OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cobitis elazigensis

Cobitis elazigensis és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16,3 cm de llargària total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

Viu en zones de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: és una espècie de peix endèmica de les conques dels rius Tigris i Eufrates.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Coad, B.W. i M. Sarieyyüpoglu 1988. Cobitis elazigensis, a new species of cobitidid fish from Anatolia, Turkey. Jap. J. Ichthyol. 34(4):426-430.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Coad, B.W. 1996. Zoogeography of the fishes of the Tigris-Euphrates basin. Zoology in the Middle East 13:51-70.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., M. Bilecenoglu i H.M. Sari 2007. Annotated checklist of fish and lamprey species (Gnathostoma and Petromyzontomorphi) of Turkey, including a Red List of threatened and declining species. Stuttgarter Beitr. Naturk. Sea A (706):1-172.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Codi Hermogenià

El Codi Hermogenià (en llatí Codex Hermogenianus) va ser una recopilació de lleis probablement feta per Hermogenià (de vegades anomenat erròniament Hermògenes). Estava dividit en títols i contenia exclusivament les constitucions de Dioclecià i Maximià (285 a 305) i una de Caracal·la.
Es creu que estava format per un únic llibre i que era com un suplement del Codi Gregorià, i que potser més tard s'hi van afegir lleis de Valent i Valentinià III.
Era una obra individual privada que després va gaudir de la protecció imperial i va ser usat als jutjats com a obra autoritzada, fins i tot quan ja era vigent el Codi Teodosià. Quan va aparèixer el Codi Justinià l'any 529 va deixar d'estar en vigor.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Hermogenianus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 21 bril 2022].
# Codi ISIN

ISIN és l'acrònim d'International Securities Identification Numbering system.
El codi ISIN té com a finalitat identificar de forma unívoca a un valor mobiliari a nivell internacional. Es compon de 12 caràcters alfanumèrics amb l'estructura següent:
* Els dos primers corresponen al codi del país de l'agència de codificació que assigna el codi segons es tracti de valors de renda fixa, renda variable, ADR, etc.
* Els següents nou caràcters contenen el codi nacional d'identificació del valor en cada país. L'estructura i grandària d'aquest codi queden al criteri de l'agència de codificació del país.
* L'últim caràcter és un dígit de control.
A Espanya, la CNMV a través de l'Agència Nacional de Codificació assigna codi ISIN als productes següents:
* Accions
* Drets de subscripció i warrants
* Opcions financeres
* Futurs
* Participacions en Fons d'Inversió
* Subjacents
* Deute públic
* Obligacions, cèdules, bons i participacions hipotecàries emeses per entitats públiques i privades
* Pagarés d'empresa
Poden dirigir-se a l'Agència Nacional de Codificació per a sol·licitar l'assignació de codi ISIN:
* Entitats emissores
* Bancs
* Caixes d'Estalvis
* Entitats de Crèdit
* Societats i Agències de Valors
* Mercats de Valors i de productes derivats
* Servei de Compensació i Liquidació de Valors (SCLV)
* Institucions d'Inversió Col·lectiva.
El sol·licitant d'assignació ha de facilitar a l'Agència les dades i la documentació necessària perquè es pugui constatar l'existència de l'emissió i la característica de valor codificable. Per a consultar codis d'emissions estrangeres n'hi ha prou amb dirigir consulta a aquest mateix organisme.

## Enllaços externs

* (castellà) International Securities Identification Numbers Organization
* (castellà) Norma tècnica per a la codificació ISIN a Espanya
# Climent Garau

«Climent Garau» té aquests significats:
* Climent Garau Juan (1897 - 1936), polític mallorquí conegut pel malnom Marió.
* Climent Garau Salvà (1913), glosador i músic mallorquí.
* Climent Garau Arbona (1924 - 2015), farmacèutic i polític mallorquí.
# Cola (gènere)

Cola és un gènere de plantes fanerògames amb 163 espècies, pertanyent a la subfamília Sterculioideae dins de la família Malvaceae. És originari d'Amèrica Central. Va ser descrit per Schott i endl. I publicat en Meletemata Botanica 33, l'any 1832. L'espècie tipus és Cola acuminata (P.Beauv.) Schott i endl.

## Espècies seleccionades

* Cola acuminata Schott & endl.
* Cola afzelii Mast.
* Cola alba A. Chev.
* Cola altissima Engl.
* Cola angustifolia K. Schum.
* Cola arcuata Baker F.
* Cola astrophora Warb.
* Cola attiensis Aubrév. i Pellegr.
* Cola mossambicensis
* Cola nitida
* Cola octoloboides
* Cola pachycarpa
* Cola philipi-jonesii
* Cola porphyrantha
* Cola praeacuta
* Cola reticulata
* Cola scheffleri
* Cola semecarpophylla
* Cola suboppositifolia
* Cola umbratilis
* Cola usambarensis
* Cola vera
* Cola verticillata

## Referències

* ↑ Cola.

## Enllaços externs

* cola a DiversityOFLife.org
Viccionari
# Comtat de Bilbao

El Comtat de Bilbao és un títol nobiliari espanyol concedit per la reina regent Maria Cristina d'Habsburg el 17 de setembre de 1887 al polític i militar Ignacio María del Castillo y Gil de la Torre

## Institució del comtat

El títol de comte de Bilbao amb Grandesa d'Espanya va ser instituït en la persona del general Ignacio María del Castillo en 1887, quan va ser destituït com a ministre de la Guerra i en honor de la seva anterior trajectòria polític-militar.
El títol recorda el destacat paper que Ignacio María del Castillo va jugar durant la Tercera Guerra Carlina. Va ser el comandant militar de la plaça de Bilbao que va aconseguir resistir el setge al que va ser sotmesa la vila entre el 27 de desembre de 1873 i el 2 de maig de 1874 per part de les tropes carlistes.

## Comtes de Bilbao

| | Titular | Període |
| Creació per Maria Cristina d'Habsburg Lorena |||
| I | Ignacio María del Castillo y Gil de la Torre | 1887-1893 |
| II | Joaquín del Castillo y de la Torre | 1899-1920 |
| III | José María Castillo y Salazar | 1920-1966 |
| IV | Francisco Javier Castillo y Salazar | 1966- ? |
| V | Ignacio María Castillo y Allende | actual titular |

## Història dels comtes de Bilbao

* Ignacio María del Castillo y Gil de la Torre (1817-1893), I comte de Bilbao.
* Casat amb María de la Torre y Ortiz. El succeí el se ufill:
* Joaquín del Castillo y de la Torre (1866-1920), II comte de Bilbao.
* Casat amb María Joaquina de Salazar y Aguirre. El succeí el seu fill:
* José María del Castillo y Salazar (1894-.), III comte de Bilbao, Gentilhome Gran d'Espanya amb exercici i servitud del Rei Alfons XIII. El succeí:
* Francisco Javier del Castillo y Salazar, IV comte de Bilbao.
* Casat amb María de Allense y Bofill.
* Ignacio María del Castillo y Allende (1942-.), V comte de Bilbao, comte de la Torre de Cossio.
* Casat amb Ana Maria Lojendio y del Alcázar.

## Bibliografia

* Elenco de Grandezas y Títulos nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro". C.S.I.C., 2008
# Comandolera

Comandolera és una partida rural constituïda en part per camps de conreu de secà del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble de Torallola.
Està situada a migdia de Torallola, a la dreta del barranc de Santa Cecília, a llevant de l'Alzinar de Durro, a ponent de Cantamoixons, al nord de los Planells i al sud-est de lo Pla. Queda al sud-oest de l'ermita de Santa Cecília.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Consonant retroflexa

Una consonant retroflexa, consonant cacuminal o apicopalatal (o simplement retroflexa o cacuminal en l'àmbit de la fonètica) és aquella consonant que s'articula amb la punta o àpex de la llengua cap enrere cap al paladar dur, entre la regió alveolar i el paladar tou, però alhora sense coarticulació palatal, és a dir, sense que el dors de la llengua pugi cap al paladar tou.
Els sons d'aquesta mena són comuns a les llengües de l'Índia, com les de la subfamília indoària o de la família dravídica.
Més a prop de nosaltres, el sard (a Sardenya) té una consonant oclusiva retroflexa sonora [ɖ], que apareix geminada com a resultat històric de la geminada LL llatina o altres grups consonàntics.
Exemples en llengua sarda:
* casteddu = castell
* adde = vall
* bidda = vila - en realitat, en aquest cas el so cacuminal és també geminat (consonant doble) (pronunciat [biɖɖa])
* cuddu, cudda = aquest, aquesta (pronunciat [kuɖɖu])
* cuaddu = cavall (pronunciat [kuaɖɖu])
Aquesta mena de sons també apareixen a Còrsega (varietat de Sartè i taravesa), a Sicília i en el parlar de Salento alguns fonemes que comporten una doble consonant tenen articulació retroflexa.
Exemples en cors:
* Iddu, Idda, Iddi (varietat sartenesa), Eddu, Edda, Eddi (varietat taravesa) = ell, ella, ells
* Cavaddu = cavall
Exemples en sicilià:
* Iddu, Idda, Iddi = ell, ella, ells
* Cavaddu = cavall

## En català

En català no hi ha sons d'aquesta mena.

## Enllaços externs

* [API http://alis.isoc.org/langues/api.fr.htm Arxivat 2004-04-02 a Wayback Machine. API o alfabet fonètic internacional]

## Vegeu també

* Punt d'articulació
* Mode d'articulació

## Referències

* ↑ DIEC2 Diccionari de la llengua catalana
* ↑ Els sons del català
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Comtat de Saligny

El comtat de Saligny fou una jurisdicció feudal de França a la regió de la Vendée. Fou inicialment una senyoria elevada després a comtat.
Caterina Lourdin fou senyora de Châtillon i Saligny i es va casar amb Guillem II de Coligny (1434-1464) que va esdevenir també senyor de Châtillon i Saligny. Guillem fou un dels senyors que el 1430 va ajudar a Lluís de Châlons, príncep d'Aurenja, després del setge de Colombert i de la batalla d'Anthon on el príncep fou desfet, i fou un dels 200 senyors que van sortir garants davant el rei de França pel duc de Savoia, en l'execució del Tractat de pau entre ambdós de 1455. El 1457 els dominis es van repartir per decisió de Guillem, que en va conservar l'usdefruit fins a la seva mort el 1464. El fill Jaume Lourdin va heretar les senyories maternes de Châtillon i Saligny, en virtut de testament (fet l'11 de juny de 1441); Jaume fou partidari de Carles duc de Borgonya en la guerra de la Lliga del Bé Públic contra Lluís XI de França i fou fet presoner a la batalla de Montlhéry el 1465 i més tard en un altre combat a Borgonya el 1475. Jaume va morir en data no coneguda (sembla que era ja vell i pels tombs del 1510 però el 1464 el seu germà i hereu Joan III de Coligny ja es va establir a Châtillon). Joan III va heretar totes les senyories de Jaume menys Saligny (perquè era condició portar el cognom matern) que va passar al fill de Jaume, Renaud Lourdin mort el 1557, i després al fill de Renaud, Marc, mort el 1597, després al seu fill Gaspà I, mort el 1629 que fou Lloctinent general del rei al Borbonès; el seu fill Gaspà II fou comte de Saligny, capità lloctinent de la companyia de gendarmes del rei, mariscal, governador d'Autun i batlle del Charolès, i pacificador de la revoltada Normandia (1640) que fou el darrer a portar el títol, el qual ja no tenia el seu fill i famós militar Joan Comte; el fill d'aquest Gaspà Alexandre va morir i l'herència va recaure en sa germana Maria, marquesa de Mailly-Nesle, que també va morir i finalment va heretar els darrers béns (Castell de Motte-Saint-Jean) l'altra germana Lluïsa Alexandrina de Coligny.

## Llista de senyors i comtes de Saligny

* Bertran Lourdin ?-1456
* Caterina Lourdin de Saligny vers 1456
* Guillem de Coligny 1456-1464
* Jaume Lourdin 1464-1510
* Renaud Lourdin 1510-1557
* Marc Lourdin 1557-1597
* Gaspà I 1597-1629
* Gaspà II 1629-1639
# Consuelo Miralles Gregori

Xelo Miralles (n. Oliva, La Safor) és una periodista i presentadora de televisió valenciana. El 1989 va presentar el primer informatiu de Canal Nou durant les emissions en proves de la cadena. Entre el 1989 i el 1997 va ser presentadora del Notícies 9. També va conduir programes com Dossiers. El 1997, amb Jesús Sánchez Carrascosa al capdavant de la direcció de TVV, va ser relegada al segon canal de TVV (llavors Notícies 9 i més tard Canal Nou Dos), on va presentar des del 1998 el programa de temàtica mediambiental Medi ambient.
El 2012 va participar en el boicot de Canal Nou organitzat pels treballadors de TVV per protestar contra un expedient de regulació d'ocupació que afectava gairebé 1300 treballadors de l'ens públic.

## Referències

* ↑ «Xelo Miralles, una veu de Canal 9, recorda emocionada el primer informatiu». VilaWeb, 18-07-2012. [Consulta: 13 octubre 2012].
* ↑ Martínez Amorós, Juli; Ripoll Domènech, Faust. Manual de valencià. Nivell superior C2. Alacant: Universitat d'Alacant, 2012. ISBN 8497171187.
* ↑ «Xelo Miralles se emociona ante sus compañeros» (en castellà). Las Provincias, 17-07-2012 [Consulta: 12 octubre 2012].
* ↑ «Los empleados boicotean Canal 9 al anunciarse casi 1.300 despidos» (en castellà). Levante-EMV, 17-07-2012 [Consulta: 12 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Notícia presentada per Xelo Miralles Arxivat 2013-11-07 a Wayback Machine. per a la segona edició del Notícies 9 del 18-6-1991. Mediateca RTVV.
# Consuelo Mayendía

Consuelo Mayendía (València i Benicarló, 1888 - 1959) va ser una cantant i actriu valenciana
Va desenvolupar el gruix de la seva carrera durant el primer terç del segle xx i va arribar a ser una dels grans estrelles del Teatre Apol·lo. Dotada amb veu de soprano, va realitzar operetes i sainets lírics, en molts casos amb llibret de Carlos Arniches compartint escenari amb José Moncayo. Poden destacar-se obres com El trust dels tenors (1910), L'amo del carrer (1910), L'amic Melquiades (1914), Serafí el pintore (1916).
Va estrenar Diana la caçadora (1915), escrita pels germans Álvarez Quintero, amb música de María Rodrigo.
Va estar casada amb l'actor Cristóbal Sánchez del Pi.

## Referències

* ↑ «Música y teatros» (en castellà). La Vanguardia, 27-09-1924. [Consulta: 2 juny 2011].
* ↑ «De la tragedia al sainete» (en castellà). La Vanguardia, 10-12-1915. [Consulta: 2 juny 2011].
# Construccions de pedra seca IX (l'Albi)

Les Construccions de pedra seca IX és una obra de l'Albi (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana de pastors utilitzada com a aixopluc ocasional encarada cap al nord-est. La construcció és a base de grans pedres locals sense desbastar i no s'ha fet servir cap tipus d'argamassa. La volta de canó està feta per aproximació de filades. La porta centrada a un dels costats llargs té els muntants i la llinda fetes de pedres més grans. Ha estat datada al 1834 gràcies a una inscripció a la llinda de la porta.
A l'interior hi ha una menjadora que té una llosa plana al cap en forma de taulell, actualment coberta de vegetació.

## Referències

* 1 2 «Construccions de pedra seca IX». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Combine (Texas)

Combine és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2010 tenia 1.942 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Combine tenia 1.788 habitants, 590 habitatges, i 523 famílies. La densitat de població era de 95,7 habitants/km².
Dels 590 habitatges en un 39,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76,9% hi vivien parelles casades, en un 7,3% dones solteres, i en un 11,2% no eren unitats familiars. En el 9,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 29,9% entre 25 i 44, un 27,8% de 45 a 60 i un 8,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 59.926 $ i la renda mediana per família de 61.563 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.532 $ mentre que les dones 28.583 $. La renda per capita de la població era de 22.610 $. Aproximadament el 3% de les famílies i el 5,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Profile of General Population and Housing Characteristics: 2010 Demographic Profile Data (DP-1): Combine city, Texas». United States Census Bureau. [Consulta: 11 gener 2012].
* 1 2 3 «Fact Sheet- Combine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Combine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Crenicichla phaiospilus

Crenicichla phaiospilus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 24 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones al Brasil.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Corrent de Labrador

El corrent de Labrador és un corrent oceànic fred de l'oceà atlàntic nord el qual flueix de l'oceà Àrtic cap al sud al llarg de la costa de Labrador i passa al voltant de l'illa de Terranova, continuant al sud per la costa de Nova Escòcia. És la continuació del corrent de Groenlàndia occidental i del corrent de l'illa de Baffin. Troba les aigües més càlides del corrent del Golf i la confluència dels dos corrents origina fortes boires i també la riquesa pesquera de la zona.
A la primavera i principi d'estiu aquest corrent transporta icebergs de les glaceres de Groenlàndia cap al sud en la ruta dels vaixells tranatlàntics.
L'aigua del corrent de Labrador refreden l'ambient de les províncies atlàntiques del Canadà i la costa de Nova Anglaterra però rarament tenen efecte al sud del Cap Cod. Això es pot veure en el fet que el límit arbori es troba uns 15 º de latitud més al sud que a Sibèria, Europa o el Canadà occidental.
La velocitat d'aquest corrent segons Reynaud et al (1955) és de 0,3–0,5 m/s. El corrent del Labrador té tendència a anar més al sud i a l'est del que seria normal i això fa perillosa la navegació pel gel que pot transportar. Aquest corrent ha arribat a transportar icbergs tan al sud com les Bermudes i tan a l'est com les Illes Açores.

## Referències

* ↑ http://www.semp.us/publications/biot_reader.php?BiotID=377 Arxivat 2009-10-07 a Wayback Machine. The "Meandering Labrador Current" paragraph

## Enllaços externs

* Surface Currents in the Atlantic Ocean Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.
# Corc de l'olivera

El corc de l'olivera (Phloeotribus scarabaeoides) és una espècie de coleòpter polífag de la subfamília escolitins o barrinadors de les escorces. És un petit insecte, que pot ser nociu, per les galeries que escava entre l'escorça i la fusta.

## Ecologia

L'adult és un coleòpter petit i arrodonit de 2 a 2,5 mil·límetres, caracteritzat per les antenes en forma de trident. L'adult hiverna en les galeries rosegades a les branques. A inicis de primavera abandona l'arbre fortament atret per substàncies que es desprenen de rames mortes de les restes de poda i dels arbres debilitats. Les larves són àpodes amb fortes mandíbules. Nounades excaven les galeries pràcticament perpendiculars a la galeria de posta i paral·leles entre elles. Al juliol els adults surten per a colonitzar els arbres.
Té uns enemics naturals paràsits: Dendrosoter protuberans que utilitza els corcs per a fer la posta, Cheiropachus quadrum i Raphitelus maculatus també se'n alimenten, i depredadors com Chrysoperla carnea i Stethorus pusillus, però no són suficients per a controlar la plaga.

## Plaga i tractament

En corcar les seves galeries sota l'escorça, els adults i les larves afebleixen l'arbre i en redueixen la productivitat. Fins i tot les branques per manca de saba poden morir al cas d'infecció greu.
La prevenció en cremar o triturar ràpidament les restes de la poda de manera a interrompre el cicle biològic és el millor tractament. A més dels tractaments fitosanitaris específics, es pot combatre deixar una part de les restes de poda perquè hi puguin fer la posta i abans que surtin els nous adults, aquestes restes de poda esquer s'han de cremar. També s'han utilitzat trampes a base d'etilè en combinació amb el tractament químic tradicional.

## Referències

* ↑ Barberà, Claudi. «Corc de l'olivera». A: Léxic de les plagues i malalties dels conreus de Catalunya. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1998, p. 35. ISBN 9788472834231.
* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 22 març 2022].
* 1 2 3 Mateu, Jordi, et alii «Fitxa 74: Corcs de l'olivera». Fitxes tècniques del Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Ambient. Generalitat de Catalunya, 01-03-2014.
* ↑ Campos, M.; Peña, A «Efecto de los tratamientos con metoxicloro contra Phloeotribus scarabaeoides (Col., Scolytidae) en leñas de poda de olivo» (en castellà). Boletín de Sanitat Vegetal y Plagues, vol. 23, 1997, pàg. 268.
* ↑ Mercadé i Virgili, Esteve. «Annex 1 Característiques de les matèries primeres i auxiliars.». A: Josep Maria Jové i Vilalta. Projecte d'implantació d'una almàssera al polígon industrial del Catllar. (pdf). Lleida: Universitat de Lleida, 2011, p. 6.
* ↑ Rodriguez, A., et alii «Effect of the combined treatment of insecticides and an attractant for the control of Phloeotribus scarabaeoides, a pest of Olea europea» (en anglès). Pest managment science, 01-03-2003, pàg. 339-46.