OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Transversalització de gènere

Transversalització de gènere, Mainstreaming o Enfocament Integrat de Gènere (EIG) és un concepte de política pública que consisteix en avaluar les diferents implicacions de qualsevol acció política sobre les dones i homes, el que inclou la legislació i programes de qualsevol àrea o nivell. La transversalització ofereix un abordatge pluralista que valora la diversitat entre homes i dones. El concepte de Transversalització de gènere va ser inicialment proposat durante la Tercera Conferència Mundial sobre Dones a Nairobi, Kenya. La idea ha Estat impulsada per la comunitat de desenvolupament de les Nacions Unides i va ser formalment definida el 1995, a la Quarta Conferència Mundial sobre Dones a Pequín, Xina. Aquesta idea también va ser esmentada en el document resultant de la conferència, l'anomenada "Plataforma d'Acció de Pequín".

## Definició

La majoria de definicions de transversalització de gènere segueix el concepte definit pel Consell Econòmic i Social de l'ONU: Transversalitzar la perspectiva de gènere és el procés d'avaluar les implicacions per a dones i homes de qualsevol acció planejada, incloent la legislació, polítiques o programes, per a totes les àrees i en tots els nivells. És una estratègia per fer de les preocupacions de dones i homes una dimensió integral del disseny, implementació, seguiment i avaluació de polítiques i programes en totes les esferes polítiques, econòmiques i socials, de manera que dones i homes es beneficiïn igualment i s'eviti la perpetuació de la desigualtat. L'objectiu final és aconseguir la igualtat de gènere.

## Principis

* Prioritzar la igualtat de gènere
* Incorporar el gènere a la política i la presa de decisions
* Canvis a la cultura institucional

## Referències

* ↑ Rocío Jiménez Cortés. «El mainstreaming de género en la universidad en Historia(s) de Mujeres». Perséfone.
* ↑ United Nations. "Report of the Economic and Social Council for 1997". A/52/3.18 September 1997.
Feminisme :
Dones
Noies
Feminitat
Sororitat :
Història :
Moviments :
Teoria feminista :
# Unió de Transsilvània amb Romania

La unió de Transsilvània amb Romania va implicar la unió del Principat de Transsilvània al Regne de Romania i la consegüent separació de l'imperi austrohongarès en acabar la Primera Guerra Mundial. Fou declarada l'1 de desembre de 1918 (18 de novembre segons el calendari julià, que encara es regia a Romania) per l'assemblea dels delegats romanesos que van congregar-se al municipi d'Alba Iulia.
Hongria renuncià formalment al territori en el Tractat del Trianon.
Actualment se celebra aquest esdeveniment com a diada nacional amb el nom de Dia de la Unificació, o de la Gran Unió (Ziua Marii Uniri en romanès), instaurat després de la Revolució Romanesa de 1989.

## Referències

* ↑ «La integració de Transsilvània a Romania, el 1918». Balcània, 26-09-2015.
# Valladolid (desambiguació)

«Valladolid» té aquests significats:
* Toponímia:
** Valladolid
** Valladolid-Campo Grande
** Valladolid (Mèxic)
** Valladolid (Yucatán)
** Valladolid, antic nom de la ciutat de Morelia
** Estació de Valladolid - Campo Grande, principal estació de ferrocarril de Valladolid
** Província de Valladolid
* Organitzacions:
** Valladolid Rugby Asociación Club, club de rugbi espanyol
** Ajuntament de Valladolid, institució que s'encarrega del govern de la ciutat i el municipi de Valladolid
** Arquebisbat de Valladolid
** Club Baloncesto Valladolid, club de bàsquet de la ciutat de Valladolid fundat el 1976
** Club Balonmano Valladolid, equip d'handbol a la ciutat de Valladolid
** Diputació Provincial de Valladolid, òrgan institucional propi de la província de Valladolid al qual corresponen diferents tasques administratives i executives
** Real Valladolid Club de Futbol, club de futbol espanyol a la ciutat de Valladolid fundat el 1928
** Reial Audiència i Cancelleria de Valladolid, òrgan d'administració
** Universitat de Valladolid
* Miscel·lània: Setmana Internacional de Cinema de Valladolid, mostra cinematogràfica celebrada a la ciutat espanyola de Valladolid
# Ubach

Ubach és el nom dels següents personatges:
* Bonaventura Ubach i Medir (Barcelona, 1879 - Montserrat, 1960), monjo de Montserrat, orientalista i estudiós de la Bíblia
* Francesc d'Assís Ubach i Vinyeta (Tiana, 1843 - Barcelona, 1913), escriptor català
* Xavier Ubach i Linares (Mataró, 1933), locutor de ràdio i televisió, pintor i col·leccionista d'obres d'art
* Jaume Magre i Ubach (Cervera, 1890 - Lleida, 1966), polític republicà català
* Nicanor Vázquez Ubach (Barcelona, 1861 -1930) pintor, dibuixant
* Pere Cucurella i Ubach (Els Hostalets de Pierola, 1829 -1897), hisendat i delegat de la Unió Catalanista a les Assemblees de Manresa (1892), Reus (1893) i Balaguer (1894).
* Simeó Selga i Ubach (Manresa, 1914 - 2010), metge català, especialitzat en pediatria
Viccionari
# Uzunlàrovo

Uzunlàrovo (en rus: Узунларово) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 415 habitants. Pertany al districte d'Arkhànguelskoie.

## Referències

* ↑ Единый электронный справочник муниципальных районов Республики Башкортостан — приложение в формате Excel Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine..
# Txagànovo

Txagànovo (en rus: Чаганово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 10 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Otó IV

Otó IV és el nom dels següents personatges:
* Otó IV de Scheyern (~1083 - 1156), comte de Schleyern i comte palatí de Baviera
* Otó IV del Sacre Imperi Romanogermànic (1175/1176 - 1218), monarca de la dinastia Welf coronat emperador el 1209
* Otó IV de Baviera o Otó II de Wittelsbach (1206 – 1253), duc de Baviera i comte palatí del Rin
* Otó IV de Caríntia o Otó I d'Habsburg (1301 - 1339), duc d'Àustria i Estíria, duc de Caríntia i marcgravi de Carniola
* Otó IV de Brunswick-Grubenhagen (1320 – 1398), quart i últim marit de Joana I de Nàpols, comte consort de Provença
* Otó IV de Borgonya (~1248 - 1303), comte palatí de Borgonya i comte d'Artois de la casa d'Ivrea
* Otó IV de Wittelsbach o Otó VI de Baviera (1307 - 1334), duc de la Baixa Baviera
# Symphurus woodmasoni

Symphurus woodmasoni és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que viu a les Filipines i a les Illes Andaman.

## Referències

* ↑ Alcock, A.W. «Natural history notes from H.M.'s Indian marine survey streamer 'Investigator… No. 10. List of the Pleuronectidae obtained in the Bay of Bengal in 1888 and 1889, with descriptions of new and rare species». J. Asiat. Soc. Bengal, 58 (pt. 2, 3, 1889, pàg. 279-295.
* ↑ Capuli, Estelita Emily. «Symphurus woodmasoni (Alcock, 1889)» (en anglès). FishBase.
# Proasellus stocki

Proasellus stocki és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

És una espècie demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: el riu Argonza (Cantàbria, l'Estat espanyol).

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Henry, J. P. i Magniez, G., 2003. Isopodes Aselloides stygobies d"Espagne, III. - Le genre Proasellus: B- espèces anophthalmes. Beaufortia 53(6): 129-158.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ SeaLifeBase (anglès)
* ↑ Fernández, J., 2004. Noticia de nuevos táxones para la ciencia en el ámbito íbero-balear y macaronésico. Graellsia, 60(2): 217-243.
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Conrad II de Suàbia

Conrad II de Hohenstaufen (1173-15 d'agost de 1195) va ser duc de Suàbia des de 1191 fins a la seva mort, i duc de Rothenburg de 1188 a 1191.
Era el cinquè fill de l'emperador Frederic I Barba-roja i Beatriu, comtessa de Borgonya. Va ser present a Roma a la coronació del seu germà gran Enric VI com a sacre emperador romà.
Va participar en les campanyes contra els normands de Sicília el 1191 i el 194. Un cronista descriu a Conrad com «un home donat a l'adulteri, la fornicació, la profanació i l'obscenitat, però vigorós en la batalla i generós amb els amics».
Conrad va ser assassinat a Durlach el 1196, suposadament pel marit d'una dona que havia violat. Una altra història explica que Conrad va ser mossegat a l'ull per una verge que provava de violar i va morir de la infecció resultant.
Al moment de la seva mort estava promès amb Berenguera de Castella.
# Les bergers au tombeau d'Amyntas

Els pastors a la tomba d'Amintes (Les bergers au tombeau d'Amyntas en francès) és una obra de Guérin (1805) exposada al Louvre. Aquesta obra es refereix a una antiguitat bucòlica i és similar als pastors d'Arcàdia Poussin (Louvre). El subjecte pren nous paisatges idil·lics de Gessner, col·lecció pastoral de Virgili i Teòcrit.

## Referències

* 1 2 3 4 «Les bergers au tombeau d'Amyntas». Louvre.
* ↑ «The shepherds in the tomb of Amyntas». Wikipaintings.

## Enllaços externs

* Imatge
* Réplica + Informació de l'original (francès)
# Miologia

La miologia és la branca de l'anatomia que es dedica l'estudi del sistema muscular, incloent l'estudi de la seva estructura, funció i malalties dels músculs. El sistema muscular consisteix en el múscul esquelètic, que es contreu per moure la posició de les parts del cos (per exemple, els ossos que s'articulen en les articulacions), el múscul llis, i el miocardi que impulsen, expulsen o controlen el flux de fluids i de les substàncies que contenen.

## Referències

* ↑ Scali-Sheahan, Maura. Milady's Standard Professional Barbering. 5th. Clifton Park, N.Y.: Cengage Learning, 2010, p. 147. ISBN 978-1435497153.
# Michele Coppolillo

Michele Coppolillo (Cosenza, Calàbria, 17 de juliol de 1967) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1991 i 2001. Del seu palmarès destaca la victòria al Trofeu Pantalica del 1997, i el tercer lloc a la Milà-Sanremo de 1996.

## Palmarès

* 1990
** 1r als Sei Giorni del Sole
* 1996
** Vencedor d'una etapa al Tour del Mediterrani
* 1997
** 1r al Trofeu Pantalica

### Resultats al Tour de França

* 1999. Abandona (9à etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1991. No surt (12a etapa)
* 1992. No surt (13a etapa)
* 1993. 77è de la classificació general
* 1994. 29è de la classificació general
* 1995. Abandona (13a etapa)
* 1996. No surt (20a etapa)
* 1997. 33è de la classificació general
* 1998. 75è de la classificació general
* 2001. 136è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1993. Abandona (15a etapa)
* 1994. 41è de la classificació general

## Referències

* ↑ «COPPOLILLO Michele». [Consulta: 15 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Michele COPPOLILLO» (en italià). [Consulta: 15 desembre 2022].
* ↑ Giuseppe Figini. «LE STORIE DEL FIGIO. DA SUD A NORD, COPPOLILLO SEMPRE IN SELLA» (en italià), 25-02-2020.
* ↑ Redazione. «Michele Coppolillo il ciclista cosentino» (en italià), 03-11-2020. [Consulta: 15 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Michele Gismondi

Michele Gismondi (Montegranaro, Província de Fermo, 11 de juny de 1931 - Ídem, 4 de setembre de 2013) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1952 i 1961. Fou un fidel gregari de Fausto Coppi durant bona part de la seva carrera.
Durant la seva carrera aconseguí 6 victòries, però l'èxit més important fou la medalla de plata al Campionat del món de ciclisme de 1959 a Zandvoort, prova en la qual ja havia estat a punt d'aconseguir una medalla el 1953 i 1954, en quedar quart.

## Palmarès

* 1953
** 1r al Gran Premi de la Indústria, Belmonte-Piceno
* 1955
** Vencedor de 2 etapes del Gran Premio Ciclomotoristico
* 1957
** Vencedor d'una etapa del Gran Premio Ciclomotoristico
* 1958
** 1r a Imola
* 1959
** 1r a la Copa Agostoni
** Medalla de plata al Campionat del món de ciclisme

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1959. 16è de la classificació general
* 1960. 24è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1959. 30è de la classificació general

## Referències

* ↑ Cicchinè, Roberto «Montegranaro, è morto Michele Gismondi storico gregario di Fausto Coppi». ilmessaggero.it, 04-09-2013 [Consulta: 24 març 2015]. Arxivat 24 de setembre 2015 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Biografia i palmarès de Michele Gismondi (italià)
# Michele Desubleo

Michele Desubleo, nom italianitzat de Michel De Sobleau o Michel Desoubleay (Maubeuge, 1601 - Parma, 1676) va ser un pintor flamenc instal·lat des de molt jove a Itàlia, on va arribar acompanyant al seu germanastre Nicolas Régnier. També és conegut com a Michele Fiammingo.
Es va formar al seu país al costat del pintor Abraham Janssens. Va arribar a Roma molt jove (doc. 1621-1625). Allí va contactar amb la colònia de caravaggistes nòrdics que allà hi residien. Poc després es va traslladar a Bolonya, on es va establir. En aquesta ciutat va deixar obres que representen una eficaç fusió entre les seves arrels nòrdiques i els ensenyaments de Guido Reni. La seva especialitat van ser els quadres al·legòrics i mitològics, que van tenir un públic culte i d'elevat rang.
A principis de la dècada de 1650 està documentada una estada de Michele Desubleo a Mòdena, on ha deixat algunes obres (Somni de Sant Josep). Cap a 1654 Desubleo va marxar a Venècia, on es va convertir en una espècie d'ambaixador de l'estil de Reni, que en la Serenísima encara era bastant desconegut. Després d'una breu estada a Milà, va concloure la seva carrera a Parma (doc. 1666), on va morir.

## Referències

* ↑ Cottino, Alberto. Michele Desubleo (en italià). Edizioni dei Soncino, 2001.
* ↑ Girometti, Stefania «Venere piange la morte di Adone. Sguardi incrociati tra Michele Desubleo e Nicolas Régnier». Bollettino ICR, 01-01-2018.
* ↑ Girometti, Stefania In Italien Karriere machen. Der flämische Maler Michele Desubleo zwischen Rom, Bologna und Venedig, 13-04-2022, pàg. 466. DOI: 10.11588/arthistoricum.922.
* ↑ Sedini, Domenico «Desubleo Michele, detto Michele Fiammingo, Suicidio di Cleopatra». ARTGATE Fondazione Cariplo, 01-01-2009.
* ↑ Pacciarotti, Giuseppe. La pintura barroca en Italia. Istmo, 2000. ISBN 978-84-7090-376-2.
* ↑ Girometti, Stefania; Sophie Laroche (ed.) «Michele Desubleo, Repos pendant la fuite en Egypte (copie anonyme dʼaprès)» (en francès). Le musée sort de sa réserve : une collection redécouverte [Gand], 2016.
* ↑ Wittkower, Rudolf. Arte y arquitectura en Italia : 1600-1750. Madrid: Cátedra, 1979. ISBN 84-376-0177-0.
* ↑ Peruzzi, Lucia «Per Michele Desubleo, fiammingo». Paragone, 37, 1986, pàg. 85-92.
* ↑ Girometti, Stefania «"Guido Reni Inventor"? Zur Entstehung kreativen Potenzials in Renis Bologneser Werkstatt». Geteilte Arbeit. Praktiken künstlerischer Kooperation, 01-09-2020.
# Mico chrysoleucus

Mico chrysoleucus és una espècie de primat de la família dels cal·litríquids. És endèmic de l'estat de l'Amazones (Brasil).

## Hàbitat

Viu als boscos tropicals o subtropicals.

## Referències

* ↑ Rylands, A. B.; Bampi, M. I.; Chiarello, A. G.; da Fonseca, G. A. B.; Mendes, S. L.; Marcelino, M (2003). Mico chrysoleucus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 10 maig 2008 (en anglès).

## Enllaços externs

* Informació sobre el tití de Santarem. (castellà)
# Model de vot econòmic

El model de vot econòmic sobre el comportament electoral deriva del model de Downs i sosté que l'orientació del vot depèn de la valoració que l'individu fa sobre les polítiques econòmiques dels governs. En particular, es manifesta en forma de càstig als governs que facin una mala gestió econòmica i de premi als que la gestionin adequadament.
D'una banda, l'elector avalua el benefici econòmic de l'actuació governamental passada i considera si altres partits podrien haver fet una millor gestió, la qual cosa es nomena vot retrospectiu. D'altra banda, l'elector també decideix en funció de les expectatives futures del partit, és a dir, quant creu que un partit pot millorar l'economia, això és el vot prospectiu.
Així mateix, la valoració pot donar-se centrada en l'economia personal, la qual cosa s'ha qualificat de vot egotròpic, més present en perfils amb un menor nivell d'instrucció. Però també pot donar-se en el sentit de vot sociotròpic, és a dir, tenint en compte la situació econòmica global, la macroeconomia.

## Referències

* 1 2 3 Cazorla Martín, Ángel. Los componentes del voto en Andalucía: un análisis del voto económico en el periodo 2008-2013, 2014. ISBN 978-84-9083-321-6 [Consulta: 19 gener 2023].
* ↑ Stegmaier, Mary; Lewis-Beck, Michael S. «Economic Voting» (en anglès). Oxford bibliographies, 2021.
# Miquel Bofill i Abelló

Miquel Bofill i Abelló (Santiago de Xile, 12 de febrer de 1950) és un filòleg i polític català, senador per Girona en la VIII i IX legislatures.

## Biografia

Fill de la poetessa Montserrat Abelló i Soler, va néixer a l'exili. Llicenciat en Filologia Catalana per la Universitat de Barcelona, ha cursat estudis de Ciències Socials a la Universitat Lliure de Brussel·les.
El 1969 va ser detingut per la policia franquista en el marc de les batudes que van acompanyar l'estat d'excepció arran de l'assalt al rectorat de la UB. Després de quinze dies de detenció i interrogatoris i de dos mesos de presó, va marxar a França i després a Bèlgica per estudiar i evitar el servei militar espanyol, a més d'un judici del Tribunal d'Orde Públic.
Va tornar a Catalunya el 1976 i un cop acabada la carrera va començar a donar classes de català i va impulsar el Servei Municipal de Català de Palafrugell. Posteriorment va ser responsable del Servei Municipal de Català de Torroella de Montgrí entre 1984 i 1992 i director del Museu del Montgrí i del Baix Ter del 1986 al 1991. A partir del 1992 va començar a treballar a l'Ajuntament d'aquesta vila com a responsable del Servei de Comunicació. L'any 2012 va ser director de l'Espai Ter del mateix municipi.
Militant d'ERC, va ser escollit senador per la circumscripció de Girona per l'Entesa Catalana de Progrés a les eleccions generals espanyoles de 2004 i eleccions generals espanyoles de 2008. A la mort de la seva mare van cedir el seu llegat a la Biblioteca de Catalunya.

## Referències

* ↑ Entrevista a Montserrat Abelló Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. a omnium.cat
* ↑ Notícies Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. a la revista Emporion
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ El llegat documental de Montserrat Abelló ingressa a la Biblioteca de Catalunya
# Michael O'Kennedy

Michael O'Kennedy (Nenagh, 21 de febrer de 1936 - Dublín, 15 d'abril de 2022) (en irlandès: Micheál Ó Cinnéide) fou un polític irlandès que fou diverses vegades ministre al seu país així com membre de la Comissió Europea entre 1981 i 1982.

## Biografia

Va néixer el 21 de febrer de 1936 a la població de Nenagh, situada al comtat de Tipperary.

## Activitat política

Membre del partit conservador Fianna Fáil (FF), en les eleccions legislatives de l'any 1965 va esdevenir senador del Seanad Éireann, escó que va mantenir fins al 1969. Posteriorment fou escollit diputat al Dáil Éireann en les legislatives de 1969 per la circumscripció de Tipperary North, escó que va mantenir fins al gener de 1981. El 1970 fou nomenat secretari del Ministeri d'Educació i el 1972 Ministre sense Cartera en el govern de Jack Lynch, esdevenint Ministre de Transport i Energia entre gener i març de 1973.
El 1977 el seu partit tornà al poder, sent nomenat successivament Ministre d'Afers Exteriors, Finances i Serveis Públics en el nou govern de Lynch. El desembre de 1980 abandonà la política nacional per ser nomenat membre de la Comissió Thorn, en la qual va esdevenir Comissari Europeu de Personal, Administració i Oficina Estadística.
El febrer de 1982 renuncià al seu càrrec europeu, sent substituït per Richard Burke, per postular-se com a candidat del seu partit a les eleccions legislatives, liderat però que guanyà Charles Haughey. En les eleccions legislatives de 1982 fou escollit novament diputat al Parlament, escó que no abandonà fins al 1992. L'any 1987 fou nomenat Ministre d'Agricultura i Alimentació per part del Taoiseach Charles Haughey, i el 1991 Ministre de Treball. Al perdre el seu escó en les eleccions de 1992 fou novament nomenat senador, sent reescollit diputat l'any 1997 al Parlament. El 2002 fou el candidat del seu partit a la presidència del país, obtenint tan sols 21 vots d'un total de 112. Després d'aquesta derrota abandonà aquell any el seu escó al Parlament i la política activa.
# Mont Bradost

El Bradost (kurd: شاخى برادۆست, Xax-î Biradost, àrab: جبل برادوست, Jabal Brādūst) és una muntanya situada al Kurdistan iraquià. Es troba al districte de Soran, a la província d'Erbil, al nord de l'Iraq, a 400 km al nord de Bagdad. El pic del Bradost se situa a 2.043 metres sobre el nivell del mar.

## Situació

El terreny al voltant de mont Bradost és força muntanyós. A 17 km al sud de la muntanya hi ha el cim del Kawrak, de 2.121 metres sobre el nivell del mar. La regió del Bradost està força densament poblada, amb 90 habitants per quilòmetre quadrat. La comunitat principal més propera és Ruwāndiz, a 18,1 km al sud-est de la muntanya. L'àrea del seu voltant consta principalment de pastures.

## Clima

El clima predominant a la zona és el mediterrani. La temperatura mitjana anual és de 19 °C. El mes més calorós és el juliol, quan la temperatura mitjana s'enfila fins als 36 °C, i el més més fred és el gener, amb temperatures mitjanes de 2 °C. La precipitació mitjana anual és de 759 mil·límetres/m². El mes més humit és el gener, amb una mitjana de precipitació de 138 mm, i el més sec és l'agost, amb només 2 mm de precipitació de mitjana.

## Patrimoni

A 15 km (a vol d'ocell) al nord-oest del mont Bradost hi ha la cova de Shanidar, un jaciment arqueològic d'època paleolítica que ha aportat restes de neandertals, algunes de les quals suposadament enterrades intencionadament.
Shanidar va fer plantejar als prehistoriadors l'existència de ritus funeraris entre els neandertals. La presència controvertida de flors associades al cos Shanidar IV en seria una prova. El testimoni de traces patològiques greus en alguns individus, a més, van demostrar que existia solidaritat entre els membres del grup, ja que aquests individus malalts no podrien haver sobreviscut tots sols.

## Referències

* ↑ «Jabal Birādawst» (en anglès). Geo Names. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ «DIGITAL ELEVATION DATA» (en anglès). View Finder Panoramas. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ «Population Density» (en anglès). NASA. Arxivat de l'original el 2016-02-09. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ «Land Cover Classification (1 year)» (en anglès). NASA. Arxivat de l'original el 2016-02-28. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ «Dataset index» (en anglès). NASA. Arxivat de l'original el 2020-05-10. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ «RAINFALL (1 MONTH - TRMM, 1998-2016)» (en anglès). NASA. Arxivat de l'original el 2017-04-01. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ Solecki, 1977.
* ↑ Leroi-Gourhan, 1975, p. 562.
* ↑ Caro, Paul «Les pollens de la préhistoire». Le Monde, 20-10-1980.

## Bibliografia

* Leroi-Gourhan, Arlette «The Flowers Found with Shanidar IV, a Neanderthal Burial in Iraq» (en francès). Science, vol. 190, n. 4214, 1975, pàg. 562-564. DOI: 10.1126/science.190.4214.562.
* Solecki, Ralph L. «The implications of the Shanidar cave neanderthal flower burial» (en anglès). Annals of the New York Academy of Sciences, vol. 293, n. 1, 1977. Arxivat de l'original el 2019-06-03. DOI: 10.1111/j.1749-6632.1977.tb41808.x [Consulta: 18 desembre 2022].