OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alcubillas

Alcubillas és un municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita a l'oest amb Valdepeñas, a l'est amb Villanueva de los Infantes, al nord amb Alhambra, al nord-oest amb San Carlos del Valle i al sud amb Torre de Juan Abad i Cózar.

## Història

La població va ser fundada durant el domini musulmà de la península. Va passar a mans de l'orde de Sant Jaume després de la seva conquesta per part d'Alfons VIII, i que es va repoblar a costa de l'orde militar.
El seu escàs veïnat va fer que l'orde la considerés un lloc del terme de Montiel. Va independitzar-se el 1539, constituint-se en vila en virtut d'una provisió de Carles I, a través d'un abonament del tresor reial de 510.000 morabatins. En aquell moment hi havia 130 veïns, incloent algunes famílies morisques que s'hi havien establert.
Al segle xix, hi va passar el capità Miguel Rosales durant la Guerra del Francès amb el regiment de dragons de Granada, obrint-se pas entre les forces franceses, molt superiors, que intentaven emboscar-lo. El 1887 la població tenia 921 habitants.

## Demografia

La població va arribar al seu màxim de població a la dècada de 1950. Des de llavors, el nombre ha declinat. A més, la població està envellida.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 |
| 1.098 | 1.533 | 1.858 | 2.114 | 2.134 | 1.910 | 1.329 | 965 | 730 | 673 |

## Referències

* 1 2 3 Hervás y Buendía, Inocente. Diccionario histórico geográfico, biográfico y bibiográfico de la provincia de Ciudad Real (en castellà). vol. 1. Ciudad Real: Imprenta de Ramón Clemente Rustico, 1914, p. 8-10.
* ↑ «Poblaciones de hecho desde 1900 hasta 1991. Cifras oficiales de los Censos respectivos» (en castellà). Instituto Nacional de Estadística. [Consulta: 9 gener 2023].
* ↑ Chinchilla, Juan Carlos «“Alcubillas, por su ubicación y el carácter acogedor de los vecinos, es un buen lugar para vivir”». Lanza. Diario de La Mancha, 02-10-2017.

## Enllaços externs

* Pàgina no oficial Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine.
* Pàgina personal Arxivat 2008-03-23 a Wayback Machine.
* Història d'Alcubillas Arxivat 2008-04-07 a Wayback Machine.
* Bloc Personal d'un alcubillero Arxivat 2011-09-02 a Wayback Machine.
* Alcubillas y sus cosillas y más
# Pestxanka (Volsk)

* Per a altres significats, vegeu «Pestxanka».
Pestxanka (en rus: Песчанка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 no tenia cap habitant. Pertany al districte municipal de Volsk.

## Referències

* ↑ «Регионы России → Саратовская обл. → Вольский р-н → Александровка с.». Arxivat de l'original el 2015-04-05.
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Pirosmalita-(Fe)

La pirosmalita-(Fe) és un mineral de la classe dels silicats que pertany i, juntament amb la pirosmalita-(Mn), dona nom al grup de la pirosmalita. Va ser anomenada l'any 1808 per Johan Friederich Ludwig Hausmann a partir de les paraules gregues πυρ = foc i οσμη = olor, a causa de la forta olor que el mineral desprèn quan s'escalfa fortament. El sufix -(Fe) va ser afegit amb posterioritat per diferenciar-la de la pirosmalita-(Mn).

## Característiques

La pirosmalita-(Fe) és un fil·losilicat de ferro de fórmula química Fe2+ 8Si₆O$_{15}$(OH)$_{10}$. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5. Forma una sèrie de solució sòlida amb la pirosmalita-(Mn).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pirosmalita-(Fe) pertany a «09.EE - Fil·losilicats amb xarxes tetraèdriques de 6-enllaços connectades per xarxes i bandes octaèdriques» juntament amb els següents minerals: bementita, brokenhillita, friedelita, pirosmalita-(Mn), mcgillita, nelenita, schal·lerita, palygorskita, tuperssuatsiaïta, yofortierita, windhoekita, falcondoïta, loughlinita, sepiolita, kalifersita, gyrolita, orlymanita, tungusita, reyerita, truscottita, natrosilita, makatita, varennesita, raïta, intersilita, shafranovskita, zakharovita, zeofil·lita, minehil·lita, fedorita, martinita i lalondeïta.

## Formació i jaciments

La pirosmalita-(Fe) va ser descoberta a la mina Bjelke, a Filipstad (Comtat de Värmland, Suècia). També a estat descrita a Alemanya, l'Argentina, Austràlia, el Brasil, el Canadà, Eslovàquia, Espanya, Estats Units, França, el Japó, el Kazakhstan, Noruega, Portugal, el Regne Unit, Rússia i Suècia.

## Referències

* ↑ «Pyrosmalite-(Fe)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 desembre 2019].
# Plesiolebias

Plesiolebias és un gènere de peixos de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Taxonomia

* Plesiolebias altamira (Costa & Nielsen, 2007)
* Plesiolebias aruana (Lazara, 1990)
* Plesiolebias canabravensis (Costa & Nielsen, 2007)
* Plesiolebias filamentosus (Costa & Brasil, 2007)
* Plesiolebias fragilis (Costa, 2007)
* Plesiolebias glaucopterus (Costa & Lacerda, 1988)
* Plesiolebias lacerdai (Costa, 1989)
* Plesiolebias xavantei (Costa, Lacerda & Tanizaki, 1988)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Piula de Godlewski

La piula de Godlewski (Anthus godlewskii) és una espècie d'ocell de la família dels motacíl·lids (Motacillidae) que habita turins rocosos, praderies i saladars asiàtics, a Sibèria meridional, Mongòlia, nord i centre de la Xina, el Tibet i el nord-est de l'Índia.

## Referències

* ↑ «Piula de Godlewski». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Piula de Hellmayr

La piula de Hellmayr (Anthus hellmayri) és un ocell de la família dels motacíl·lids (Motacillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita praderies als Andes del sud-est del Perú, centre i sud-est de Bolívia, centre deXile, nord-est de l'Argentina, sud-est del Brasil i Uruguai.

## Referències

* ↑ «Piula de Hellmayr». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Platja de Bastiagueiro

La platja de Bastiagueiro és una platja urbana situada a Bastiagueiro, entre les parròquies de Liáns i Perillo del municipi d'Oleiros, a la província de la Corunya.
Té 580 metres de longitud i una amplada mitjana de 77 metres. Té bandera blava i una caseta de la Creu Roja. La seva sorra és fina i blanca i és una platja molt visitada pels surfistes.

## Galeria d'imatges

* Curs de socorrisme a la platja
* Sorra de la platja
# Pic d'Escobes

El Pic d'Escobes es troba a prop dels estanys del Juclar a Andorra, pertany a la parròquia de Canillo i té una altura aproximada de 2.781 m. Tot i l'alçada poc notable s'ha d'advertir que té una certa dificultat en l'últim tram de 70 m, on el terreny és cada vegada més escarpat i es fa necessari de grimpar per assolir el cim. La duradade l'ascensió és aproximadament de 2h - 2:30h des del Refugi de Juclar.
Aquest cim està inclòs al Repte dels 100 cims de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Polig (Cameles)

Polig és un poble del terme comunal de Cameles, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya Nord.
Està situat en el sector central del terme comunal al qual pertany, a 1 quilòmetres al nord-est del cap comunal, Cameles, i a uns 750 m també, i al sud-est, de Vallcrosa.

## Referències

* ↑ «Polig en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-03-12. [Consulta: 11 març 2016].
# Planell de les Encortades

El Planell de les Encortades, és una plana de muntanya del terme municipal de Tremp, a l'antic terme de Fígols de Tremp, que s'estén fins a entrar, en el seu extrem oriental, en terme de Castell de Mur, a l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà.
És situat al sud-est de Puigverd, a prop de la Casa Blanca, a la capçalera de la llau dels Mallols, la de les Encortades i el barranc de la Font de Borrell.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Planell de les Bruixes

El Pla de les Bruixes és una plana del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca), al Pallars Jussà. És en territori del poble del Mas de Vilanova.
Està situat a l'esquerra del riu de Carreu a l'extrem sud-oest del Serrat de les Comelletes, just a ponent del Forat des Arts i a llevant de lo Riu de Vilanoveta. No és estrictament una plana, sinó una costa boscosa.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pour un instant, la liberté

Pour un instant, la liberté (títol en alemany: Ein Augenblick Freiheit) és un pel·lícula franco-turco-austríaca dirigida per Arash T. Riahi el 2008. És el primer film d'aquest director.

## Argument

Aquest film segueix el recorregut de famílies i de individus que han fugit de l'Iran i estan bloquejats a Turquia en el seu llarg periple cap a l'Europa; posa una mirada plena d'humor i de sensibilitat sobre els seus problemes, les violències patides, però també les contradiccions que els creuen en aquesta situació sense sortida: les relacions homes / dones, l'actitud pel que fa a la religió, ...
Ali i Mehrdad intenten de fugir de l'Iran amb els cosins de Mehrdad: Azi, 7 anys, i Arman, 5 anys, amb l'objectiu de portar-los als seus pares que viuen a Àustria. Però en principi han de passar per Turquia i esperar un hipotètic visat que triga a venir. Coneixen llavors altres refugiats iranians: una parella i el seu fill buscant provar als poders públics que són perseguits polítics o un professor i un jove kurd que superen les seves dificultats diàries gràcies a un increïble sentit de l'humor... Homes i dones que esperen amb totes les seves forces entrar a Europa, terra de llibertat...
Amb el suport de Amnesty Internacional, de la FIDH, de la Xarxa Educació Sense Fronteres ...

## Repartiment

* Payam Madjlessi: Hassan, el pare de Kian
* Behi Djanati Ataï: Lale, la mare de Kian
* Navid Akhavan: Ali
* Pourya Mahyari: Mehrdad, el cosí de Azi i de Arman
* Fares Fares: Manu, el kurd ple de vitalitat
* Said Oveissi: Abbas, el vell amic de Manu, professor
* Elika Bozorgi: Azi, 7 anys, noieta expressiva, riallera i juganera
* Sina Saba: Arman, el germà de Azy, 5 anys i mig, fan de Bruce Lee
* Kamran Rad: Kian, el fill d'Hassan i de Lale
* Ezgi Asaroğlu: Jasmine, la jove turca de la qual Ali i Mehrdad s'enamoren
* Kian Khalili: Kamran
* Numan Acar :

## Premi

* 2006: Festival internacional dels joves directors de Sant-Jean-de-Luz: premi al millor director

## Referències

* ↑ «trivia». ImdB.
* ↑ «Pour un instant, la liberté». Allociné.
# Pour être aimé

Pour être aimé és una pel·lícula de comèdia francesa de 1933 dirigida per Jacques Tourneur i protagonitzada per Pierre Richard-Willm, Suzy Vernon i Colette Darfeuil.
Els decorats de la pel·lícula van ser dissenyats pel director d'art Pierre Schild.

## Argument

Per ser estimat per ell mateix més que pels seus diners, el jove milionari Gérard d'Ormoise aconsegueix una feina treballant com a barman. Acaabarà casant-se amb una duquessa eixerida.

## Repartiment

* Pierre Richard-Willm com a Gérard d'Ormoise
* Suzy Vernon com a Edith
* Marguerite Moreno com a Marie-Josèphe des Espinettes
* Colette Darfeuil com a Maud
* Paulette Dubost com a Maryse
* Fred Pasquali com a Emilien
* Jean Hubert com a Víctor
* Marthe Sarbel com a la Sra. Costebrave
* William Aguet com a Anthénor de la Chaulme-Percée
* Heritza com a cantant
* Pierre Juvenet com a Costebrave
* Georges Tréville com a Weston

## Referències

* ↑ Parish & Pitts p.390

## Bibliografia

* Parish, James Robert & Pitts, Michael R. Film directors: a guide to their American films. Scarecrow Press, 1974.
* The Cinema of Nightfall, Jacques Tourneur, (anglès) Chris Fujiwara, The Johns Hopkins University press, 2000, P. 32 - 35
# Pont-sur-Madon

Pont-sur-Madon és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 150 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Pont-sur-Madon era de 150 persones. Hi havia 48 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 24 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 62 habitatges, 50 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 8 estaven desocupats. 59 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 50 habitatges principals, 43 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 5 tenien tres cambres, 6 en tenien quatre i 39 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 31 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Pont-sur-Madon el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 16 | 35 a 39 | 12 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 20 | 10 a 14 | 16 |
| 8 | 5 a 9 | 8 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 95 persones, 63 eren actives i 32 eren inactives. De les 63 persones actives 56 estaven ocupades (31 homes i 25 dones) i 7 estaven aturades (4 homes i 3 dones). De les 32 persones inactives 9 estaven jubilades, 14 estaven estudiant i 9 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
Els 2 serveis als particulars que hi havia el 2009 eren fusteries.
L'any 2000 a Pont-sur-Madon hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Pont-sur-Madon a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Pont-sur-Madon a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Portanadons

Un portanadons, portabebés o bandolera per a nadons és una banda ampla i molt llarga de teixit amb la qual la mare, el pare o eventualment una altra persona es lliga el nadó al costat del cos, permeten-li així caminar i fer les tasques que necessiti, ja que li queden les dues mans lliures, però sense deixar sol el nadó. Aquest sistema ha estat usat a la majoria de cultures al llarg dels anys a les classes mitjanes i populars, per mares que no es podien permetre o no volien que una altra dona es dediqués exclusivament a tenir el seu fill en braços mentre ella feia altres coses. El que sí que canvia és la posició del nen respecte a la mare, per exemple, a Europa el més habitual és que les dones portin el nadó devant, al ventre, mentre que a Àfrica habitualment el porten a l'esquena.
Fins als vuit mesos, un nadó no és capaç d'adonar-se que no està sol encara que no vegi la seva mare, per això, en no veure-la ni olorar-la, el seu sistema nerviós el posa en estat d'alarma i plora desconsoladament fins que ella arribi: és el que es coneix com a protesta-desesperació i es tracta d'un comportament compartit amb la resta de mamífers. Psicològicament, el fet que el nadó pugui estar en contacte directe continu amb un adult, i sentir-li l'olor i la respiració, els produeix seguretat i els estimula. Fisiològicament els aporta calor.
Una versió més moderna, de finals del segle xx, que conviu amb el portanadons als Països Catalans és la motxilleta o motxilla portanadons. Una alternativa, que comporta però la separació física del nadó amb qui el porta, és el cotxet.

## Vegeu també

* Mètode pell a pell
* Mètode cangur
* Cotxet
# Presidents de l'Atlètic de Madrid

Des de la seva fundació, i fins que la Llei de l'Esport va obligar la majoria dels clubs a convertir-se en Societats Anònimes Esportives, l'Atlètic de Madrid estava dirigit per un president elegit pels socis. Després de la transformació en SAE, el President del Consell ho és també de l'Atlètic de Madrid.
Al llarg de la seva història tan sols dos presidents han estat al capdavant del club en dues ocasions diferents: Julián Ruete, el primer mandat del qual va ser entre 1912 i 1919, i que va tornar un any més tard a la presidència, en la qual va romandre fins al 1923, i Vicente Calderón, que va ser president entre 1964 i 1980 i entre 1982 i 1987.
Sumant els seus dos mandats, Vicente Calderón és qui més temps ha estat en el càrrec, amb un total de 21 anys. Després d'ell hi ha Jesús Gil, amb 16 anys a la presidència, Julián Ruete amb 10 i Javier Barroso i Enrique Cerezo amb 9.
A continuació s'enumeren els diferents presidents del club:
| # | President | Període |
| 1 | Enrique Allende Allende | 1903 |
| 2 | Eduardo de Acha y Otáñez | 1903-1907 |
| 3 | Ricardo de Gondra y Lazurtegui | 1907-1909 |
| 4 | Ramón de Cárdenas y Pastor | 1909-1912 |
| 5 | Julián Ruete Muniesa | 1912-1919 |
| 6 | Álvaro de Aguilar y Gómez-Acebo | 1919-1920 |
| 7 | Julián Ruete Muniesa | 1920-1923 |
| 8 | Juan Estefanía Mendicute | 1923-1926 |
| 9 | Luciano Urquijo Pangua | 1926-1931 |
| 10 | Rafael González Iglesias | 1931-1935 |
| 11 | José Luis del Valle-Iturriaga | 1935-1936 |
| 12 | José María Fernández Cabello | 1936-1939 |
| 13 | Francisco Vives Camino | 1939 |
| 14 | Luis Navarro Garnica | 1939-1941 |
| 15 | Manuel Gallego Suárez-Somonte | 1941-1945 |
| 16 | Juan Touzón Jurjo | 1946-1947 |
| 17 | Cesáreo Galíndez Sánchez | 1947-1952 |
| 18 | Luis Benítez de Lugo y Ascanio, Marqués de la Florida | 1952-1955 |
| 19 | Jesús Suevos Fernández-Jove | 1955 |
| 20 | Javier Barroso Sánchez-Guerra | 1955-1964 |
| 21 | Vicente Calderón Pérez-Cavada | 1964-1980 |
| 22 | Ricardo de Irezábal Benguría | 1980 |
| 23 | Alfonso Cabeza Borque | 1980-1982 |
| 24 | Antonio del Hoyo Álvarez | 1982 |
| 25 | Agustín Cotorruelo Sendagorta | 1982 |
| 26 | Vicente Calderón Pérez-Cavada | 1982-1987 |
| 27 | Francisco Javier Castedo Álvarez | 1987 |
| 28 | Jesús Gil y Gil | 1987-2003 |
| 29 | Enrique Cerezo Torres | 2003- actualitat |

## Notes i referències

* ↑ «Presidents de l'Atlético de Madrid». [Consulta: 1r febrer 2008]. (castellà)
# Premis Nacionals de Cultura 2021

Els Premis Nacionals de Cultura 2021, la 47a edició d'aquests guardons, els va atorgar el Consell Nacional de la Cultura i de les Arts d'acord amb el que estableixen la Llei 6/2008, de 13 de maig, del CoNCA i el Decret 148/2013, de 2 d'abril, dels Premis Nacionals de Cultura de la Generalitat de Catalunya. El lliurament dels premis es va fer el 27 de maig de 2021 al recinte modernista de Sant Pau de Barcelona. En aquest acte, atípic i sense públic per segon any consecutiu a causa de la pandèmia de COVID-19, els guardons es lliuraren tot reconeixent la trajectòria i el talent d'una entitat i quatre creadors del país en l'àmbit de la cultura.

## Guardonats

* Carme Dalmau
* Maria Contreras Coll
* Mónica Rikic
* Narcís Comadira
* Dansàneu

## Referències

* ↑ «Narcís Comadira, Maria Contreras Coll, Maria Carme Dalmau, Mónica Rikić i el Dansàneu, Premis Nacionals de Cultura». [Consulta: 27 maig 2021].
* ↑ 324cat. «Els Premis Nacionals de Cultura 2021 reconeixen la creació artística i la defensa de la llengua», 27-05-2021. [Consulta: 27 maig 2021].
* ↑ «Premis Nacionals de Cultura 2021». [Consulta: 27 maig 2021].
# Procle de Mal·los

Procle (llatí: Proclus, grec antic: Πρόκλος; de malnom Mallotes, grec antic: Μαλλώτης 'de Mal·los') fou un filòsof estoic grec nadiu de Mal·los, a Cilícia.
Al Suides es diu que va escriure un tractat contra els epicuris i una obra titulada ὑπόμνημα τω̂ν Διογένους σοφισμάτων ('Comentaris sobre els sofismes de Diògenes').
Probablement és el mateix Procle que esmenta Procle Diàdoc, contemporani de Plutarc.

## Referències

* ↑ 3.Proclus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 533
# Procle de Laodicea

Procle de Laodicea, de vegades també Proculeu (llatí: Proclus, Proculeius) fill de Temison, fou hierofanta de Laodicea a Síria. A l'enciclopèdia bizantina Suides es mencionen quatre obres seves:
* Θεολογία (Teologia)
* Εἰστὴν παρ' ̔Ησιόδῳ τη̂ς Πανδώρας μυ̂θον (Sobre el mite de Pandora)
* Εἰς τὰ χρυσα̂ ἔπη
* Εἰς τὴν Νικομάχου εἰσαγωγὴν τη̂ς ἀριθμητικη̂ς

## Referències

* ↑ «Proclus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Puig de Sant Salvador

El Puig de Sant Salvador, també conegut com el Puig de la Mare de Déu de Sant Salvador, es troba al terme municipal de Felanitx a l'Illa de Mallorca i té una altura de 509m.

## El santuari

El Santuari de la Mare de Déu de Sant Salvador es troba al cim del puig del mateix nom i el seu origen es trobaria l'any 1348. En aquest any es construí la primera església dedicada a la passió de la imatge. Aquesta església fou reformada: el seu aspecte actual respon a les intervencions del segle xviii.

## Bibliografia

* «Puig de Sant Salvador». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* http://www.mallorcaweb.com/reportatges/monestirs-i-santuaris/santuari-de-sant-salvador/
* http://www.ajfelanitx.net/municipi/info/santsalvador/index.ct.html Arxivat 2013-06-14 a Wayback Machine.
# Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1951

Els onzens Premis Nacionals de Cinematografia concedits pel Sindicat Nacional de l'Espectacle corresponents a 1951 es van concedir el 30 de gener de 1952. Es va concedir únicament a les pel·lícules i no pas al director o als artistes, i es va distingir per la seva dotació econòmica. Es van repartir un total de 2.500.000 pessetes, repartits en un premi de 500.000 pessetes, un de 450.000 pessetes, un de 400.000 pessetes, un de 350.000 pessetes, un de 300.000 pessetes, un altre de 250.000 pessetes i tres de 100.000 pessetes. També es van concedir mencions especials per Alba de América i Parsifal.

## Guardonats de 1951

| Categoria | Premi | Pel·lícula premiada | Director |
| 1r. lloc | 500.000 pts | La señora de Fátima | Rafael Gil Álvarez |
| 2n lloc | 450.000 pts | Catalina de Inglaterra | Arturo Ruiz Castillo |
| 3r lloc | 400.000 pts | Surcos | José Antonio Nieves Conde |
| 4t lloc | 350.000 pts | Ronda española | Ladislao Vajda |
| 5è lloc | 300.000 pts | La corona negra | Luis Saslavsky |
| 6è lloc | 250.000 pts | Séptima página | Ladislao Vajda |
| 7è lloc | 100.000 pts | Cerca del cielo | Domingo Viladomat |
| 8è lloc | 100.000 pts | Luna de sangre | Francesc Rovira Beleta |
| 9è lloc | 100.000 pts | Cielo negro | Manuel Mur Oti |

## Referències

* ↑ Féliz Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-116
* ↑ Ayer fue fallado el concurso nacional de premios a la producción cinematográfica española, ABC, 30 de gener de 1952

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1951
* Fotogramas de Plata 1951