OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# S'Arboçar de Coanegra

S'Arboçar de Coanegra és una possessió de Santa Maria del Camí (Mallorca) situada al raiguer de la Serra de Tramuntana. Compta amb cases construïdes en el segle xvii. Ha estat molt subdividida, sobretot amb Can Moragues, que té cases adjuntes a les de s'Arboçar. En el passat confrontava amb Marratxí a ses Basses i amb Alaró (ara Consell) a Mainou. En el límit nord tenia Son Torrella i Son Verdera. En el sud la Cavalleria de Santa Maria (on ara hi ha el nucli urbà), Terrades i Son Barca. Hi destaca el Molí de s'Arboçar, amb habitatge esbucat. El buit de la torre conserva l'escala de caragol i els escalons. Ja existia el 1789.
La possessió pertangué després de la conquesta de 1229 a Bernat de Santa Eugènia que l'establí a Marquet de Torrella i després a Berenguer Batle. El 1277 passà a Berenguer Tallaloca. El 1516 Jaume Desportell l'estableix a Bartomeu Jaume. El 1765 nasqué a s'Arboçar Bartomeu Jaume i Canyelles, prevere, erudit i investigador, doctor en teologia, fundador i director de la nova Reial Casa d'Expòsits i Paborde de la Seu de Mallorca.

## Notes

* ↑ Jaume, Francesc S'Arboçar de Coanegra. Santa Maria del Camí:1996
# Rokkasho

Rokkasho (六ヶ所村; Rokkasho-mura) és una vila del Japó situada a la prefectura d'Aomori.

## Referències

* ↑ «Aomori (Japan): Prefecture, Cities, Towns and Villages - Population Statistics, Charts and Map» (en anglès).
# Salvador Ferrandis i Luna

Salvador Ferrandis i Luna († València el 1954) fou un advocat i periodista valencià. Fou un dels dirigents de la Joventut Valencianista el 1908-1910 i el 1914 i també col·laborà a Pàtria Nova i La Correspondencia de Valencia.
Aprovà les oposicions d'advocat de l'estat i es traslladà a viure a Madrid, on va col·laborar amb la Dictadura de Primo de Rivera, es lligà al món de les finances i es casà amb la marquesa de Valverde, mentre que políticament es va adherir a Acción Española i s'enemistà amb el valencianisme polític. En esclatar la guerra civil espanyola va donar suport al sublevats, tot publicant el 1938 l'opuscle Valencia roja on defensa un regionalisme valencià aigualit que reivindicava com a franquistes figures valencianes com Sant Vicent Ferrer i Joan Lluís Vives. Després de la guerra, com a destacat membre del Movimiento Nacional, fou nomenat delegat nacional del Servicio del Patrimonio Histórico al País Valencià.

## Obres

* Valencia roja (1938)
* La hora de la economía (1939)
* Urbanismo (1951)

## Referències

* Santi Cortés Carreres València sota el règim franquista (1939-1951) Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1995 pp. 44-47
# Salvador Ferrer Serra

Salvador Ferrer Serra (Montevideo, 1912 - ibídem, 1963) fou un advocat i polític uruguaià pertanyent al Partit Nacional.
Es va graduar com a advocat per la Universitat de la República. Va ser diputat pel seu partit en tres ocasions: 1943, 1947 i 1951. El 1955 ingressa al Senat; va ser el segon vicepresident del cos el 1958.
En les eleccions de 1958 va encapçalar una llista de candidats al Consell Nacional de Govern de l'Uruguai, per la Unió Blanca Democràtica, sense resultar electe. Va ser ministre d'Hisenda durant el primer any del segon col·legiat del Partit Nacional (1963).

## Referències

* ↑ (castellà) Nomenclatura de Montevideo, pàgina 1123 Arxivat 2009-04-08 a Wayback Machine.
# Salvador Ferrer (organista)

Salvador Ferrer (1700 - 1768) fou organista de l'església parroquial de Canet de Mar entre 1717 i 1768.
Es conserva un document que acredita que Salvador Ferrer va ser admès a l'església de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar per substituir Miquel Oller. Salvador Ferrer va regir el magisteri de l'orgue fins al seu traspàs, esdevingut el 27 de setembre de 1768. En el termini d’un mes, el 27 d'octubre de 1768, el rector i els regidors de la vila, després “de tingut relació dels examina-/dors que lo dit Llorens Ferrer y Clausell clergue de dª / vila era subgecte habil en tocar lo orga y acompa-/nyar la capella de cant”, van elegir i admetre l'esmentat Llorens Ferrer i Clausell com a nou organista de la parroquial.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria. «L’orgue i els organistes». A: Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 2: El fons musical de l'Església Parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 2009, p. 21-22, 27 [Consulta: 29 desembre 2020].
# Sant Andreu d'Òrrius

Sant Andreu d'Òrrius és l'església parroquial d'Òrrius (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Església

L'església parroquial de Sant Andreu d'Òrrius està col·locada sobre una massís rocós. L'actual edifici, fet damunt un d'anterior, és una construcció del segle xvi, amb estil gòtic tardà. Consta d'una sola nau i capelles adossades, engloba una petita capella, ara baptisteri de l'època romànica coberta per una volta apuntada. A la façana principal es troba un portal d'entrada amb unes columnes que la flaquegen i a sobre un frontó d'estil clàssic. A sobre hi ha un ull de bou. Un dels carreus d'un contrafort té una inscripció gravada que diu Plasa de la Constitucion que dona de cara a la plaça principal d'Òrrius anomenada de la Constitució.

## Casa rectoral

La casa rectoral és un edifici de planta quadrada format per una planta baixa i pis. La coberta és a dues aigües. Està enganxada a l'església parroquial de Sant Andreu d'Òrrius. A la planta baixa hi ha un portal d'entrada rodó i dues finestres a cada costat amb llinda recta, a sobre del portal hi ha un balcó i dues finestres. Ha sofert transformacions però encara es poden veure restes del seu origen.

## Història

L'església parroquial de Sant Andreu és esmentada el 1023 i des del segle xiv figura com a sufragània de la parròquia de Sant Julià d'Argentona, fins que s'independitzà el 1579. Des del punt de la jurisdicció civil, hi tingueren drets, almenys des del segle xiv, els senyors del castell de Burriac, però posteriorment Pere el Cerimoniós concedí al senyor de la Roca del Vallès la jurisdicció total sobre Òrrius i depengué del municipi de la Roca del Vallès, fins a mitjan segle xix.

## Referències

* 1 2 «Església parroquial de Sant Andreu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2012].
* ↑ «Casa rectoral». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2012].
* ↑ "La Generalitat triga 20 anys a retribuir la troballa d'un tresor" ["El Periódico", Barcelona, 05/06/2001, quan la parròquia cobra nou milions per entregar un tresor de monedes]
# Sant Salvador de Sallent

Sant Salvador de Sallent és una església de Coll de Nargó (Alt Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici religiós d'una nau. L'absis és rectangular i entre aques cos i la nau hi ha un cos més elevat, que sobresurt també en planta, i que és cobert exteriorment a doble vessant, seguint el mateix eix de les teulades de la nau i de l'absis, cobert tot amb lloses de llicorella.
D'origen antic, possiblement romànic, avui és desfigurada per diversos cossos adossats.

## Referències

* 1 2 «Sant Salvador de Sallent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Sant Salvador de Serrallops

Sant Salvador de Serrallops o Serradellops és una església que es troba en un punt elevat que domina la Plana de Vic. És una obra inventariada.

## Descripció

En un punt elevat que domina la Plana de Vic, s'alça l'església de Sant Salvador de Serrallops o Serradellops, voltada d'algunes cases. Originàriament,al segle xi, era un petit edifici d'una sola nau coberta amb volta de canó amb absis semicircular a llevant, cobert amb volta de quart d'esfera i amb una finestra d'una sola esqueixada. Es va modificar al segle següent (XII) amb l'obertura d'un arcosoli al mur de migjorn i la construcció del mur exterior que suporta el campanar d'espadanya de dos ulls. Posteriorment, al segle xiii, la nau fou allargada pel cantó de ponent, amb una altra nau més ampla també coberta amb volta. La porta, al mur de migdia, és un portal adovellat del segle xvi. L'any 1787, l'interior fou arrebossat amb una decoració barroca
A principis del segle XX s'avança el mur de ponent dos metres a dins de la nau degut al deficient estat del mur originari. El parament dels murs és de carreuons irregulars, simplement escairats, i reomplerts amb rajoles.
La pica d'aigua beneita està treballada en pedra sorrenca, i actualment està molt deteriorada. El seu aspecte és semblant al d'una columna amb base i capitell. Amida 90 cm d'alçada, i presenta un diàmetre d'obertura de 27 cm. el cos de la pica presenta senyals evidents de què fou treballada amb relleu per la part exterior, encara que avui és totalment inidentificable. El peu és un cos cilíndric que també presenta restes d'un possible treball en relleu.

## Història

Dins l'antic terme del castell d'Oristà, en el lloc de Serrallops, l'església de Sant Salvador està documentada per primera vegada el 1065, quan el bisbe de Vic, Guillem de Balsareny, donà a Albert i a Guerau un mas situat al terme del castell d'Oristà, a la parròquia de Sant Salvador de Serrallops, al Soler.
Encara que consti que tenia funcions parroquials, Sant Salvador fou sufragània de Santa Maria d'Olost, ja que no consta en les llistes parroquials anteriors al 1154, ni a les posteriors. La seva situació com a sufragània consta a partir del 1687, amb la visita del bisbe Antoni Pascual. El 1878 fou unida a la parròquia de Sant Jaume i Sant Cugat d'Alboquers. L'església que sols conserva les funcions parroquials de cementiri per als membres de la família del Mas Sant Salvador, és cuidada pels propietaris del mas i manté el culte encara que s'utilitzi en poques ocasions.
La pica d'aigua beneita, segons els propietaris de la capella, va estar colgada durant molts anys vora l'entrada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Sarri i Vilageliu, Jordi; Pladevall i Font, Antoni; Benet i Clarà, Albert; Vigué i Viñas, Jordi. «Sant Salvador de Serradellops». A: Osona II. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1986, p. 448-449 (Catalunya Romànica, III). ISBN 84-8519-477-2.
# Rumba flamenca

La rumba flamenca té els seus orígens en el mateix flamenc, de la qual originàriament n'era un simple «pal» o subestil més (com les bulerías, soleares, etc.), que com en el cas de les sevillanes, acabarà tenint una eminent entitat pròpia.
Aquest "pal" s'enriquirà posteriorment amb algunes influències cubanes posteriors, degut sens dubte a l'intens contacte comercial marítim dels ports de Sevilla i Cadis amb l'illa antillana. A diferència de la rumba cubana (originada a partir del guaguancó), les pinzellades antillanes de la rumba flamenca (i també la catalana), provenen del vell so afrocaribeny de la guaracha.

## Cos, present i futur

Les influències caribenyes alegren, més encara, la tradició flamenca més festiva, evolucionant-la en un aire més suau i assequible, i fent-la així una de les reines indiscutibles de les músiques populars pròpies d'Espanya.
Aquest gradual pòsit d'influències, tan variades com reeixides, han trencat fins i tot les velles fronteres geogràfiques que la localitzaven bàsicament al sud peninsular i, com a màxim, al caldo sonor dels festejos de barri d'algunes grans conurbacions de tot el país (Barcelona, Madrid, València).

## Rumba-pop

Així amb tot, a més del nucli dur caló, cada vegada cultiven la rumba també més paios, alguns d'ells tan famosos com Kiko Veneno. I inclús algunes estrelles del pop-rock ibèric més consagrat també hi han flirtejat en algunes cançons (El Último de la Fila, Mecano).
# Róssoix

«Róssoix» té aquests significats:
* Róssoix (Vorónej), ciutat de l'óblast de Vorónej, a Rússia
* Róssoix (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Roncoferraro

Roncoferraro és un municipi situat al territori de la província de Màntua, a la regió de la Llombardia, (Itàlia).
Roncoferraro limita amb els municipis de Bagnolo San Vito, Bigarello, Castel d'Ario, Mantova, San Giorgio di Mantova, Sustinente i Villimpenta.
Pertanyen al municipi les frazioni de Barbasso, Barbassolo, Cadè, Casale, Castelletto Borgo, Garolda, Governolo, Nosedole, i Villa Garibaldi

## Galeria

* Localització de Roncoferraro a la província de Màntua

## Referències

* ↑ Comune di Roncoferraro- Statuto.
# Roncà

Roncà és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 80 quilòmetres a l'oest de Venècia i a uns 25 quilòmetres a l'est de Verona.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 3.772 habitants.
Roncà limita amb els següents municipis: Arzignano, Chiampo, Gambellara, Montebello Vicentino, Montecchia di Crosara, Montorso Vicentino i San Giovanni Ilarione.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 14 agost 2020].
# Eumac de Neàpolis

Eumac de Neàpolis (en llatí Eumachus, en grec antic Εύμαχος) fou un escriptor grec nascut a Neàpolis esmentat per Ateneu de Naucratis, que diu que va escriure una obra titulada Ἰσγοπίαι τῶν περὶ Ἀννιβαν. Probablement és el mateix Eumac que va escriure l'obra Περιήγησις de la que Flegó en va conservar un fragment.

## Referències

* ↑ 2.Eumachus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 87
# Mina Keshav Kamal

Meena Keshwar Kamal (Pashto / Persa: مینا کشور کمال), generalment coneguda com a Meena, (27 de febrer de 1956 - 4 febrer de 1987) va ser una feminista afganesa i activista dels drets de la dona. Va fundar l'Associació Revolucionària de les Dones de l'Afganistan (RAWA) el 1977, un grup organitzat per tal de promoure la igualtat i educació per a la dona.

## Biografia

El 1979, va protestar obertament contra el que deia govern titella rus que controlava Afganistan, i va organitzar reunions en escoles per mobilitzar suports contra aquest govern. El 1981, va llançar la revista feminista bilingüe, Payam Zan (Missatge de les Dones). A més, va fundar les Escoles Watan per ajudar els nens i mares refugiats, brindant hospitalització i capacitació en habilitats pràctiques.
A finals de 1981, a invitació del Govern Francès, Meena va representar el moviment de resistència afganès al Congrés del Partit Socialista Francès. La delegació Soviètica, liderada per Boris Ponamaryev, va sortir del recinte avergonyida en veure l'aclamació dels participants quan Meena va aixecar la mà amb el símbol de la victòria.
Meena va ser assassinada a Quetta, Pakistan el 4 de febrer de 1987. Els informes varien pel que fa a la identitat dels assassins però s'afirma que van ser agents del Khader, la policia secreta de l'Afganistan, o el líder mujahidí fonamentalista Gulbuddin Hekmatyar.
Kamal estava casada amb el líder de l'Organització per l'Alliberament Afganesa, Faiz Ahmad, assassinat per agents de Hekmatyar el 12 de novembre de 1986. Meena té tres fills amb parador desconegut.
En una edició especial del 13 de novembre de 2006, la revista Time Magazine, va incloure Meena entre els "60 Herois Asiàtics" i va declarar: "Tot i haver tingut només 30 anys en morir, Meena ja havia sembrat la llavor d'un moviment pels drets de la dona afganesa, basat en el poder del coneixement ".
RAWA diu sobre ella: "Meena va donar 12 anys de la seva curta però brillant vida per lluitar per la seva terra i la seva gent. Tenia la certesa que tot i la foscor de l'analfabetisme, la ignorància del fonamentalisme, la corrupció i la decadència de traïdors impostos a les nostres dones sota el nom de llibertat i igualtat, finalment aquesta meitat de la població despertarà i creuarà el camí cap a la llibertat, democràcia i drets de la dona. L'enemic tenia raó al tremolar de por davant l'amor i respecte que Meena creava en els cors del nostre poble. Sabien que tots els enemics de la llibertat, la democràcia i la dona es calcinarien en el foc de la seva lluita ".

## Referències

* ↑ Price, Susannah «Afghan activist's killers hanged». BBC, 07-05-2002 [Consulta: 6 desembre 2016].
* ↑ Baker, Aryn «Meena». Time, 19-02-2007 [Consulta: 6 desembre 2016].

## Vegeu també

* Llista de feministes musulmanes
# Caroline (cràter)

Caroline és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 18 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim francès, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Caroline». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Alexandre (nom)

Alexandre és un nom masculí utilitzat com a nom de bateig a partir del Renaixement. Aquest nom, portat per nombrosos sants, té el seu origen en el grec antic: Αλέξανδρος (Alexandros) significa «el que rebutja el guerrer (l'enemic)» o més generalment "protector dels homes". Esdevingut cèlebre gràcies a Alexandre el Gran, ha estat transcrit en egipci:
Alexandre en jeroglífic :
Com d'altres noms, Alexandre ha esdevingut també un patronímic i és igualment utilitzat en noms compostos (Pere Alexandre, Francesc Alexandre...).

## Variants
### Diminutius

    Àlex, Sandre, Sandra, Sandro.

### Femenins

    Alexandra, Aleixandra, Alexandrina, Aleixandrina, Alexis, Alèxia.

### Masculins

    Alexis, Aleix, Aleixandre.

## Vegeu també

* Vers alexandrí, vers de dotze síl·labes

## Notes i referències

* ↑ nom femení a certs països anglòfons
# Campionat del Món de motocròs 1959

La temporada de 1959 del Campionat del Món de motocròs fou la 3a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava d'11 Grans Premis, celebrats entre el 12 d'abril i el 23 d'agost.
A partir d'aquell any, l'antiga Coup d'Europe de motocròs en la categoria de 250cc passà a anomenar-se Campionat d'Europa ("European Championship").

## Sistema de puntuació

Barem de puntuació de 1952 a 1969:
| Posició123456 Punts864321 | Resultats que computen 1/2 + 1 dels GP (cal acabar-hi les 2 mànegues) |

## 500 cc
### Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Sten Lundin | Monark | 44 net/54 brut |
| 2 | Bill Nilsson | Crescent-AJS 7R | 36 |
| 3 | Dave Curtis | Matchless | 34 |
| 4 | Broer Dirkx | BSA | 27 |
| 5 | Leslie Archer | Norton ACT | 23 |
| 6 | Jeff Smith | BSA | 21 |
| 7 | Don Rickman | Triumph-Métisse | 12 |
| 8 | Lars Gustavsson | Monark | 12 |
| 9 | René Baeten | AJS 7R special | 9 |
| 10 | Derek Rickman | Triumph-Métisse | 6 |

## I Campionat d'Europa 250 cc
### Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Rolf Tibblin | Husqvarna | 51 |
| 2 | Brian Stonebridge | Greeves | 40 |
| 3 | Jaromir Cizek | Jawa | 34 |
| 4 | Jaroslav Kmoch | Jawa | 29 |
| 5 | Stig Rickardsson | Husqvarna | 23 |
| 6 | Frantisek Ron | Jawa | 22 net/23 brut |
| 7 | Lennart Dahlén | Husqvarna | 22 net/23 brut |
| 8 | Miloslav Soucek | ESO | 13 |
| 9 | Torsten Hallman | Husqvarna | 9 |
| 10 | Dave Bickers | Greeves | 9 |
| 11 | Willy Oesterle | Maico | 8 |
| 11 | Fritz Betzelbacher | Maico | 8 |

## Resum: Podi final 1959

| | 500 cc | 500 cc | 250 cc | 250 cc |
| Campió | Sten Lundin | Monark | Rolf Tibblin | Husqvarna |
| Subcampió | Bill Nilsson | Crescent | Brian Stonebridge | Greeves |
| Tercer | Dave Curtis | Matchless | Jaromir Cizek | Jawa |

## Referències

* «Palmares du Mondial Mx 3» (en francès). memotocross.fr, 2012. [Consulta: 4 gener 2013].
* «Palmares du Mondial Mx 1» (en francès). memotocross.fr, 2012. [Consulta: 4 gener 2013].
* «MX and enduro in the 50's» (en anglès). mxbikes.com. Arxivat de l'original el 24 de novembre 2006. [Consulta: 20 febrer 2011].
# Canal del Nord (Illes Britàniques)

* Aquest article tracta sobre el canal entre Irlanda del Nord i Escòcia. Vegeu-ne altres significats a «Canal del Nord».
El canal del Nord (en gaèlic irlandès: Sruth na Maoile), de vegades també conegut com a estrets de Moyle o mar de Moyle (Straits of Moyle o Sea of Moyle) és l'estret de mar que separa la part oriental d'Irlanda del Nord de la part sud-oest d'Escòcia i que connecta el mar d'Irlanda amb l'oceà Atlàntic.
La part més profunda s'anomena dic de Beaufort (Beaufort's Dyke). El canal és travessat per un gran nombre de serveis de transbordadors (ferris). El 1953 va ser l'escenari d'un greu desastre marítim, l'enfonsament del transbordador Princess Victòria.
Els líders polítics unionistes d'Irlanda del Nord han pressionat durant dècades el govern britànic perquè es construeixi un túnel ferroviari sota el canal del Nord, per integrar millor Irlanda del Nord al Regne Unit. L'agost de 2007 el Centre d'Estudis per creuar les fronteres (Centre for Cross-Border Studies) va proposar la construcció d'un llarg enllaç ferroviari de 34 km, pont o túnel, estimant que podria costar aproximadament 3.500 milions de lliures.

## Història

Les aigües del canal eren una de les zones favorites de cacera dels corsaris que turmentaven la marina mercant britànica, que els va haver de combatre fins al segle xix. El 1778, durant la Guerra d'Independència dels Estats Units també va ser el lloc d'un duel naval entre el capità americà John Paul Jones (1747-1792), al comandament de l'USS Ranger, i la Royal Navy de Francis Drake.

## Delimitació

La màxima autoritat internacional en matèria de delimitació de mars, l'Organització Hidrogràfica Internacional (International Hydrographic Organization, IHO), considera el canal del Nord part de «mars interiors de la costa oest d'Escòcia» (Inner Seas of the West Coast of Scotland) al qual, a la seva publicació de referència mundial, «Limits of oceans and seas» (Límits d'oceans i mars, 3a edició de 1953), assigna el nombre d'identificació 18.

## Vegeu també

* Estrets de Moyle
* Canal de Sant Jordi

## Referències

* ↑ Bridge to Northern Ireland mooted, BBC News Scotland, 22 d'agost de 2007.
# Garfield (desambiguació)

«Garfield» té aquests significats:
# Roure Gros del Bosc

El Roure Gros del Bosc és un arbre monumental en el punt de trobada dels termes municipals de Castellcir i Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
Està situat a prop de l'extrem nord del terme de Sant Quirze Safaja, a l'oriental del de Castellcir. És a prop i al nord-est de la masia del Bosc, a la dreta del torrent de Bernils.

## Referències

* ↑ Cingles de Bertí i de Gallifa [Document cartogràfic]: Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra: mapa topográfico excursionista: topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas por el equipo técnico de editorial Alpina / cartografía: A. Bescós; cartografía complementaria y res.tecn. X. Coll. Granollers: Editorial Alpina, 1986. ISBN 84-7011-033-0

## Enllaços externs

* El Roure Gros del Bosc a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; el topònim no surt en el mapa
# Eulímene

Eulímene (en grec antic Εὐλιμένη) va ser segons la mitologia grega, una de les cinquanta Nereides, filla de Nereu, un déu marí fill de Pontos, i de Doris, una nimfa filla d'Oceà i de Tetis.
La citen Hesíode i Apol·lodor, en les llistes que donen de les nereides. Apol·lodor diu que Eulímene és la nereida del bon port, del lloc on les naus troben un excel·lent refugi.

## Referències

* ↑ Hesíode. Teogonia, 249
* ↑ Apol·lodor. Βιβλιοθήκη, I, 2, 7
# Menjagrà de carpó castany

El menjagrà de carpó castany (Sporophila torqueola) és una petita espècie d'ocell canora pertanyent a la família Thraupidae.

## Hàbitat i distribució

Habita zones arbustives, boscos clars, matolls, terres de conreu i sabanes de Mèxic occidental des del centre de Sinaloa i oest de Durango, cap al sud, a través de Nayarit, Jalisco, Colima, Guanajuato, Michoacán, Guerrero, Morelos i oest de Puebla fins Oaxaca.

## Referències

* ↑ «Menjagrà de carpó castany». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)