OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La senyora Marieta

La senyora Marieta és una peça teatral en dos actes, original d'Ignasi Iglésias, estrenada al teatre Romea la nit del 30 de novembre de 1919.
L'acció passa a Barcelona, l'any 1870.

## Repartiment de l'estrena

* La senyora Marieta: Maria Morera
* La bessona: Elvira Fremont
* La Justina: Maria Guart
* L'Anneta: Josefina Fornés
* El senyor Romeu: Emili Ginestet
* En Parrot: Alexandre Nolla
* En Cintet: Manuel Giménez Sales
* L'Espantat: Joaquim Vinyas
* En Xapa: Miquel Sirvent
* Director artístic: Enric Giménez

## Reposició al teatre Romea

El 24 de març de 1950 se'n va fer una reposició al teatre Romea, amb Emília Baró, Visitació López i Ramon Duran, en el papers protagonistes.

## Referències

* ↑ «Nota de premsa de la reposició de La senyora Marieta». La Vanguardia, 25-03-1950.
# Laqsabi Tagoust

Laqsabi Tagoust (en àrab لقصابي تاكوست, Laqṣābī Tāgūst; en amazic ⵍⵇⵚⴰⴱⵉ ⵜⴰⴳⵓⵙⵜ) és una comuna rural de la província de Guelmim, a la regió de Guelmim-Oued Noun, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 2.416 persones

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Laura McGloughlin

Laura McGloughlin és llibretera i traductora. Després d'estudiar Filologia anglesa, castellana i catalana a la Universitat de Cork, Irlanda, amb un any a la facultat de Filologia de la Universitat de Barcelona, va passar set mesos viatjant per Amèrica del Sud. Aleshores va acabar el Màster de Traducció Literaria a la University of East Anglia. Ha traduït diverses obres a l'anglès, com Pedra de tartera/Stone in a Landslide, de Maria Barbal, per Peirene Press i La venda/The Sale, de Lluïsa Cunillé, per Parthian Press. El 2011 va guanyar el premi inaugural del BCLT/TA (amb l'ajuda de l'Institut Ramon Llull i la Fundació Calouste-Gulbenkian) de sis mesos –setembre 2011 fins a febrer 2012– amb el traductor Peter Bush com mentor de la traducció.

## Referències

* ↑ «Laura McGloughlin». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Lee-roy Atalifo

Lee Roy Atalifo, (10 de maig de 1988) és un jugador professional de rugbi membre de la Selecció de rugbi XV de Fiji . Atalifo, a més a més, treballa com a bomber per a National Fire Authority de Fiji.

## Referències

* ↑ «Profile». ESPN, 17-04-2014. [Consulta: 2 setembre 2015].
* ↑ «Fiji confirm Rugby World Cup squad». Planet Rugby, 21-08-2015. [Consulta: 2 octubre 2015].
* ↑ «Atalifo ready to be a Flying Fijian at the RWC». NFA.com.fj, 2015. Arxivat de l'original el 3 d’octubre 2015. [Consulta: 2 octubre 2015].
* ↑ Kumar, Ritesh. «Firefighter Lee-Roy Ready», 30-08-2015. [Consulta: 2 octubre 2015].
# Alejandro García Torre

Alejandro García Torre (nascut el 13 de gener de 1984 a Gijón, Astúries), conegut simplement com a Alejandro, és un futbolista professional espanyol que juga a la UD Llanera com a porter.
El seu germà bessó, Jorge, també era futbolista (defensa). Tots dos van començar la seva carrera al club local Sporting de Gijón i la van acabar amb la UD Llanera d'aficionats.

## Referències

* ↑ «Caudal mueve» (en castellà). , 10-06-2017.
* ↑ «Los gemelos García Torre agrandan su leyenda cerca de la cuarentena» (en castellà). Golsmedia, 15-12-2021. [Consulta: 13 maig 2022].
* ↑ Bañó, G. «Los gemelos vuelven al Llanera» (en castellà). Fútbol Asturiano, 23-05-2022. [Consulta: 22 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Alejandro a BDFutbol
* Fitxa de Alejandro a Futbolme (castellà)
* Alejandro a La Preferente (castellà)
* Alejandro, Fitxa a Soccerway
# Jean Antoine Ernest Constans

Jean Antoine Ernest Constans (Besiers, 3 de maig de 1833 - París, 7 d'abril de 1913) fou un polític francès.
Va començar la seva carrera com a professor de dret. El 1876 va ser elegit diputat per Tolosa de Llenguadoc a la Cambra de la Tercera República Francesa, i formant part del centreesquerra en fou elegit com un dels 363 representants del 16 de maig de 1877. Reelegit l'octubre de 1877, es va incorporar al govern de Louis de Freycinet com a ministre de l'Interior, el maig de 1880, mantenint aquesta cartera fins al 14 de novembre de 1881.
Durant el període 1887–1888, va ser el primer governador general de la Indoxina francesa. El 22 de febrer de 1889 va assumir el mateix càrrec al gabinet de Pierre Tirard. Es va fer prominent com a opositor incondicional del partit Boulangista, constituint el Senat com a tribunal superior de justícia i prenent mesures policials contra la Ligue des patriotes. Va dimitir l'1 de març de 1890, però la seva dimissió va suposar la caiguda del gabinet, i va reprendre la seva cartera al gabinet Freycinet l'11 de març. El 29 de desembre de 1889 va ser elegit senador pel departament de l'Alta Garona. Va ser atacat violentament per la premsa i els diputats boulangistes però no va dimitir fins que tot el gabinet es va retirar, el 26 de febrer de 1892. El desembre de 1898 va ser nomenat ambaixador a l'Imperi Otomà i va romandre en el càrrec fins al 1909.

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Alienware

Alienware és una empresa estatunidenca de maquinari filial de Dell. Fou fundada l'any 1996. Es dedica a crear ordinadors d'alt rendiment, tant de taula com portàtils, especialitzats en una gran qualitat a l'hora de jugar a videojocs.
El 22 de març de 2006 la companyia Dell va acordar la compra de la companyia Alienware.

## Referències

* ↑ Froeb, Luke M.; McCann, Brian T. Managerial Economics: A Problem Solving Approach (en anglès). Cengage Learning, 2009, p.13. ISBN 1439077983.
# Cent vint-i-tres

El nombre 123 (CXXIII) és el nombre natural que segueix el nombre 122 i precedeix el nombre 124. La seva representació binària és 1111011, la representació octal 173 i l'hexadecimal 7B. La seva factorització en nombres primers és 3×41; altres factoritzacions són 1×123 = 3×41; és un nombre 2-gairebé primer: 3 X 41 = 123. És un nombre de Lucas.

## Referències

* ↑ «The First 200 Lucas numbers and their factors» (en anglès). [Consulta: 4 desembre 2017].
# Ci (llengua gbe)

El gbe, ci és una llengua gbe que parlen els gbe, cis de Benín. Es parla sobretot al municipi de Lalo, al departament de Kouffo. Segons l'ethnologue, el 2002 hi havia 25.000 parlants de gbe, ci i segons el joshuaproject n'hi ha 40.000. Els cis són els membres del grup humà que parlen la llengua ci. El seu codi ISO 639-3 és cib i el seu codi al glottolog és cigb1235.

## Família lingüística

El gbe, ci és una llengua kwa, família lingüística que forma part de les llengües Benué-Congo. Concretament, segons l'ethnologue, forma part del grup lingüístic de les llengües gbes. Segons l'ethnologue, hi ha 21 llengües gbe: l'Aguna, l'ewe, el gbe, ci, el gbe, xwla oriental, el gbe, gbesi, el gbe, kotafon, el gbe, saxwe, el gbe, waci, el gbe, xwela occidental, el gbe, xwela, el kpessi, sis llengües aja (aja, gbe, ayizo, gbe, defi, gbe, tofin, gbe, weme i gun), dues llengües fons (fon i gbe, maxi) i la llengua gen, considerada l'única llengua mina. Segons el glottolog, és una de les llengües gbes orientals juntament amb el gbe, ayizo; el gbe, defi; el gbe, xwla oriental; el fon; el gbe, gbesi; el gun; el gbe, kotafon; el gbe, maxi; el gbe, saxwe; el gbe, tofin; el gbe, weme; el gbe, xwla occidental; el wudu i el gbe, xwela.

## Dialectes i semblances amb altres llengües

No es coneix cap dialecte del gbe, ci. Segons l'ethnologue, la majoria dels gbe, cis consideren que parlen la llengua fon, amb la que el 80% del lèxic és similar. És similar al gbe, ayizo en un 77% i un 59% amb l'aja.

## Sociolingüística, estatus i ús de la llengua

El gbe, ci és una llengua vigorosa (EGIDS 6a): Tot i que no està estandarditzada, gaudeix d'un ús vigorós per part de persones de totes les generacions i té uns situació sostenible. La llengua es parla en tots els àmbits socials i els seus parlants també parlen fon i francès. El percentatge dels alfabetitzats en gbe, ci és menor de l'1%.

## Bibliografia

Segons el glottolog, aquests són els materials que parlen sobre la llengua gbe, ci:
* Capo, Hounkpati B. Christophe. 1980. Un regroupement des parles gbe, a: Africana marburgensia 13. 2-23. Comparativa de llengües
* Kluge, Angela. 2011. A sociolinguistic survey of the Gbe language communities of Benin and Togo: Gbe language family overview, a: SIL Electronic Survey Reports 2011-012. 1-21. Comparativa
* Henson, Bonnie J. 2011. A sociolinguistic survey of the Gbe language communities of Benin and Togo, Volume 6: Ci language area. (SIL Electronic Survey Reports 2011-018.) SIL International. 38pp.

## Referències

* 1 2 3 4 «Gbe, Ci, a language of Benin». ethnologue. [Consulta: 10 febrer 2015].
* 1 2 «Language: Gbe, Ci». joshuaproject. [Consulta: 10 febrer 2015].
* 1 2 3 «Language: Ci Gbe». glottolog. [Consulta: 10 febrer 2015].
* 1 2 «Gbe». ethnologue. [Consulta: 5 febrer 2015].
* ↑ «Ci Gbe in the Language Cloud» (en anglès). ethnologue. [Consulta: 10 febrer 2015].
Viccionari
# Chūō (Sagamihara)

Chūō (中央区, Chūō-ku) és un dels tres districtes que formen la ciutat de Sagamihara, a la prefectura de Kanagawa, Japó. El nom de Chūō, que traduït al català vol dir "centre" o "central", fa referència tant a la seua posició geogràfica dins del municipi (Chûô es troba entre els districtes de Midori i Minami), com a la seua importància com a centre administratiu i comercial de la ciutat.

## Geografia

El districte de Chûô es troba, com indica el seu nom, al centre de la ciutat de Sagamihara. El districte limita amb el districte de Midori a l'nordoest; amb la vila d'Aikawa i la ciutat d'Atsugi al sud; amb el districte de Minami al sud-est i amb la ciutat de Machida, a Tòquio, cap al nord.

### Barris

L'ajuntament administra i reconeix els següents barris o àrees:
* Oyama
* Seishin
* Yokoyama
* Chūō
* Hoshigaoka
* Hikarigaoka
* Ōno-kita
* Tana
* Kamimizo

## Història

El districte de Chûô fou fundat l'1 d'abril de 2010 en esdevindre Sagamihara en una ciutat designada. A diferència d'altres districtes de Sagamihara, la zona que actualment és el districte de Chûô ja formava part del municipi de Sagamihara des d'abans de la designació de la ciutat el 2010.

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Oriental (JR East)
** Fuchinobe - Yabe - Sagamihara - Banda - Kamimizo - Minami-Hashimoto

### Carretera

* Nacional 16 - Nacional 129
* Prefecturals: 46, 48, 57, 63, 502, 503, 504, 508

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=14152
* ↑ https://www.city.sagamihara.kanagawa.jp/chuoku/1009439.html
# Chūō (Yamanashi)

Chūō (中央市, Chūō-shi) és una ciutat de la prefectura de Yamanashi, al Japó.
El 2015 tenia una població estimada de 31.172 habitants i una densitat de població de 983 habitants per km². L'àrea total és de 31.69 km².

## Geografia

Chūō està situada prop del centre geogràfic de l'altiplà de Kōfu del centre de la prefectura de Yamanashi; el terme chūō significa centre en japonès. La ciutat es troba localitzada entre els rius Fuefuki i Kamanashi, que conflueixen a l'extrem sud de la ciutat i esdevenen el riu Fuji.

### Municipalitats veïnes

* Prefectura de Yamanashi
** Kōfu
** Minami-Alps
** Shōwa
** Ichikawamisato

## Història

L'actual ciutat de Chūō fou establerta el 20 de febrer de 2006 com a resultat de la fusió dels pobles de Tamaho i Tatomi (del districte de Nakakoma), i la vila de Toyotomi (del districte de Higashiyatsushiro).

## Economia

L'economia de Chūō està dominada per l'agricultura; essent l'arròs, el blat i els tomàquets els productes principals.

## Referències

* ↑ «Population of Cities» (XLS) (en japonès). Statistics Bureau of Japan, 01-01-2015. [Consulta: 11 març 2016].
* 1 2 3 4 «中央市プロフィール (Perfil de la ciutat de Chūō)» (en japonès). Ajuntament de Chūō. Arxivat de l'original el 2012-05-03. [Consulta: 12 març 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament de Chūō (japonès)
# Centrolepidàcies

Centrolepidaceae és una família de plantes amb flors monocotiledònies dins l'ordre Poals que conté tres gèneres, Aphelia, Centrolepis i Gaimardia, amb un total de 35 espècies que es troben a Austràlia, Nova Zelanda, sud d'Amèrica del Sud i sud-est d'Àsia.

## Referències

* ↑ Cooke, D.A. (1998) Centrolepidaceae. In Kubitzki, K. (ed) Families and Genera of Vascular Plants 4: 106-109. (Springer Verlag: Berlin).

## Enllaços externs

* Centrolepidaceae Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine. in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards). The families of flowering plants Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.: descriptions, illustrations, identification, information retrieval. Version: 27 April 2006. http://delta-intkey.com Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine..
* Centrolepidaceae in western Australia Arxivat 2007-09-02 a Wayback Machine.
* Aphelia in western Australia Arxivat 2005-08-27 a Wayback Machine.
* Centrolepis in western Australia Arxivat 2007-09-03 a Wayback Machine.
* links at CSDL, Texas Arxivat 2007-08-26 a Wayback Machine.
# Centrolene sanchezi

Centrolene sanchezi és una espècie de granota que viu a Colòmbia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Rueda, J.V. & Lynch, J. 2004. Centrolene sanchezi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 25 d'abril del 2008.
# Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1896 - Carretera individual homes

Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1896 :
| Ciclisme en carretera |||
| Carretera individual | homes |
| Ciclisme en pista |||
| Velocitat | homes |
| 2 km | homes |
| 10 km | homes |
| 100 km | homes |
| 12 hores | homes |
| 1900> |||
La competició carretera individual, única cursa en carretera d'aquests Jocs, es va disputar el 12 d'abril. La distància a recórrer fou de 87 km. pels voltants de la ciutat de Marató. Set ciclistes hi van prendre part, cinc grecs, un alemany i un britànic.
Konstandinidis des de bon començament liderà la prova, però una avaria va fer que Battel el passés. Una caiguda d'aquest últim va ajudar que el grec guanyés la prova, amb 20' d'avantatge sobre el segon classificat.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Aristidis Konstandinidis | August von Gödrich | Edward Battel |

## Resultats

| Posició | Ciclista | Temps |
| | Aristidis Konstandinidis | 3h 22' 31" |
| | August von Gödrich | 3h 42' 18" |
| | Edward Battel | desconegut |
| 4-7 | Georgios Aspiotis | desconegut |
| 4-7 | Miltiades Iatru | desconegut |
| 4-7 | Konstandinos Konstandinu | desconegut |
| 4-7 | Georgios Paraskevópulos | desconegut |

## Referències

* Lampros, S.P.; Polites, N.G.; De Coubertin, Pierre; Philemon, P.J.; & Anninos, C.. The Olympic Games: BC 776 – AD 1896. Athens: Charles Beck, 1897. (Consultable digitalment a The Olympic Games: BC 776 – AD 1896 Arxivat 2013-01-16 a Wayback Machine.)
* Mallon, Bill; & Widlund, Ture. The 1896 Olympic Games. Results for All Competitors in All Events, with Commentary. Jefferson: McFarland, 1998. ISBN 0-7864-0379-9. (Extracte consultable a The 1896 Olympic Games. Results for All Competitors in All Events, with Commentary Arxivat 2012-09-12 a Wayback Machine.)
* Smith, Michael Llewellyn. Olympics in Athens 1896. The Invention of the Modern Olympic Games. London: Profile Books, 2004. ISBN 1-86197-342-X.
# Claire Bretécher

Claire Bretécher (Nantes, 17 d'abril de 1940 - 10è districte de París, 11 de febrer de 2020) fou una dibuixant de còmics francesa, coneguda particularment per les seves obres sobres qüestions de gènere, sempre amb una mirada satírica i un traç lliure i elegant. Va ser una de les primeres grans autores de còmic, juntament amb Núria Pompeia, obrint pas a les autores que sorgirien amb el temps, com Julie Doucet, Catherine Meurisse, Flavita Banana, Maitena o Alison Bechdel i a moltes altres.
Bretécher va fer les seves primeres passes com a il·lustradora a l'obra Le Facteur Rhésus de René Goscinny per a l'Os à Moelle l'any 1963. Va continuar treballant en diverses revistes populars i el 1969 va crear el personatge Cellulite, paròdia del conte de fades d'una princesa de físic ingrat que es desespera per trobar un príncep charmant malgrat la insistència del seu pare voluble i erotòman. Aviat té succés i contribueix a definir l'època, que clava amb Les frustrés, el seu primer llibre autoeditat. El 1972 junts amb Gotlib i Mandryka va fundar el còmic Franco-belga L'Écho des savanes.
Al llarg de les dècades del 1970 i del 1980 va publicar diverses col·leccions molt exitoses, com The Destiny of Monique (1982). Les mares, El destí de la Mònica i Doctor Figuera, metge de capçalera són tres títols seus de Beta Editorial de primers dels vuitanta (traducció d'Anna M. Palé i Sònia Niño), casa que a més va publicar, només en versió castellana, dos volums d'un dels grans personatges de la Bretécher, Agripina i Las trifulcas de Agripina (traducció d'Anna M. Palé). Amb Agripina marca pautes en el tractament de l'adolescència sense sentimentalismes ni clixés i la seva petja ha quedat certificada el 2001 en una sèrie de televisió de vint-i-sis capítols empesa per Canal+. En aquests llibres Brétecher parla, com la Pompeia, de les dones normals i corrents d'una classe mitjana urbana i les sorprenents contradiccions dels anys pop.
El 1975 va guanyar el Premi al millor autor al Festival del Còmic d'Angulema i el 1987 el Premi Adamson de Suècia.

## Referències

* 1 2 Serra, Xavi «Mor Claire Bretécher, pionera de la sàtira social en el còmic francès». Ara llegim, 11-02-2020 [Consulta: 12 febrer 2020].
* ↑ «Claire Bretécher» (en anglès). [Consulta: 15 abril 2018].
* 1 2 3 Ibarz, Mercè «Claire Bretécher sempre». VilaWeb, 14-02-2020.
* ↑ «Agrippina» (en anglès). Slings & Arrows. [Consulta: 16 febrer 2020].
* ↑ Dalle, Marie-Laurence. «BD : "Claire Brétécher a ouvert la voie aux femmes" pour le directeur délégué du Festival d’Angoulême» (en francès). France Bleu, 11-02-2020. [Consulta: 13 abril 2024].
* ↑ «Sture Hegerfors». Svenska Serieakademin. [Consulta: 13 abril 2024].
# Claire Chazal

Claire Chazal (pronunciat: ) (1 desembre 1956) és una periodista francesa, escriptora de novel·les, i antiga directora de les notícies del primer canal de televisió TF1.
D'ençà el 1991, Chazal fou la presentadora del telenotícies del cap de setmana de TF1 fins a la seva darrera emissió el 13 de setembre de 2015. Anne-Claire Coudray, qui sovint l'havia substituïda quan era absent, fou la seva reemplaçant. Entre 2010 i 2015, també va presentar el programa Reportages a les 13ː30, després de la notícies.
Va presentar Je/nous de Claire una xerrada-espectacle al canal de televisió gai Pink TV que va ajudar a iniciar el 2004. El títol d'aquest programa juga fonèticament amb el de la pel·lícula francesa Le Genou de Claire.
Chazal va obtenir un diploma a l'Escola d'administració HEC (París).

## Referències

* ↑ Who's who in France : qui est qui en France : dictionnaire biographique de personnalités françaises vivant en France, dans les territoires d'Outre-Mer ou à l'étranger et de personnalités étrangères résidant en France.. 28e éd., 1996-1997. París: J. Lafitte, 1996. ISBN 2-85784-034-9.
* ↑ «La "tristesse" de Claire Chazal pour son dernier JT sur TF1» (en francès). Europe1, 13-09-2015. [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ Morandini, Jean-Marc. «TF1: Le magazine "Reportages" sera désormais également diffusé le dimanche après le 13h face au "13h15" de Delahousse» (en francès), 14-04-2014. [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ «« Le Je/Nous de Claire » : sans surprise» (en francès). Le Parisien, 28-10-2004. [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ «Claire Chazal - La biographie de Claire Chazal» (en francès). Gala. [Consulta: 7 maig 2023].

## Enllaços externs

* Perfil a imédias (francès)
| Precedit per: Ladislas de Hoyos | ' 1991-2015 | Succeït per: Anne-Claire Coudray |
# Chandler (Oklahoma)

Chandler és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 2.842 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chandler tenia 2.842 habitants, 1.146 habitatges, i 747 famílies. La densitat de població era de 150,3 habitants per km².
Dels 1.146 habitatges en un 31,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,1% hi vivien parelles casades, en un 14% dones solteres, i en un 34,8% no eren unitats familiars. En el 32,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,7% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 25,3% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 19,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.833 $ i la renda mediana per família de 35.744 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.125 $ mentre que les dones 19.397 $. La renda per capita de la població era de 14.676 $. Entorn del 12,1% de les famílies i el 16,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chandler». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chandler». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Chandler (Arizona)

Chandler és una ciutat ubicada al Comtat de Maricopa a l'estat d'Arizona, Estats Units d'Amèrica, de 280.167 habitants segons el cens de l'any 2023. Chandler és la 76a ciutat més poblada del país. L'actual alcalde és Jay Tibshraeny.
El 1913, es va establir un centre de la ciutat, amb l'Hotel San Marcos, que també va tenir el primer camp de golf de gespa de l'estat. Chandler High School es va establir l'any 1914. Chandler es va incorporar oficialment al Comtat de Maricopa el 16 de febrer de 1920, després que 186 residents demanessin a la Junta de Supervisors del comtat que aprovés la incorporació.

## Referències

* ↑ «Chandler city, Arizona QuickFacts». United States Census.
* ↑ Crewe, Katherine «Chandler's Hotel San Marcos: The Resort Impact on a Rural Town» (en anglès). Journal of Urban Design, 16, 1, 01-02-2011, pàg. 87–104. DOI: 10.1080/13574809.2011.521018. ISSN: 1357-4809.
* ↑ Stevens, Robert Conway. A history of Chandler, Arizona, 1912-1953.. Department of History-MASTER OF "ARTS-Graduate College, University of Arizona, 1954.

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial de Chandler (anglès)
# Clerques

Clerques és un municipi francès situat al departament del Pas de Calais i a la regió dels Alts de França. L'any 2009 tenia 253 habitants.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| -2001 | Albert Petitpont | |
| 2001- | Marc Garénaux | |
# Cleruc

A l'antiga Grècia un cleruc (del grec antic κληροῦχος, klērouchos) era un ciutadà atenenc pobre que rebia un tros de terra (klēros), que acostumaven a ser suficients per a sobreviure com a hoplita. Aquestes cleruquies eren confiscades als habitants dels territoris conquerits. Per aquesta mena de colonització Atenes podia col·locar els excedents de població i tenir guarnicions militars a llocs estratègics. Els clerucs quedaven ciutadans atenencs de ple dret i podrien defendre Atenes si la població local es revoltés. L'historiador Heròdot, nascut a l'illa de Samos, per exemple, era fill de clerucs.

## Referències

* ↑ «Cleruc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Cleruc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Antela-Bernárdez, Borja. Pèricles no hi és: Breu història nova de l'antiga Grècia. Barcelona: Editorial UOC, 2011-07-30, p. 91. ISBN 978-84-9788-351-1.
* ↑ Epicur; Jufresa, Montserrat. «Introducció: Vida d'Epicur». A: Lletres. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1975, p. 7. ISBN 978-84-7225-107-6.