Miquel Mateu i Pla com a president de Foment del Treball Nacional, càrrec que deixà durant la transició democràtica. També exercí com a tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Barcelona en la dècada de 1970 abans de les primeres eleccions municipals democràtiques després del franquisme.
També fou membre de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya i com a mecenes publicà els Anales de Medicina y Cirugía de l'Acadèmia en 1979.

## Referències

* ↑ Arias, B. Rodríguez «IN MEMORIAM. Félix Gallardo Carrera». Revista de la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona, 1986, pàg. 59–60. ISSN: 2339-9902.

## Enllaços externs

* Presidents de Foment del Treball Arxivat 2014-10-30 a Wayback Machine.
* In memòriam a la RAMC
# Gorgasia hawaiiensis

Gorgasia hawaiiensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 59,8 cm de llargària màxima.

## Alimentació

Menja zooplàncton.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu entre 11 i 53 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: les illes Hawaii.

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 «Gorgasia hawaiiensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.
* ↑ Castle, P.H.J. i J.E. Randall, 1999. Revision of Indo-Pacific garden eels (Congridae: Heterocongrinae), with descriptions of five new species. Indo-Pacific Fishes (30):52 p.
* ↑ Randall, J.E., 1996. Shore fishes of Hawai'i. Natural World Press, Vida, Oregon. 216 p.
* ↑ Randall, J.E. i J.R. Chess, 1980. A new species of garden eel (Congridae: Heterocongrinae) of the genus Gorgasia from Hawaii. Pac. Sci. 33(1):17-23.
* ↑ Mundy, B.C., 2005.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Eleccions legislatives belarusses de 2000

Les eleccions legislatives a Belarús es van celebrar el 15 d'octubre de 2000, amb noves rondes de votació el 29 d'octubre, el 18 de març i l'1 d'abril. La gran majoria dels candidats triats, 94 de 110, eren independents. La participació va ser del 61,08% en la primera volta.
Un total de 566 candidats van concórrer a les eleccions, dels quals només una cinquantena eren opositors al president Aleksandr Lukaixenko. Els partits de l'oposició van cridar al boicot, criticant el control governamental dels mitjans de comunicació estatals. En resposta, el Departament de Justícia del país va declarar que qualsevol que anomenés al boicot podria rebre una pena de presó de fins a dos anys, i diversos activistes van ser detinguts. Encara que una delegació russa va afirmar que les eleccions havien estat lliures i justes, altres observadors internacionals van discrepar, assenyalant la seva preocupació pel tracte donat als candidats de l'oposició, una possible inflació de la participació electoral i paperetes falsificades i destruïdes.

## Referències

* ↑ Dieter Nohlen & Philip Stöver (2010) Elections in Europe: A data handbook, p252 ISBN 978-3-8329-5609-7
* ↑ Nohlen & Stöver, p261
* 1 2 Belarus: Elections held in 2000 Inter-Parliamentary Union
# La Règola

La Règola és un poble que pertany al municipi d'Àger, a l'esquerra del riu Fred, a l'est de la vila. L'any 2019 tenia 17 habitants.
Fou un dels primers nuclis repoblats per Arnau Mir de Tost en una carta de poblament del 1049. El 1300, l'abat Àger, senyor del lloc, augmentà els privilegis i exaccions de prestacions personals. L'església parroquial és dedicada a sant Julià. El 1056 és cita el castell de la Règola.
Fou municipi independent fins a meitat del segle xix quan s'incororà a Àger.

## Referències

* ↑ «La Règola». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «250024 Àger». Idescat. [Consulta: 20 juliol 2020].
* ↑ «255308 Regola». Alteraciones de los municipios en los Censos de Población desde 1842. INE. [Consulta: 27 juliol 2020].
# Gai Valeri Procil

Gai Valeri Procil (llatí: Gaius Valerius Procillus) va ser un notable dirigent gal de la tribu dels helvis. Era fill de Gai Valeri Cabur, que havia rebut la ciutadania romana i el nom de Gai Valeri Flac.
Va ser l'home de confiança de Juli Cèsar i el seu intèrpret en una entrevista amb el cap gal Diviciac. També Cèsar l'envià d'ambaixador davant Ariovist. Ariovist el va empresonar i el va carregar de cadenes. Però derrotat per Cèsar, aquest li va exigir el seu alliberament immediat. Cèsar diu que l'alliberament de Procil li va causar més plaer que la victòria.

## Referències

* ↑ Alberich, Joan; Ros, Montserrat. La transcripció dels noms propis grecs i llatins. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993. ISBN 8477392250.
* ↑ Cèsar, Juli. «Llibre I, LIII.5». A: Guerra de les Gàl·lies (en llatí i català). Traducció: Icart, Joaquim. 3 vol. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1974, p. 122. DL B. 48252-1974. ISBN 8472250938.
* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Traction power network

Traction network o traction power network (cat.: xarxa de corrent de tracció) és una xarxa per al subministrament d'energia elèctrica a xarxes ferroviàries electrificades. La instal·lació d'una xarxa de tracció generalment només es realitza si el ferrocarril usa corrent altern (CA) amb una freqüència menor que la de la xarxa nacional, com a Alemanya, Àustria i Suïssa.
Alternativament, el corrent altern de tres fases de la xarxa elèctrica es pot convertir en substacions per transformadors rotatius o inversors estàtics a la tensió i el tipus de corrent requerit pels trens. Per als ferrocarrils, que funciona en corrent continu (CC), aquest mètode s'utilitza sempre, així com per als ferrocarrils que funcionen en una sola fase de CA de freqüència reduïda, com a Mecklenburg-Pomerània Occidental, Saxònia-Anhalt, Noruega i Suècia. En aquestes zones no hi ha xarxes de corrent de tracció.

## Referències

* ↑ Sönke Gäthke: STROMVERTEILUNG – Smartes Netz von der Bahn, Deutschlandfunk – „Forschung aktuell“ del 28 març 2014
# El vel de Maia

El vel de Maia, subtitulat Dietari de la Guerra Civil (1936-1939), és el llibre amb què Marià Manent va obtenir el premi Josep Pla de narrativa 1974. El material de base del dietari (editat per Destino el 1975) va ser escrit per Manent a la masia Ca l'Herbolari de Viladrau, que Jaume Bofill i Ferro (a qui el llibre és dedicat) havia deixat a la família Manent-Segimon per refugiar-se durant la guerra.
El dietari comença el gener de 1937 –amb els Manent acabats d'instal·lar al refugi muntanyenc i l'autor evocant l'esclat de la guerra a Barcelona– i acaba el febrer de 1939, tot just recuperada "una pau com deslligada de les circumstàncies històriques" que "en el fons, tenia un gust ben amarg; cor endins hi havia una altra mena de fosca". Les pàgines del llibre juxtaposen elements contrastats, alternant les descripcions de la natura al Montseny (amb el cicle complet de les estacions dos cops repetit), el comentari de les lectures de Manent, apunts de visites i converses amb amics o amb gent del poble i el contrapunt amarg de les anades a Barcelona, on la revolució primer i la guerra després marcaven el ritme dels esdeveniments.
Una part del dietari (la corresponent a les impressions sobre el paisatge) fou publicada anteriorment en edició de bibliòfil (Montseny. Zodíac d'un paisatge, Barcelona, 1948). Ja en la seva forma completa definitiva, El vel de Maia obtingué el premi Josep Pla l'any 1974. S'ha dit que, amb A flor d'oblit (1968) i L'aroma d'arç (1982), forma un dels cicles dietarístics més interessants de la literatura catalana del segle xx. L'any 2000 Edicions 62 aplegà al primer volum de les Obres completes de Marià Manent tots tres llibres, fusionant-los cronològicament.
El títol del llibre fa referència al vel de Maia (en sànscrit माया māyā) de l'hinduisme.

## Referències

* ↑ Nou diccionari 62 de la literatura catalana (Edicions 62, 2000), p. 758.
# Monestir de Sant Salvador i Sant Eutimi

El monestir de Sant Salvador i Sant Eutimi (en rus Спасо-Евфимиев монастырь, Spaso-Ievfímiev monastir) és un monestir ortodox situat a Súzdal (Rússia). Forma part del complex declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO denominat els Monuments Blancs de Vladímir i Súzdal, amb el codi d'identificació 633-007.
El monestir va ser fundat al segle xiv, i la seva importància va créixer en els segles xvi i xvii gràcies a donacions realitzades per Basili III, Ivan IV i la família Pojarski, una dinastia noble de la regió. Entre els edificis erigits durant aquest període hi ha l'església de la Dormició, el campanar, les muralles i torres que l'envolten i la catedral, amb set cúpules, dedicada a la Transfiguració del Salvador. La catedral es va construir en l'estil del Gran Ducat de Vladímir-Súzdal. El seu interior conté frescos restaurats per l'escola de Guri Nikitin de Kostromà, i es remunten a l'any 1689. La tomba de Dmitri Pojarski queda al costat del mur de la catedral.
El monestir conté així mateix una presó, construïda el 1764, que al principi va allotjar dissidents religiosos. La presó es va seguir usant durant el període soviètic, i entre els seus presoners més coneguts hi va haver el mariscal de camp Friedrich Paulus, que hi va ser empresonat durant un temps després de la seva rendició a Stalingrad. La presó avui està convertida en un museu sobre la història militar del monestir.

## Referències

* Richmond, Simon [et al.].. Lonely Planet: Russia and Belarus, p. 208. ISBN 1-74059-265-4.

## Enllaços externs

* Monestir de Sant Salvador i Sant Eutimi Arxivat 2009-10-23 a Wayback Machine., dins la pàgina de la Reserva Museu de Vladímir i Súzdal (anglès)
# Troféu Roquette Pinto

El Troféu Roquette Pinto fou el premi atorgat anualment de 1950 a 1982 per RecordTV, per honrar als millors locutors o intèrprets de televisió i ràdio brasilers. També es coneixia com "Roquette Pinto".
El premi, organitzat per Blota Júnior, rep el nom de Edgar Roquette-Pinto considerat el pare de la radiodifusió al Brasil.

## Història

El trofeu era una estatueta en forma de lloro cantant davant d'un micròfon.
Creada l'any 1950 per a la ràdio a l'estat de São Paulo, a partir de 1952 va passar a la televisió. El primer lliurament va tenir lloc el 16 de desembre de 1952. El 1968, el Ministeri d'Educació i Cultura va establir un Trofeu Roquette Pinto als millors guionistes del Brasil.
El 1971 el premi va ser suspès per RecordTV que el va reprendre el 1978. L'última edició del Trofeu va tenir lloc el 1982. RecordTV és l'actual titular dels drets del premi.

## Bibliografia

* Roquette-Pinto, A Revista do video estudantil, 2017

## Vegeu també

* Osvaldo Moles

## Referències

* ↑ «Era Uma Vez: Prêmio Roquette Pinto tinha um dos maiores investimentos da TV Record». cartaodevisita.com.br.
* ↑ «O homem-verbete da radionovela». folha.uol.com.br.
* ↑ Globo.com. «Jô fica emocionado com homenagem de Boni ao seu filho Rafinha» (en portuguès). gshow.globo.com, 15-12-2014.
# Llengües Chokwe-Luchazis

Les llengües chokwe-luchazis són un subgrup de llengües bantus centrals que han estat codificades com que formen part de la zona K.10 per la classificació de Guthrie. Segons Nurse & Philippson, formen un node lingüístic.
Les llengües chokwe-luchazis són: el chokwe, el luvale, el lucazi, el mbunda, el nyengo, el nyemba, el yauma, el mbwela i el luimbi. El chokwe és una de les llengües nacionals d'Angola. La llengua ngangela és una forma estàndard d'una barreja entre el luvale, el luchazi, l'mbunda i el luimbi i també és considerada llengua nacional d'aquest estat.

## Referències

* ↑ Nurse; Philippson. The Bantu Languages, 2003.
* ↑ «Subfamily: Chokwe-Luchazi». glottolog. [Consulta: 10 gener 2015].
# Hallowell

Hallowell és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 2.467 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hallowell tenia 2.467 habitants, 1.145 habitatges, i 604 famílies. La densitat de població era de 162,3 habitants/km².
Dels 1.145 habitatges en un 25,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,7% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 47,2% no eren unitats familiars. En el 41,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 29,1% de 45 a 60 i un 15,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.058 $ i la renda mediana per família de 50.643 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.199 $ mentre que les dones 26.531 $. La renda per capita de la població era de 20.457 $. Entorn del 3,8% de les famílies i el 8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hallowell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hallowell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gaüses

Gaüses és un poble del municipi baixempordanès de Vilopriu, situat a 2 km de Camallera. El 2005 tenia 55 habitants.
Actualment es divideix en dos barris: Gaüses de Dalt, on es troba l'església de Santa Maria, i Gaüses de Baix, on està situada la plaça Francesc Macià.
Les principals estructures arquitectòniques de valor artístic són l'església de Santa Maria, on abans feien missa amb els pobles del costat i encara se segueix fent per la gent del poble, i l'Ermita de Sant Roc a Gaüses de Baix, on una vegada a l'any es realitza un aplec. Aquesta ermita va ser restaurada per la gent del poble durant els anys vuitanta, ja que es trobava en ruïnes.
Les principals festivitats locals són l'aplec de Sant Roc i la festa major que se celebra per la mare de Déu d'agost del dia 15 d'agost, l'aplec de sant Roc se celebra al bosc de sant Roc.
L' origen del nom de la població prové de terra de gaücs, que és una espècie comuna de mussols en la zona del Baix Empordà.

## Referències

* ↑ «Gaüses». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «Text refós Normes Subsidiàries de Planejament de Vilopriu. Protecció elements d'interés patrimonial» (PDF) p. 30, 2005. [Consulta: 24 juny 2021].
* ↑ «Ermita de Sant Roc de Gaüses - Vilopriu». poblesdecatalunya.cat. [Consulta: 3 setembre 2022].
# Troge

Troge és el nom dels següents personatges:
* Gai Màrius Trogus, un dels triumvir monetales d'August
* Troge Pompeu, historiador
# Leporinus niceforoi

Leporinus niceforoi és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orteguasa a Colòmbia.

## Referències

* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L. 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Barriga, R. 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# HD 222582 b

HD 222582 b és un planeta massiu que orbita l'estrella HD 222582. El seu període orbital dura 572 dies i orbita amb un semieix major d'1,35 ua en una de les òrbites més excèntrica entre tots els planetes coneguts.

## Referències

* HAN I., BLACK D. & GATEWOOD G. «Preliminary astrometric masses for proposed exrasolar planetary companions». ApJ. Leters, 548, 2000, pàg. L57 [Consulta: 21 juny 2006].
* VOGT S., MARCY G., BUTLER P. & APPS K. «Six New Planets from the Keck Precision Velocity Survey». ApJ., 536, 1999, pàg. 902 [Consulta: 21 juny 2006].

## Enllaços externs

* Ítem de l'Enciclopèdia de Planetes Extrasolars Arxivat 2008-10-25 a Wayback Machine.
* 1 2 Geoffrey Marcy «Six New Planets from the Keck Precision Velocity Survey» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 20-06-2000, pàg. 902–914. DOI: 10.1086/308981.
* 1 2 3 Jason Wright «The California Legacy Survey. I. A Catalog of 178 Planets from Precision Radial Velocity Monitoring of 719 Nearby Stars over Three Decades» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 1, 01-07-2021, pàg. 8. DOI: 10.3847/1538-4365/ABE23C.
* ↑ Afirmat a: Enciclopèdia Extrasolar Planets. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
# El viaje a ninguna parte

«El viaje a ninguna parte» té aquests significats:
* El viaje a ninguna parte (novel·la) (1985), novel·la de Fernando Fernán Gómez
* El viaje a ninguna parte (pel·lícula) (1986), pel·lícula espanyola dirigida per Fernando Fernán Gómez
* El viaje a ninguna parte (àlbum) (2004), àlbum musical d'Enrique Bunbury