OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quartet Renaixement

El Quartet Renaixement (Barcelona, 4 de juliol del 1911 - 14 de juny del 1921) va ser una formació instrumental de música de cambra que marcà una època en la música barcelonina de començaments del segle xx. El formaren els músics Eduard Toldrà, violí, Josep Recasens, violí, Lluís Sánchez, viola, i Antoni Planàs, violoncel.

## Història

El Quartet inicia els assaigs durant el 1911, però no es presenta formalment fins al 21 de febrer de l'any següent, en un acte íntim a l'Orfeó Català. El 25 del mateix mes té lloc el seu primer concert al Palau de la Música Catalana, amb un programa amb obres de Haydn, Beethoven i César Franck. Ràpidament es fa un lloc en l'ambient musical de la ciutat com a únic conjunt fix i estable de música de cambra.
Després de donar trenta-vuit concerts en un any i mig, amb actuacions a Madrid i Saragossa, el 1913 la Junta de Ampliación de Estudios en beca els components perquè estudiin a París, Berlín (1914) i Viena. A París actuen a la Schola Cantorum i a la Sala Pleyel, amb la interpretació del Quartet de Ravel en presència del compositor. L'esclat de la Gran Guerra els fa abandonar França i establir-se novament a Barcelona. Aquell mateix any, el conjunt estrena el Quartet de do menor, de Toldrà, i dona concerts a Porto, Lleida, Reus, Valladolid, La Corunya, Burgos, Logronyo...
L'any 1916, entre altres actuacions, se significa pel concert inaugural de l'Associació Amics de la Música i les sis sessions dedicades als disset Quartets de Beethoven, interpretats a la Sala Mozart. A l'any següent, el Quartet Renaixement fa una trentena de concerts, de la que en destaca una sessió al Palau de la Música Catalana amb el Quintet de Florent Schmitt amb l'autor al piano. El 1918 es repeteix el cicle dels Quartets de Beethoven. El 1920 estrena el quartet de corda Vistes al mar, d'Eduard Toldrà.
Finalment, el 14 juny del 1921 té lloc al Palau la darrera actuació del Quartet, que es dissol perquè en Josep Recasens es trasllada a viure a França, i també possiblement perquè una certa indiferència de la societat catalana de l'època no fa el projecte prou viable.

## Components

* Eduard Toldrà i Soler, violí primer
* Josep Recasens (nascut a Vilanova i la Geltrú), violí segon
* Lluís Sánchez, viola
* Antoni Planàs i Marca, violoncel

## Referències

* ↑ «Programa de concert del 21 de juny de 1921 al Palau de la Música Catalana». Centre de Documentació de l'Orfeó Català, 21-06-1921. [Consulta: 12 juny 2016].

## Enllaços externs

* Breu història de la música espanyola de cambra en el segle XX Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Flumen

El Flumen és un riu de l'Aragó, afluent de l'Alcanadre. Neix a la comarca de la Foia d'Osca, a la Serra de Bonés, a uns 1.500 m d'altitud, i desemboca a l'Alcanadre prop d'Albalatillo després d'un recorregut d'entre 107 i 120,40 km segons les fonts. El seu principal afluent és l'Isuela.

## Referències

* ↑ Cuenca del río Flumen
# París-Roubaix 1948

La París-Roubaix 1948 fou la 46a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà el 4 d'abril de 1948 i fou guanyada pel belga Rik van Steenbergen, que s'imposà a l'esprint al seu company d'escapada en la meta de Roubaix.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Rik van Steenbergen | Mercier-Hutchinson | 5h 35' 31" |
| 2 | Emile Idée | Peugeot | m. t. |
| 3 | Georges Claes | Rochet-Dunlop | + 16" |
| 4 | Adolf Verschueren | Mercier-Hutchinson | m. t. |
| 5 | Fiorenzo Magni | Wilier-Triestina | m. t. |
| 6 | Gildo Monari | - | m. t. |
| 7 | Marcel Rijckaert | Mercier-Hutchinson | + 37" |
| 8 | Adolfo Leoni | Legnano | + 43" |
| 9 | André Mahé | Olympia | m. t. |
| 10 | Roger Gyselinck | Rochet-Dunlop | m. t. |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats de l'edició de 1948 a les-sports.info
* Resultats de l'edició de 1948 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a cyclebase.nl
# Tour de Ribas

El Tour de Ribas és una competició ciclista d'un sol dia que es fa a Ucraïna. Des del 2016 forma part del calendari de l'UCI Europa Tour. Ja se n'havien disputat algunes edicions en anys anteriors com a cursa per etapes.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1995 | Kirilo Pospeiev | Andrey Moskalev | Valery Makarian |
| 1996 | Valery Kobzarenko | Vadim Nanayenko | Valery Zayets |
| 1997 | Yuriy Metlushenko | Valery Kobzarenko | Valery Makarian |
| 1998 | Alexei Nakazny | Yuri Prokopenko | Alexei Khristanin |
| 1999 | Anatoliy Varvaruk | Volodomyr Starchyk | Pyotr Koshelenko |
| 2000 | No disputat | No disputat | No disputat |
| 2001 | Leonid Timchenko | Andriy Buchko | Andrei Petushkov |
| 2002 | Olexander Dykiy | Andriy Gladkyy | Andriy Pryshchepa |
| 2003 | Oleksandr Surutkovitx | Andriy Pryshchepa | Andriy Gladkyy |
| 2004 | Oleksandr Surutkovitx | Vitaliy Brichak | |
| 2005 | Oleksandr Surutkovitx | Andriy Kutalo | Yuriy Leontenko |
| 2006 | Andriy Gladkyy | Lyubomyr Polatayko | Oleksandr Klimenko |
| 2007 | Nicolas Gomenuk | Alexey Shepilov | Stanislav Volkov |
| 2008 | Vitaliy Kondrut | Ruslan Pidgornyy | Stanislav Volkov |
| 2009 | Dmytro Popov | Andrey Gorkusha | Roman Vyshnevsky |
| 2010 | Alexey Shmidt | Andriy Vasylyuk | Valery Kobzarenko |
| 2011 | Artem Tesler | Volodymyr Dyudya | Serhiy Grechyn |
| 2012 | No disputat | No disputat | No disputat |
| 2013 | Branislau Samoilau | Siarhei Papok | Roman Romanovich |
| 2014-2015 | No disputat | No disputat | No disputat |
| 2016 | Andrí Vassiliuk | Mikhailo Kononenko | Serhí Lahkuti |
| 2017 | Serhí Lahkuti | Andrí Vassiliuk | Elchin Asadov |
| 2018 | No disputat | No disputat | No disputat |
| 2019 | Onur Balkan | Vitaliy Buts | Matvey Nikitin |

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Tit Virgini Tricost Celiomontà (cònsol 448 aC)

Tit Virgini Tricost Celiomontà (llatí: Titus Verginius T. f. Tricostus Cæliomontanus) va ser un magistrat romà. Probablement era fill d'Espuri Virgini Tricost Celiomontà, que havia estat cònsol el 456 aC. Formava part de la família Tricost, una branca de la gens Virgínia. El nom Celiomontà prové del fet que la seva branca familiar tenia la mansió al turó anomenat Celi.
Va ser elegit cònsol de Roma l'any 448 aC, juntament amb Espuri Hermini Coritinesà, segons diuen Titus Livi i Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 532.
# Fondejador

* No s'ha de confondre amb Ancoratge (nàutica).
Un fondejador o ancoratge és el paratge d'un port, badia, riu, etc. en què per la qualitat, naturalesa i profunditat del fons, hi troben bona subjecció les àncores dels vaixells, i així hi poden quedar aquests resguardats de vents i temporals. En general i resumint, es denomina fondejador el lloc on està ancorada una embarcació. S'indica en les cartes i plànols hidrogràfics per l'abreviatura Fond°, o també pel signe d'una àncora inclinada, amb cep si l'ancoratge és per a vaixells grans i sense cep si és per a embarcacions menors. Les condicions que ha de reunir un bon ancoratge, són (si és possible):
* que en el seu fons hi agafin bé les àncores, és a dir, que no sigui de pedra ni massa dur, però sí consistent.
* que estigui protegit dels vents més freqüents o perillosos.
* que sigui fàcil d'entrar-hi els vaixells.
És difícil reunir totes aquestes condicions, ja que gairebé mai hi ha un paratge en què s'hi trobin totes a la vegada. Els rumbs donen les enfilacions necessàries per arribar als ancoratges dels ports des de les costes que abasten.

## Referències

* ↑ fondejador a Optimot
* ↑ ancoratge a Optimot
* ↑ Sleightholme, J. D.. Cómo Navegar a Vela. Principios básicos de la navegación de crucero (en castellà). Madrid: Hermann Blume, 1978, p. 60. ISBN 84-7214-076-8.
* ↑ Sleightholme, J.D.. Cómo Navegar a Vela. Principios básicos de la navegación de crucero (en castellà). Madrid: Hermann Blume, 1978, p. 122. ISBN 84-7214-076-8.

## Vegeu també

* Amarratge
* Àncora

## Bibliografia

* Nueva Enciclopedia Larousse. Editorial Planeta. Barcelona 1984. ISBN 84-320-4241-2
* Yates a vela y regatas. Nico Rode. Editorial Teide. Barcelona 1972
* Cómo funcionan las cosas de los barcos. Charlie Wing. Ediciones Tutor S.A. Madrid 2005. ISBN 84-7902-496-8
* Vocabulari marítim.JM. Martínez-Hidalgo i L. Carbonell. Editorial Noray, Barcelona 1998. ISBN 84-7486-105-5
# Paul de Kock

Paul de Kock (Passy-lès-Paris, el 21 de maig de 1793 - Romainville, el 29 d'agost de 1871) va ser un novel·lista i dramaturg francès. Fill d'un banquer holandès, Jean Conrad de Kock, que fou guillotinat sota la Revolució. Novel·lista popular, fecund i truculent. Pintor de gent vulgar de París. La seva fama a França i a l'estranger fou molt gran. Autor de gairebé dos centenars de drames i vodevils i de nombroses cançons.

## Obres

* L'Enfant de ma femme (1812)
* Gustave le mauvais sujet (1821)
* La Laitière de Montfermeil (1827)
* La Femme, le mari et l'amant (1829)
* Le Cocu (1832)
* Le barbier de Paris (1833)
* La Pucelle de Belleville (1834)
* La Bouquetière du château d'eau (1855)
* La fille aux trois jupons
* Madame Tapin
* Sans-cravate ou les commissionnaires (en dos toms)
# IntArtvenció

IntArtvenció és un esdeveniment dedicat a l'art de carrer que es realitza des del 2016 a Martorell (Baix Llobregat). Consisteix en una setmana durant la qual es duen a terme intervencions artístiques als carrers i espais públics de la vila, al mateix temps que es programen exposicions temporals i activitats com ara xerrades, taules rodones i activitats familiars a l'entorn de l'art urbà. L'organitza l'Ajuntament de Martorell a través de Museus de Martorell, amb la col·laboració d'entitats artístiques locals, com els Amics de l'Art de Martorell i els Artistes Plàstics de Martorell.

## Edicions

La primera edició es va dur a terme del 5 al 16 d'octubre de 2016, amb la participació de l'artista brasiler Muretz, que va fer intervencions al pati exterior del Museu Muxart i a les columnes sota el pont d'Anoia, i del pintor de pop art Antonio de Felipe, que va exposar la seva obra al Museu Muxart.
La segona edició tingué lloc del 22 al 25 de novembre de 2017, amb la presència, entre d'altres, d'Okuda San Miguel, que pintà un gran mural a la façana del Centre Cultural.
A la tercera edició, del 19 al 23 de novembre de 2018, hi van participar la martorellenca Mònica Dueñas, coneguda com a Mho, amb un mural gegant a la plaça 25 de Setembre; la lleidatana Mireia Serra, coneguda com a Lily Brick, amb el mural Happy childhood sobre el respecte als infants al carrer de la Unió; i el madrileny Sfhir.
A la quarta edició, del 12 al 20 de juny de 2021, hi van participar FeminisART, Mho Martorell i Toni Espinar.

## Referències

* ↑ «IntArtvenció». Ajuntament de Martorell.
* ↑ «L'artista urbà brasiler Muretz participa aquests dies al programa ‘IntARTvenció’». aMartorell, 13-10-2016.
* ↑ «Cultura: Comença el cicle ‘IntARTvenció’ a Martorell». La Premsa del Baix, 22-11-2017.
* ↑ «Mònica Dueñas recrea la fortalesa de les dones en una façana de la plaça 25 de Setembre». Ajuntament de Martorell, 21-11-2018.
* ↑ «Lily Brik pinta un mural sobre el respecte als infants al carrer de la Unió». Ajuntament de Martorell, 21-11-2018. Arxivat de l'original el 13 de maig 2023. [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «4a IntArtvenció». Baix Llobregat Turisme.
# Tit Virgini Tricost Celiomontà

Tit Virgini Tricost Celiomontà és el nom dels següents personatges:
# Ambleville (Charente)

Ambleville és una població i comuna francesa, en la regió de la Nova Aquitània, departament del Charente, en el districte de Cognac i cantó de Segonzac.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| - | - | - | - | - | - | - | 300 | 317 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 326 | 332 | 286 | 234 | 215 | 217 | 214 | 183 | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Enllaços externs

* Institut geogràfic nacional Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine. (francès)
* INSEE Arxivat 2007-10-10 a Wayback Machine. (francès)
# Província de Roma

La província de Roma és una antiga província de la regió del Laci dins d'Itàlia. L'1 de gener de 2015 va ser reemplaçada per la Ciutat metropolitana de Roma Capital. La seva capital era Roma.

## Referències

* ↑ Città metropolitane, province e unioni di comuni: cosa cambia, governo.it

## Enllaços externs

* Província de Roma Online Arxivat 2000-02-29 a Wayback Machine.
# Paul de Vos

Paul de Vos (Hulst, 1595 – Anvers, 1678) va ser un pintor barroc flamenc especialitzat en la pintura d'animals.

## Biografia

Nascut el 9 de desembre de 1595 a Hulst, prop d'Anvers, actualment a la província neerlandesa de Zelanda, com el seu germà major, Cornelis —que li anava a pintar les figures de les seves obres—, va estudiar amb un pintor poc conegut, David Remeeus, qui el 1611 es va convertir en el seu cunyat. En 1620 va ser admès com a mestre en la guilda o gremi de Sant Lluc.
Especialitzat en la pintura d'animals, principalment en monumentals caceres molt demandades per una clientela aristocràtica, el seu art apareix influït pel de Frans Snyders, casat amb la seva germana Margaretha, encara que s'anirà distanciant d'ell progressivament en adoptar una pinzellada més fluida amb la qual aconsegueix efectes atmosfèrics i infondre en les seves composicions major tensió dramàtica.
Segons era costum entre els pintors d'Anvers, De Vos va col·laborar freqüentment amb altres artistes, com Thomas Willeboirts Bosschaert, Jan van den Hoecke, Erasmus Quellinus II, Anton van Dyck i Jan Wildens, a més de pintar els animals i motius de cacera en algunes de les escenes mitològiques de Peter Paul Rubens i del seu taller, com la Diana caçadora del Museu del Prado. Entre els seus clients van destacar alguns dels grans col·leccionistes espanyols, com els marquesos de Leganés i del Carpio o el mateix rei Felip IV, de la col·lecció del qual procedeix l'important conjunt de pintures de Paul de Vós conservat actualment en el Museu del Prado.

## Referències

* ↑ Paul de Vos en Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie (RKD).
* ↑ J.J.P.P., Vos, Paul de, biografia a l'«Enciclopedia online» del Museo del Prado.
# Tracte corticoespinal

El tracte corticoespinal o via corticoespinal és un conjunt d'axons motors que viatgen des de l'escorça cerebral (on es troba la motoneurona superior) fins a les astes anteriors de la medul·la espinal (on fa contacte amb la motoneurona inferior). El tracte corticoespinal conté exclusivament axons motors. Prop del 90% dels axons es creuen en el bulb raquidi (en el punt conegut com a encreuament de les piràmides). Això explica per què els moviments d'un costat del cos són controlats pel costat oposat del cervell.
El tracte corticoespinal és un dels tractes piramidals, l'altre és el tracte corticobulbar.

## El tracte motor

El tracte corticoespinal s'origina en les neurones piramidals gegants (cèl·lules de Betz) de l'escorça motora. Els cossos neuronals en l'escorça motora envien els seus axons als nuclis motors dels nervis cranials principalment del costat contralateral dels peduncles cerebrals (tracte corticopeduncular), protuberància o pont de Varolio (tracte corticopontí), el bulb raquidi (tracte corticobulbar); no obstant això, la major part d'aquestes fibres s'estenen cap avall fins a la medul·la espinal (tracte corticoespinal). La majoria de les fibres corticoespinals (prop del 90%) es creuen cap al costat contralateral en el bulb raquidi (encreuament piramidal), mentre que algunes d'elles (10%) es creuen al seu nivell en la medul·la espinal.
Existeix una representació somatotòpica precisa de les diferents parts del cos en l'escorça motora primària, amb l'àrea del membre inferior localitzada en l'escorça medial (prop de la línia mitjana), i l'àrea de l'extremitat cefàlica localitzada en l'escorça lateral, en la convexitat de l'hemisferi cerebral (homuncle motor). L'àrea motora del braç i la mà és la major i ocupa la part precentral del gyrus, localitzada entre l'àrea del membre inferior i de la cara.
Els axons motors es mouen junts i viatgen a través de la substància blanca cerebral, i formen part de la cama posterior de la càpsula interna.
Les fibres motores continuen cap avall dins del tronc cerebral. El feix d'axons corticoespinals és visible com dues estructures en forma de columnes ("piràmides") en la cara ventral de la medul·la espinal -d'aquí ve el nom de via piramidal.

## Imatges addicionals

* Dissection of brain-stem. Lateral view.
* Superficial dissection of brain-stem. Ventral view.
* The motor tract.
* Diagram of the principal fasciculi of the spinal cord, from Gray's anatomy

## Vegeu també

* Còrtex cerebral
* Còrtex motor

## Referències

* ↑ corticoespinal a Optimot

## Per a saber-ne més

* Canavero S. Textbook of therapeutic cortical stimulation. New York: Nova Science, 2009

## Enllaços externs

* Motor Cortex Arxivat 2016-04-02 a Wayback Machine.
# Tapputi-Belatekallim

Tapputi o Tapputi-Belatekallim (Belatekallim és el títol que rep un superintendent d'un palau) és considerada de les dues primeres químiques de les quals els nom s'ha conservat. Es tracta d'una perfumista esmentada en una tauleta cuneïforme babilònica al voltant de 1200 aC. Va fer servir flors, oli i càlam juntament amb cyperus, mirra i bàlsam. Va afegir-hi aigua o altres dissolvents i després, destil·lant la solució, la va filtrar diverses vegades. És l'esment més antic en referència a un alambí.
També va ser encarregada del Palau Reial i va treballar amb una cercadora anomenada «…-ninu», manca la primera part del nom al document conservat.

## Destil·lació

Tapputi va desenvolupar mètodes propis de destil·lació de perfums: la recepta es va publicar al llibre Early Arabic Pharmacology: An Introduction Based on Ancient and Medieval Sources. No és d'estranyar que les primeres referències històriques d'aquest procés es deuen a les dones. La primera descripció precisa d'una destil·leria es deu a l'alquimista Zòsim de Panòpolis al S. IV aC.

## Referències

* ↑ Alic, Margaret. Hypatia's heritage, a history of women in science from antiquity through the nineteenth century. Boston, MA: Beacon Press, 1986, p. 22. Print.. ISBN 9780807067307.
* ↑ Gabriele Kass-Simon, Patricia Farnes, Deborah Nash. Women of science : righting the record. First Midland Book. Bloomington, Ind.: Indiana Univ. Press, 1999, p. 301. ISBN 9780253208132.
* 1 2 Levey, Martin. Early Arabic Pharmacology: An Introduction Based on Ancient and Medieval Sources. Philadelphia, PA: Brill Archive, 1973, p. 8-9. ISBN 978-9004037960 [Consulta: 6 desembre 2015].
* 1 2 Rayner-Canham, Marelene; Rayner-Canham, Geoffrey. Women in Chemistry: Their Changing Roles from Alchemical Times to the Mid-twentieth Century (en anglès). Philadelphia, PA: Chemical Heritage Foundation, 2001, p. 1-2. ISBN 0-941901-27-0 [Consulta: 6 desembre 2015].
* ↑ Simmonds, Charles, 1861-1922. Alcohol, its production, properties, chemistry, and industrial applications; with chapters on methyl alcohol, fusel oil, and spirituous beverages. Londres: Macmillan, 1919, p. 6.
* ↑ Berthelot, M. (Marcellin), 1827-1907. Collection des anciens alchimistes grecs. París: G.Steinheil, 1889 [Consulta: 6 desembre 2015].

## Bibliografia

* Rayner-Canham,, Marelene; Rayner-Canham, Geoffrey. Women in Chemistry: Their Changing Roles from Alchemical Times to the Mid-twentieth Century. Philadelphia, PA: Chemical Heritage Foundation, 2001. ISBN 0-941901-27-0 [Consulta: 6 desembre 2015].
# Institut de Física Corpuscular

L'Institut de Física Corpuscular (IFIC) és un centre d'investigació del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) i de la Universitat de València dedicat a la recerca experimental i teòrica de la física de partícules, la física nuclear, la cosmologia, la física d'astropartícules i la física mèdica.
Es troba localitzat al parc científic de la Universitat de València, a la ciutat de Burjassot.
Ocupà el quinzè lloc de 80 posicions al rànquing mundial Biblioranking fundamental physics del 2018 quant a aportació a la física fonamental, sent el primer centre de l'Estat Espanyol.

## Història

La tardor de 1950 el catredràtic Joaquin Català formà un grup a València d'estudi del nucli atòmic i de les partícules elementals mitjançant l'emulsió nuclear. Català havia treballat amb el premi Nobel de Física Cecil Frank Powell a Bristol (Anglaterra) el qual havia desenvolupat la tècnica per detectar partícules en els raigs còsmics.
Inicialment, aquest grup liderat pel professor Català, operava com una divisió local de l'Institut d'Òptica Daza de Valdés que també pertanyia al CSIC. Entre els científics que treballaven amb Català, emergí la figura de Fernando Senent, qui es convertiria en el successor de Català, dirigiria l'Institut i elaboraria la primera tesi a Espanya sobre partícules experimentals i física nuclear.
Als anys 60, l'Institut adoptaria el seu nom actual i les sigles IFIC, i és un dels Instituts experimentals de física més antics d'Espanya.

## Referències

* 1 2 3 «L'lnstitut de Física Corpuscular (IFIC)». Revista de Física, 1r semestre 1998. Arxivat de l'original el 2002-08-20. [Consulta: 16 setembre 2011].
* ↑ «El Instituto de Física Corpuscular es el primer centro español por impacto científico». Levante-EMV, 17-05-2018 [Consulta: 20 maig 2018].
* ↑ «València, bressol de la física de partícules en Espanya». Mètode. Arxivat de l'original el 2002-08-20. [Consulta: 16 setembre 2011].

## Enllaços externs

* Institut de Física Corpuscular (IFIC)
# Tekle Kidane

Tekle Kidane (Asmara, 30 d'agost de 1939) és un exfutbolista eritreu de la dècada de 1960.
Va ser jugador de Gageret Football Team (1954 a 1955) i Telecommunication Football Team (1956 a 1970). Fou internacional amb la selecció de futbol d'Etiòpia.

## Referències

* ↑ Fsehaye, Esseyas. «World Cup Trophy on its Way to Eritrea». Shabait.com, 30-10-2009. Arxivat de l'original el 18 de febrer 2020. [Consulta: 18 febrer 2020].
* ↑ Tekle Kidane a National-Football-Teams.com (anglès)
# Ambaixada romana (Macedònia, 169 aC)

El Llegat romà va enviar una ambaixada romana a Macedònia el 169 aC.
Les ambaixades estaven formades per un grup d'ambaixadors i tenien per missió portar missatges del Senat a estats estrangers. El seu nomenament era considerat un gran honor i només es concedia a homes il·lustres.
El senat romà va enviar al regne de Macedònia l'any 169 aC per inspeccionat l'estat dels afers, abans de la invasió del país per Emili Paul·le, estava formada per:
* Lluci Bebi
* Gneu Domici Aenobarb
* Aule Licini Nerva.

## Referències

* ↑ Livi 44, 18. (llatí)