OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thomas Nagel

Thomas Nagel (nascut el 1937 a Belgrad) és un filòsof famós per les seves teories ètiques i sobre la ment, la majoria formulades des de la Universitat Harvard, on treballa i investiga. Nagel afirma que la ciència ja ha provat que no existeix una sola veritat, ni tan sols un únic món, ja que la percepció sempre és individual, malgrat les ànsies de tota persona d'arribar a una cosmovisió coherent i objectiva. La ment i les seves facultats no poden, doncs, explicar-se des d'un de vista físic, ja que s'ha de tenir en compte aquesta subjectivitat, i és la consciència d'un mateix el que distingeix l'ésser humà d'altres animals, una consciència que és incomunicable com a tal. Això no vol dir que no es pugui arribar a un acord de conducta o de comprensió de l'altre, ja que la raó busca allò comú i justifica els actes, donant un fi al desig que permeti la vida social. Els estats han de tendir a garantir aquest bé comú, encara que la justícia universal pugui ser inassolible, perquè és l'entitat que garanteix la igualtat entre els individus: si tothom es defineix per allò que creu que és i es fonamenta la convivència en unes normes racionals acceptades per la comunitat, l'estat ha d'assegurar que ningú pugui trencar el consens bàsic o imposar la seva existència per damunt de les altres, perquè objectivament no hi ha cap vida amb més valor que una altra. Reivindica el discurs de la ironia per a mostrar l'absurd de pretendre el contrari.

## Referències

* ↑ Johnson, Edward; Baggini, Julian (ed.); Stangroom, Jeremy (ed.). «Thomas Nagel (1937-)». A: Great Thinkers (A-Z). Bloomsbury Publishing, 1 de març de 2004, p. 167–169. ISBN 978-1-4411-4487-4 [Consulta: 26 novembre 2017].
# Miquel Noguer i Planas

Miquel Noguer i Planas (Mieres, 20 d'agost de 1963) és un polític català, alcalde de Mieres de 1991 a 2006, alcalde de Banyoles des del 2007 i President de la Diputació de Girona des de 2018. És associat a Junts per Catalunya.

## Biografia

Noguer, nascut a Mieres el 20 d'agost de 1963, en va ser alcalde del 1991 al 2006. El 1993 es va casar i es va establir a Banyoles. Va ser àrbitre de clubs de futbol comarcals i de segona divisió B fins a la temporada 1999-2000. A més, va ser president del Consell Comarcal de la Garrotxa del 1998 al 2006. Del 2001 al 2006 va ser el president del Consell d'Iniciatives Locals per al Medi Ambient (CILMA).
En les eleccions municipals de 2007 va ser elegit alcalde de Banyoles i reelegit l'any 2011, 2015 i 2019. Des de 2011 governa amb majoria absoluta.
Des de l'any 2003 és membre del Consell d'Administració de Criteria CaixaCorp. Va ser conseller de la Caixa de 2005 a 2013, fins que la nova llei de caixes va establir la incompatibilitat entre exercir un càrrec polític electe i estar als òrgans de govern de les entitats financeres.
Va ser vicepresident de la Diputació de Girona des del 2011 fins al 2018, moment en què va esdevenir president.
El maig de 2023 fou rebut en audiència privada pel Papa Francesc al Vaticà, en motiu dels 200 anys de la Diputació de Girona.
A les eleccions municipals de 2023 va obtenir de nou una majoria absoluta a Banyoles.

## Referències

* ↑ Sala, Ariadna «Miquel Noguer anuncia que s'integrarà al partit de Puigdemont». Diari de Girona [Consulta: 15 desembre 2020].
* ↑ Garcia-Arbós, Salvador «El col·legiat Noguer Planas». El Punt, pàg. 12. «Miquel Noguer de petit ja volia ser àrbitre.»
* ↑ «Miquel Noguer serà el nou alcalde amb el suport del PSC». www.banyoles.cat, 09-06-2007. Arxivat de l'original el 2007-07-07. [Consulta: 30 gener 2011].
* ↑ Tedó, Xavi. «D'àrbitre a ser alcalde de dos pobles», 14-05-2023. [Consulta: 15 maig 2023].
* ↑ «El garrotxí Miquel Noguer és el nou president de la Diputació de Girona » Ràdio Olot». [Consulta: 15 maig 2023].
* ↑ Font, Marc «La Caixa va pagar més de 3,3 milions d'euros a dotze càrrecs polítics en actiu entre 2005 i 2013». Directe.cat. Arxivat de l'original el 2014-12-04 [Consulta: 29 gener 2015].
* ↑ «Diputació de Girona - Miquel Noguer i Planas». Arxivat de l'original el 2020-10-13. [Consulta: 15 maig 2023].
* ↑ Girona, Diputació de. «El president de la Diputació de Girona, Miquel Noguer, rebut en audiència privada pel Papa Francesc al Vaticà». [Consulta: 15 maig 2023].
* ↑ 324cat. «Miquel Noguer tornarà a ser alcalde de Banyoles amb majoria absoluta», 28-05-2023. [Consulta: 22 juny 2023].

## Enllaços externs

* «Miguel Noguer Planas», fitxa a Bloomberg.com
# Protectorat dels Districtes del Níger

El Protectorat dels Districtes del Níger fou un protectorat britànic proclamar pel govern de Sa Majestat el 5 de juny de 1885 sobre la zona del riu Níger i la part occidental del seu Delta, nominalment entre el límit oriental de la colònia de Lagos i el Rio del Rey a l'est (prop de Yola).
A la zona del Níger operaven diverses companyies privades, no totes britàniques. Una companyia privada creada el 1882, la Companyia Nacional Africana (successora de facto de la Companyia Unida Africana) va aconseguir el 1883 mantenir 30 factories de comerç al llarg del riu i arruïnar a la seva competència al preu de dos anys guerra comercial: per l'octubre de 1884 les tres competidores principals (dues companyies franceses -Associació Africana Equatorial Francesa i Companyia del Senegal— i un altre de britànica —La Companyia de Comerç de Liverpool i Manchester)- van haver de vendre els seus interessos en la regió i l'informe anual de la Companyia Nacional Africana (NAC) de 1885 era clar "s'havia quedat sola i sense oposició comercial a la regió del Níger–Benué. La seva capital era Lokoja just a la confluència dels rius Níger i Benue.
Aquest monopoli va permetre a Gran Bretanya resistir les crides franceses i alemanyes per la internacionalització del comerç al riu Níger durant les negociacions del 1884–1885 a la Conferència de Berlín sobre la colonització africana. La NAC va aconseguir incloure la regió del Níger i les seves pròpies operacions dins de l'esfera britànica d'interessos. Les promeses de la NAC i dels diplomàtics britànics sobre que el lliure comerç (o, en qualsevol cas, aranzel no discriminatori) seria respectat en el seu territori foren paper mullat; la NAC amb més de 400 tractats amb dirigents locals (més de 360 al nord), va obligar els nadius a comerciar només amb o a través dels agents de l'empresa. Les llicències i els forts aranzels van eliminar la competència d'empreses a l'àrea. Els termes d'aquests contractes privats van ser elevats a tractats generals pels cònsols britànics, els propis tractats dels quals expressament s'hi va incorporar. De manera semblant, quan el rei Jaja d'Opobo va organitzar la seva xarxa de comerç pròpia i fins i tot va començar a enviar els seus propis carregaments d'oli de palma a Gran Bretanya, va ser portat a un vaixells britànic i embarcat a l'exili a St. Vincent sota càrrecs de "trencar tractats i obstruir el comerç". Llavors una extensa carta de privilegis fou concedida a la companyia (10 de juliol de 1886) la qual esdevingué The Royal Niger Company Chartered and Limited (normalment escurçat a Companyia Reial del Níger). El territori sota el seu domini va passar a anomenar-se Protectorat del Delta del Riu Níger.

## Referències

* Government Publications relating to Nigeria 1862- 1960, per Dr. D.C. Dorward
# Resolució 80 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 80 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 14 de març de 1950, havent rebut els informes de la Comissió de les Nacions Unides per a l'Índia i Pakistan, així com un informe del general Andrew McNaughton, el Consell va felicitar a l'Índia i el Pakistan pel seu compliment de l'alto el foc i per la desmilitarització de Jammu i Caixmir i l'acord sobre el proper administrador del futur plebiscit, Chester W. Nimitz. El Consell va nomenar un Representant de les Nacions Unides per ajudar en els preparatius i la implementació del programa de desmilitarització, per assessorar els governs de l'Índia i el Pakistan, així com els del Consell, per exercir tot el poder i les responsabilitats de la Comissió de les Nacions Unides per l'Índia i el Pakistan, per tal que l'administrador del plebiscit assumeixi totes les funcions que se li assignin en la fase adequada de desmilitarització i que informi al Consell, segons consideri necessari.
La Resolució va demanar als dos governs que prenguessin totes les precaucions necessàries per garantir que continués l'alto el foc, va agrair als membres de la Comissió de les Nacions Unides per l'Índia i el Pakistan, així com al general A.G.L. McNaughton i va acceptar que la Comissió de les Nacions Unides per a l'Índia i Pakistan es cancel·laria un mes després que ambdues parts informessin al Representant de les Nacions Unides de la seva acceptació de la transferència de les competències i responsabilitats de la Comissió de les Nacions Unides.
La resolució es va aprovar amb vuit vots a favor; Índia i Iugoslàvia es van abstenir, i la Unió Soviètica estava absent quan es va produir la votació.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1946 - 1953)
* Conflicte del Caixmir

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Caça de balenes a Islàndia

La pràctica de la caça de balenes a Islàndia no apareix a les sagues, però sembla remuntar-se al segle xii. Pot ser que en un primer moment s'haguessin explotat els cadàvers de cetacis encallats, per passar seguidament a la caça des d'embarcacions amb l'ajuda d'arpons, en la qual es deixava que l'animal mort flotés cap a la costa, on se n'extreia la carn. La relació entre els islandesos i aquesta caça es reflecteix particularment en la paraula islandesa hvalreki, que significa alhora 'balena encallada' i 'regal caigut del cel'. Els cetacis començaren a ser estudiats per autors interessats per la natura, com ara Jón Guðmundsson, a partir del segle xiii.
La caça comercial islandesa moderna fou introduïda al segle xix per empreses estrangeres, amb noves tècniques de caça seguides per mètodes industrials, que ràpidament conduïren a la sobreexplotació dels cetacis i el declivi de les seves poblacions. La comunitat internacional en prengué consciència al segle xx i adoptà diversos dispositius internacionals per a la protecció dels cetacis, incloent-hi la creació de la Comissió Balenera Internacional (CBI). La caça comercial continua a Islàndia, tot i que aviat podria arribar a la seva fi.
Islàndia va decretar el juny del 2023 una suspensió temporal en base a un informe sobre el benestar animal, atès que el temps en què podia trigar en morir l'animal es calculava en 2 hores. A partir de setembre es va aixecar aquesta suspensió, a l'espera de les possibles reformes legals que requeriria la prohibició de la pràctica. En la coalició de govern d'aquell moment, el partit Moviment Esquerra-Verd de la ministra d’Alimentació, Pesca i Agricultura, Svandis Svavarsdottir, era favorable a la prohibició, però els altres dos socis de govern, el centrista Partit Progressista com el conservador Partit de la Independència es van mostrar crítics amb la suspensió temporal inicial.

## Referències

* ↑ «Save the whales, again» (en anglès). LA Times, 21 octubre 2006. [Consulta: 19 abril 2012].
* ↑ «Islàndia torna a autoritzar la pesca de balenes malgrat els dubtes que suscita». Vilaweb, 01-09-2023. [Consulta: 1r setembre 2023].

## Vegeu també

* Caça de balenes a les Illes Fèroe
* Caça de balenes al Japó
* Caça de balenes pels pobles indígenes
# Kitikmeot

Kitikmeot (en inuktitut, Qitirmiut ᕿᑎᕐᒥᐅᑦ) és una de les tres regions en què es divideix a efectes censals el territori de Nunavut al Canadà.
La regió de Kitikmeot, amb els seus 446.727,7 km$^2$, comparables a tot l'Estat Espanyol, és la segona en mida i la tercera en població de les regions de Nunavut. Només alberga uns 5.361 habitants, segons el cens de 2006.
La capital se situa a Cambridge Bay.

## Comunitats

Els seus habitants, un 88% inuits, es distribueixen en diverses comunitats, algunes d'elles organitzades en llogarrets i d'altres que ni a això arriben. Són:
* Llogarrets:
** Cambridge Bay
** Gjoa Haven
** Kugaaruk
** Kugluktuk
** Taloyoak
* Altres:
** Bathurst Inlet
** Umingmaktuuq
* Kitikmeot desorganitzat (la resta del territori, 445.785,4 km$^2$ pràcticament deshabitats).
# Resolució 804 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 804 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat el 29 de gener de 1993, després de reafirmar les resolucions 696 (1991), 747 (1992), 785 (1992) i la 793 (1992), i expressant la seva preocupació per la manca d'aplicació dels "Acordos de Paz para Angola", el Consell va aprovar una recomanació del Secretari General Boutros Boutros-Ghali de prorrogar el mandat de la Segona Missió de Verificació de les Nacions Unides a Angola (UNAVEM II) durant tres mesos més fins al 30 d'abril de 1993.
La resolució va condemnar la violació dels "Acordos de Paz para Angola", inclosa la represa de les hostilitats durant la Guerra dels 55 dies, el rebuig inicial per part d'UNITA dels resultats electorals, la seva retirada de la noves forces armades angoleses i la seva presa per força de capitals de província i municipis. Va exigir que cessessin totes les parts, tornessin a les negociacions i acceptessin la plena implementació de l'acord de pau. El Consell també va donar suport als esforços del Secretari General Boutros Boutros-Ghali i del Representant Especial per continuar els seus esforços a aquest respecte. Va ser la primera vegada que les resolucions sobre Angola havien criticat UNITA.
La resolució va tenir en compte l'efecte dels Estats membres sobre el procés de pau. Els va instar a proporcionar assistència econòmica i tècnica al Govern d'Angola i donar suport a la implementació dels acords de pau i evitar qualsevol interferència directa o indirecta de forces militars o paramilitars. El Consell de Seguretat també va condemnar les violacions del dret internacional humanitari, la presa de segrestos estrangers i els atacs contra la UNAVEM II, exigint que el govern d'Angola garanteixi la seva seguretat.
La resolució 804 va concloure desplegant la UNAVEM II principalment a la capital Luanda, en part a causa de les demandes de les nacions africanes per a una major presència de les Nacions Unides, demanant al Secretari General que revisi els desenvolupaments i informi al Consell abans del 30 d'abril de 1993.

## Referències

* ↑ Arms Project (Human Rights Watch). Angola: arms trade and violations of the laws of war since the 1992 elections : sumário em Portugués. Human Rights Watch, 1994, p. 124. ISBN 978-1-56432-145-9.
* ↑ Aksu, Eşref. The United Nations, intra-state peacekeeping and normative change. Manchester University Press, 2003, p. 169. ISBN 978-0-7190-6748-8.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)
* Eleccions generals d'Angola de 1992
* Guerra Civil angolesa

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Pygeretmus platyurus

Pygeretmus platyurus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels dipòdids. Viu al Kazakhstan i el Turkmenistan. S'alimenta principalment de les parts verdes de plantes halòfiles, tot i que de molt tant en tant es menja llavors i les parts subterrànies de les plantes. Els seus hàbitats naturals són els deserts i les estepes sorrenques. Es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, però la població de la conca del Balkhaix podria trobar-se en perill crític per la destrucció del seu entorn.

## Referències

* ↑ Tsitsulina, K. Pygeretmus platyurus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 17 desembre 2015.
Espècies vivents de dipòdids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Allactaginae :
Cardiocraniinae :
Dipodinae :
Euchoreutinae :
Categoria :
# Raghuji

«Raghuji» té aquests significats:
Nom de tres rages marathes de Nagpur:
* Raghuji I 1734-1755
* Raghuji II 1775-1816
* Raghuji III 1818-1853
# Cianamida

La cianamida (en anglès:Cyanamide) és un compost orgànic amb la fórmula CN₂H₂. És un sòlid blanc que es fa servir molt en agricultura i en la producció de productes farmacèutics i d'altres compostos orgànic. Al Canadà, Europa i el Japó també es fa servir per dissuadir, tenir repulsió, a l'alcohol (contra l'alcoholisme). La molècula de la cianamida té un grup nitril unit a un grup amino. Malgrat tenir una estructura similar a la de l'àcid cianhídric, no és tòxica. Els seus derivats es coneixen com a cianamides, la més comuna és la cianamida de calci (CaCN₂).
La cianamida existeix en dues formes de tautòmers, un amb la connectivitat NCNH₂ i l'altre amb la fórmula HNCNH ("tautòmer diimida"). La forma NCNH₂ domina.

## Producció, reaccions, usos

La cianamida es produeix per hidròlisi de la cianamida de calci, la qual al seu torn es prepara a partir del carbur de calci via el procés Frank-Caro.
    CaCN₂ + H₂O + CO₂ → CaCO₃ + H₂NCN
La cianamida (als Estats Units amb la marca comercial Dormex) és un activador de la vegetació que s'aplica a la primavera per estimular l'obertura uniforme dels borrons, la foliació primerenca i la florida. El Dormex pot compensar demanera efectiva la manca d'hores de fred (en els llocs relativament càlids) acumulades, per exemple pels arbres fruiters com els presseguers. Una dosi excessiva pot fer mal als arbres fruiters.
La cianamida es degrada via hidròlisi a urea u fertilitzant altament nitrogenat. Els microorganismes com el fongi Myrothecium verrucaria, acceleren el procés usant l'enzim cianamida hidratasa.

## Seguretat

La cianamida té una modesta toxicitat en humans, però és irritant i pot causar altres problemes

## Referències

* ↑ Powell, A. (1999). Action Program for Dormex Application on Peaches Arxivat 2018-06-20 a Wayback Machine.. Auburn University. Retrieved 2010-05-24.
* ↑ Schep L, Temple W, Beasley M «The adverse effects of hydrogen cyanamide on human health: an evaluation of inquiries to the New Zealand National Poisons Centre». Clinical Toxicology [Philadelphia, PA], 472, 1, gener 2009, pàg. 58–60. DOI: 10.1080/15563650802459254. PMID: 18951270.

## Enllaços externs

* ICSC|0424|04
* PGCH|0160
* OSHA guideline for cyanamide Arxivat 2007-07-02 a Wayback Machine.
# Luci Critoni

Luci Critoni (en llatí Lucius Critonius) va ser un magistrat romà del segle i aC.
Va ser el primer en ocupar el càrrec d'edilis cerealis, una magistratura creada per Juli Cèsar l'any 44 aC juntament amb Marc Fanni. Appià explica que quan es van celebrar les Cereàlia després de l'assassinat de Cèsar, i Octavi va instal·lar un setial daurat amb una corona en honor del dictador mort, un honor que havia estat concedir per un senatusconsultum. Critoni va dir que no patiria pel fet de què Cèsar fos honorat en uns jocs que ell mateix havia de pagar. Aquesta conducta sorprenent en un home que havia pertangut al partit de Cèsar potser era conseqüència de que era una persona amb una gran consciència republicana.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/910?rgn=full+text;view=image;q1=CritoniusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 895. ]
# Marc Emili Lèpid (cònsol 66 aC)

Marc Emili Lèpid (en llatí Marcus Aemilius Mamercus F. M. N. Lepidus) va ser un magistrat romà, possiblement germà de Mamerc Emili Lèpid Livià (Mamercus Aemilius Mamercus F. M. N. Lepidus Livianus) si bé aquest darrer era adoptat. Formava part de la gens Emília i era de la família dels Lèpid.
Va ser elegit cònsol l'any 66 aC junt amb Luci Volcaci Tul·le, el mateix any que Ciceró era pretor. Ciceró l'esmenta repetidament però mai va ser un personatge de massa rellevància. Era membre del partit aristocràtic i en esclatar la guerra civil l'any 49 aC es va retirar a la seva vil·la de Formiae per veure que passava i des d'on va mantenir una correspondència gairebé diària amb Ciceró, on es plantejava reconèixer Cèsar, ja que semblava que guanyaria a Pompeu. Va tornar aviat a Roma i ja no va participar més en política.

## Referències

* ↑ Segons algunes fonts, Manius Aemilius Lepidus
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/775?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=LepidusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 765. ]
# Lágrimas negras

* Per a altres significats, vegeu «Lágrimas negras (àlbum)».
Lágrimas negras és una pel·lícula espanyola dirigida per Ricardo Franco i Fernando Bauluz l'any 1998 però estrenada de manera pòstuma en 1999. És l'última pel·lícula del cineasta espanyol Ricardo Franco, que va morir en 1998 quan la pel·lícula estava ja molt avançada. Fernando Bauluz va finalitzar el film, que veuria la llum de manera pòstuma l'any 1999. Va coescriure el guió amb Ángeles González-Sinde i fou protagonitzada per Ariadna Gil.

## Argument

Mentre torna a casa, després d'acomiadar-se de la seva xicota Alicia, Andrés és atracat per dues dones. Quan, algun temps després, es troba amb una d'elles, Isabel, una jove desequilibrada de família acomodada, sorgeix en Andrés una obsessió incontrolable, que imprimeix a la seva vida un gir inesperat que el conduirà a abandonar tot el que posseeix,

## Repartiment

* Fele Martínez - Andrés
* Ariadna Gil - Isabel
* Elena Anaya- Alicia
* Ana Risueño - Cinta
* Elvira Mínguez - Marta

## Premis i nominacions

* Seminci de 1998: premi a la millor actriu per Ariadna Gil.
* XIV Premis Goya: Ariadna Gil fou nominada al Goya a la millor actriu.

## Referències

* ↑ Lágrimas negras (1998), de Ricardo Franco y Fernando Bauluz, encadenados.org
* ↑ El equipo de "Lágrimas negras" expresa su fidelidad a Ricardo Franco, El País, 20 de febrer de 1999
* ↑ Lágrimas negras a Fotogramas
* ↑ Ariadna Gil mantiene viva la pasión que puso Ricardo Franco en "Lágrimas negras", El País, 20 d'octubre de 1998
* ↑ Lágrimas negras al web dels Goya
# Manuel García Gallardo

Manuel García Gallardo (Sevilla, 31 de desembre de 1803 - 30 de novembre de 1878) fou un polític, advocat i acadèmic andalús, diputat i senador durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.
Fou escollit diputat a les Corts Espanyoles durant el període 1844-1846 pel districte de Sevilla, en substitució de Juan Quintanilla Moya. Posteriorment fou conferenciant a l'Ateneo de Madrid. El 30 de novembre de 1857, a proposta de la reina Isabel II d'Espanya, fou nomenat acadèmic de número de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques. També fou conseller d'Estat fins al novembre de 1861, quan fou nomenat senador vitalici. El 27 de febrer de 1862 també va renunciar a la seva medalla a la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques, que seria ocupada per José de Castro y Orozco.

## Referències

* ↑ Manuel García Gallardo, Real Academia de la Historia
* ↑ Manuel García Gallardo, al web del Congrés dels Diputats
* ↑ Miguel García Gallardo al web del Senat
* ↑ Medalla 31 Arxivat 2016-12-26 a Wayback Machine. al web de la RACMYP
# Mare de Déu del Coll (Guiró)

La Mare de Déu del Coll és una ermita del poble d'Aguiró, en el terme municipal de la Torre de Cabdella, del Pallars Jussà. Està situada en el Serrat de la Capella, en un coll que dona nom a l'ermita, a ponent de Guiró. És en el contrafort sud-oriental del Tossal de Tuiro i a llevant del Coll d'Oli. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ermita esfondrada d'una petita nau. Porta i obertures modificades. Està situada a dalt d'un turó, al mig dels prats abandonats. La coberta era a dues vessants de maçoneria. Resten els murs perimetrals. Actualment s'ha restaurat la coberta a dues vessants.

## Història

La parròquia és del bisbat de Lleida, arxiprestat del Pont de Suert, a diferència de les restants del terme, del bisbat d'Urgell, i segons Ceferí Rocafort havia pertangut al monestir de Lavaix.

## Referències

* 1 2 «Mare de Déu del Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].