OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Impost sobre els Béns Immobles

Un impost sobre els béns immobles, o impost sobre el valor de la terra és una imposició ad valorem sobre el valor subdesenvolupat de la terra. A diferència dels impostos predials, no considera el valor dels edificis, la propietat personal i altres alteracions de la terra respecte els béns immobles. Un impost sobre el valor de la terra està defesa generalment pels economistes (al contrari que altres impostos) perquè no causa ineficència econòmica i tendeix a reduir la desigualtat econòmica.
Aquest impost ha sigut referrit com "l'impost perfecte" i l'eficiència econòmica d'aquest ha sigut coneguda des del segle xviii. Molts economistes des d'Adam Smith i David Ricardo han defès aquest tribut, però està associat famosament amb Henry George, qui argumentà que perquè el proveïment de la terra està fixat i el valor d'aquest està creat per les obres públiques i de les comunitats, la renda econòmica de la terra és la font més lògica d'ingressos públics.
Un impost sobre el valor de la terra és un impost progressiu, en el qual la incidència fiscal cau sobre els titulars en proporció al valor dels llocs, la propietat de la qual està altament correlacionada amb la riquesa i la renda en general.
Aquest impost està implementat en diversos estats i territoris.

## Referències

* 1 2 Webb, Merryn «How a levy based on location values could be the perfect tax». Financial Times, 27-09-2013 [Consulta: 14 maig 2015].
* ↑ «Why Henry George had a point». The Economist, 01-04-2015 [Consulta: 29 juny 2017].
* ↑ «Why land value taxes are so popular, yet so rare». The Economist, 10-11-2014.
* ↑ «Chapter 2, Article I: Taxes upon the Rent of Houses». A: The Wealth of Nations, Book V, 1776. «Ground-rents are a still more proper subject of taxation than the rent of houses. A tax upon ground-rents would not raise the rents of houses. It would fall altogether upon the owner of the ground-rent, who acts always as a monopolist, and exacts the greatest rent which can be got for the use of his ground.»
* ↑ George, Henry. Progress and Poverty, 1879. El passatge que sol ser citat és anomenat "The unbound Savannah."
* ↑ Directorate-General for Economic and Financial Affairs. Possible reforms of real estate taxation criteria for successful policies. Brussel·les: Comissió Europea, 2012. ISBN 978-92-79-22920-6.
* ↑ Binswanger-Mkhize, Hans P; Bourguignon, Camille; Brink, Rogier van den. Agricultural Land Redistribution : Toward Greater Consensus. World Bank, 2009. «A land tax is considered a progressive tax in that wealthy landowners normally should be paying relatively more than poorer landowners and tenants. Conversely, a tax on buildings can be said to be regressive, falling heavily on tenants who generally are poorer than the landlords»
* ↑ Andelson, Robert V. (ed.). Land-value : taxation around the world. 3a ed. Malden, Massachusetts: Blackwell, 2001, p. 300. ISBN 978-0-631-22613-0.
# Indian Airlines

Indian Airlines, posteriorment Indian, fou una important aerolínia de l'Índia amb seu a Delhi. Duia a terme principalment vols a destinacions nacionals, juntament amb algunes destinacions internacionals a països veïns. Havia estat una empresa de capital públic des de la fusió de vuit aerolínies índies que dataven d'abans de la independència del país i era gestionada pel Ministeri d'Aviació Civil. El 2007, el Govern de l'Índia anuncià que Indian es fusionaria amb Air India, operació que es consumà el febrer del 2011. La seva flota incloïa únicament avions de la família Airbus A320.

## Referències

* ↑ AI/IC complete merger Arxivat 1 March 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Interacció ió-dipol

En una atracció del caràcter ió-dipol, els ions d'una substància poden interaccionar amb els pols de les molècules covalents polars. Així, el pol negatiu d'una molècula atrau l'ió positiu i el pol positiu interacciona amb l'ió negatiu: les parts de cada molècula s'uneixen per forces d'atracció de càrregues oposades. Exemple d'aquest tipus d'interacció es produeix en la solvatació d'una solució aquosa de clorur de sodi (NaCl).

## Referències

* ↑ Més informació sobre els 3 tipus de forces intermoleculars Greelane
* ↑ La simple ciència de per què la sal augmenta el punt d’ebullició de l’aigua Greelane
# Barakaldo Antzokia

El Teatro Barakaldo (espanyol) o Barakaldo Antzokia (èuscar) és un teatre situat en el carrer Juan Sebastián Elcano de Barakaldo, (Biscaia). Durant les dècades dels anys 60 i 70 del segle xx, el teatre va ser una plataforma d'exhibició de l'anomenat teatre independent.

## Referències

* ↑ El edificio

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre Arxivat 2007-04-02 a Wayback Machine.
# Joan Manuel Oleaque Moreno

Joan Manuel Oleaque Moreno (Catarroja, 1968) és un periodista valencià, autor de llibres com Des de la tenebra: un descens al cas Alcàsser (1995) i En èxtasi (2004).
Ha estat col·laborador a El Temps i d'El País. Va col·laborar amb el programa de TV3 30 minuts i amb els programes Passengers i Eurotrash de la televisió britànica Channel 4.
L'any 1999 va obtenir el premi de l'Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana al millor periodista valencià del 1998, en la modalitat de premsa escrita. El seu llibre Des de la tenebra: un descens al cas Alcàsser, reconstrucció novel·lada del cas Alcàsser, va guanyar el premi Octavi Pellissa del 1997 a projectes d'assaig i el 2003 el Premi Internacional Rodolfo Wash a la millor obra no fictícia sobre tema criminal publicada el 2002.

## Referències

* ↑ «Joan Manuel Oleaque Moreno». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Binazeit

Binazeit (aragonès), Vinaceite (castellà) és un municipi de la comarca del Baix Martín, província de Terol, a l'Aragó. L'economia del poble es basa en l'agricultura de l'olivera i la ramaderia.

## Agermanament

* Lherm, França.
# Colmar-Berg

Colmar-Berg (luxemburguès Colmer-Bierg) és una comuna i vila a l'est de Luxemburg, que forma part del cantó de Mersch. Es troba enmig de la confluència de l'Alzette i l'Attert. Al seu territori hi ha la fàbrica de pneumàtics Goodyear.

## Població

| Nacionalitat | Població | % |
| luxemburguesos | 1.120 | 65,46% |
| Forasters | 591 | 34,54% |
| - portuguesos | 317 | 18,53% |
| - francesos | 27 | 1,58% |
| - italians | 33 | 1,93% |
| - belgues | 49 | 2,86% |
| - alemanys | 35 | 2,05% |
| - iugoslaus | 40 | 2,34% |
| - altres | 90 | 5,26% |

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 15/02/2001 | 1.711 |
| 01/01/2002 | 1.803 |
| 01/01/2003 | 1.823 |
| 01/01/2004 | 1.834 |
| 01/01/2005 | 1.848 |
# Guillem de Ribes

Guillem de Ribes (a vegades se'l cita com a Guillem I de Ribes), va néixer aproximadament el 1140. Fou un trobador i senyor del castell de Ribes (Sant Pere de Ribes), encara que no en qualitat de propietari, sinó que l'usdefruità, perquè els seus nebots, fills del seu germà Arnau II de Ribes, eren menors d'edat. Durant aquesta època va destacar per la seva intervenció en un plet sobre Miralpeix.
No es conserva res de la seva labor literària. Però surt esmentat en una sàtira literària de Peire d'Alvernha:
* E·N Guillems de Ribas lo quins,
* qu'es malvatz defors e dedins,
* e ditz totz sos vers raucamen,
* per que es avols sos retins,
* e'atretan se'n fari'us chins;
* e l'uoil semblan de vout d'argen.

## Referències

* ↑ Palacios, Josep-Lluís. Sant Pere de Ribes: Recull d'informació sobre el municipi.
* ↑ Coll, Josep Maria «El trobador Guillem de Ribes, señor del castillo de San Pedro de Ribas». Anacleta Sacra Tarraconensia, volum XXXIV.
* ↑ Aubrey, Elizabeth. References to Music in Old Occitan Literature.
# Joan Manuel Margalef Miralles

Joan Manuel Margalef Miralles (Amposta, 1 de gener de 1949) és un arquitecte català de les terres de l'Ebre, antic diputat al Parlament de Catalunya.

## Biografia

Llicenciat en arquitectura, a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980 va obtenir un escó de diputat per la circumscripció de Tarragona dins les llistes de Centristes de Catalunya-UCD. Dins del Parlament de Catalunya de 1980 a 1984 va formar part de la Comissió de Política Territorial, de la Comissió de Política Cultural, de la Comissió d'investigació sobre la central nuclear d'Ascó, de la Comissió d'Organització i Administració de la Generalitat i Govern Local, de la Comissió de l'Estatut dels Diputats, de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, de la Comissió d'Economia, Finances i Pressupost, de la Comissió de Política Social i de la Comissió de Reglament. Després de l'ensulsiada de l'UCD va abandonar la política i se centrà en la seva tasca d'arquitecte, assolint la presidència de la demarcació de l'Ebre del Col·legi d'Arquitectes. El 1999, en aquesta qualitat, va participar en la ponència La conservació del patrimoni industrial i agrari dins la Universitat Catalana d'Estiu.
El maig de 2014 fou reescollit com a president de la demarcació de l'Ebre del Col·legi d'Arquitectes de Catalunya.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la I Legislatura p. 75
* ↑ «Programa de la UCE, 1999». Arxivat de l'original el 2015-07-13. [Consulta: 13 desembre 2014].
* ↑ Directori Òrgans centrals
* ↑ ELECCIONS AL COL·LEGI D'ARQUITECTES DE CATALUNYA
# Jean Anouilh

Jean Anouilh (nascut el 23 de juny de 1910 a Bordeus (Gironde) i mort el 3 d'octubre de 1987 a Lausana, Suïssa), va ser un escriptor francès, autor de nombroses obres de teatre, la més cèlebre de les quals és Antígona, relectura moderna de l'obra homònima de Sòfocles.
El mateix Anouilh va organitzar el seu treball en sèries temàtiques, alternant Peces roses i Peces negres. Les primeres són comèdies que es caracteritzen per la fantasia com Le Bal des voleurs (1938), mentre que les segones mostren l'enfrontament entre els herois i la gent que l'envolta, sovint recolzades pels mites clàssics com Eurydice (1941), Antígona (1944) o Medea (1946).
Després de la guerra escriu peces metrateatrals (el teatre dins el teatre) com La Répétition ou l'Amour puni (1947), Colombe (1951), i Peces satiriques com Pauvre Bitos ou le Dîner de têtes (1956).
Jean Anouilh també va adaptar diverses obres d'autors estrangers, en particular de Shakespeare. També va dirigir algunes de les seves obres (per exemple, Dove 1974). També va treballar en guions cinematogràfics i televisius.

## Obra dramàtica

* 1929, Humulus le muet
* 1932, L'Hermine
* 1935, Y avait un prisonnier
* 1937, Le Voyageur sans bagage
* 1938, La Sauvage
* 1938, Le Bal des voleurs
* 1940, Léocadia
* 1941, Le Rendez-vous de Senlis
* 1941, Eurydice
* 1942, Oreste
* 1942, Jézabel
* 1944, Antigone
* 1946, Roméo et Jeannette
* 1947, L'Invitation au château
* 1948, Episode de la vie d'un auteur
* 1948, Ardèle ou la Marguerite
* 1950, La Répétition ou l'Amour puni
* 1951, Colombe
* 1952, La Valse des toréadors
* 1952, Cécile ou l'école des pères
* 1953, Médée
* 1953, L'Alouette
* 1955, Ornifle ou le Courant d'air
* 1956, Pauvre Bitos ou le Dîner de têtes
* 1959, Becket ou l'Honneur de Dieu
* 1959, L'Hurluberlu ou le Réactionnaire amoureux
* 1959, La Petite Molière
* 1960, Le songe du critique
* 1961, La Grotte
* 1962, La Foire d'empoigne
* 1962, L'orchestre
* 1968, Le Boulanger, la boulangère et le petit mitron
* 1969, Cher Antoine ou l'Amour raté
* 1970, Ne réveillez pas Madame
* 1970, Les Poissons rouges ou Mon père ce héros
* 1972, Le Directeur de l'Opéra
* 1972, Tu étais si gentil quand tu étais petit
* 1974, Monsieur Barnett
* 1975, L'arrestation
* 1976, Le Scénario
* 1976, Chers zoiseaux
* 1977, Vive Henri IV! ou la Galigaï
* 1978, La Culotte
* 1978, Oedipe ou le Roi Boiteux
* 1979, La Belle Vie
* 1981, Le Nombril
* 1988, Thomas More ou l'Homme libre

## Traduccions al català

* Becket o l'honor de Déu, traduïda per Bonaventura Vallespinosa i publicada l'any 1963.
* La fira d'arrambi-qui-pugui. Traducció de Salvador Marsal. Estrenada al teatre Romea de Barcelona, dins el VI Cicle de Teatre Llatí. 1963
* Els peixos de colors o mon pare, aquell heroi, traduïda per Carme i Josep Maria Vidal i publicada l'any 1985.

## Referències

* ↑ Dictionnaire de la litterature francaise du XXe siecle.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-147-9.
# Josep Seguí

«Josep Seguí» té aquests significats:
* Josep Seguí Díaz, advocat i polític menorquí
* Josep Seguí i Pujol, actor sabadellenc
# Josep de Quadras i Veiret

Josep de Quadras i Veiret (Barcelona, 1889 - Palau del Baró de Quadras, 19 de febrer de 1965) fou un empresari, advocat i aristòcrata català, segon baró de Quadras.

## Biografia

Fou fill de Manuel de Quadras i Feliu, primer baró de Quadras, i net de l'empresari osonenc Josep Quadras i Prim. Era casat amb Pilar de Camps i de Casanova, de la família dels marquesos de Camps. Van tenir una filla, Joana de Quadras i de Camps (1931), actual tercera baronessa de Quadras, casada amb Joan de Querol i de Muller, comte de Rius.
Fou tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Barcelona el 1939, després de l'ocupació de la ciutat per les tropes franquistes. Alhora fou nomenat president de Foment del Treball Nacional fins a 1941. El juny de 1947 va assistir amb Fèlix Llonch i Salas a la XVI Conferència Llanera Internacional de París. I com a vicepresident de la Federació Llanera Internacional va presidir la XX Conferència Llanera Internacional de maig de 1951, celebrada a la seu del Foment del Treball Nacional. També fou membre de la junta de la Caixa d'Estalvis i Mont de Pietat de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Don José de Quadras Veiret». La Vanguardia, 20-02-1965, pàg. 26.
* ↑ «Josep Quadras i Prim». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Calvet i Puig, 1991.
* ↑ «Presidents de Foment del Treball». Arxivat de l'original el 2014-10-30.

## Bibliografia

* Calvet i Puig, Jordi «Les Relacions internacionals de la indústria tèxtil llanera durant la postguerra». Arraona: revista d’història, 8, 1991, pàg. 33-45.
# John Peel

John Robert Parker Ravenscroft, OBE (30 d'agost de 1939 – 25 d'octubre de 2004), conegut professionalment com a John Peel, va ser un disc jockey, radiofonista i periodista anglès.
Conegut pel seu gust musical eclèctic i el seu estil honest i càlid de conducció radiofònica, John Peel va ser un DJ i conductor de ràdio popular i respectat. Va ser un dels primers a passar reggae i punk a la ràdio britànica, i la seva influència significativa en el rock alternatiu, pop, hip-hop britànic i música dance ha estat reconeguda. Dels primers DJ de la BBC Radio 1 va ser el que més temps va estar-hi, des de 1967 fins a la seva mort el 2004. Va morir als 65 anys, durant un viatge a Cusco (Perú), a causa d'una aturada cardíaca.

## El llegat: les Peel Sessions

Els programes de Peel a la BBC 1 són coneguts per les Peel Sessions,que normalment consistien en quatre cançons gravades en directe als estudis de la BBC, que permetien donar a conèixer molts grups que posteriorment esdevindrien coneguts. Hi ha molts àlbums publicats amb el títol de The Peel Sessions,o The John Peel Sessions, entre la discografia de diversos artistes. Així, la cançó «Cars» de Gary Numan ha estat gravada en els seus discos diverses vegades: tant el single del mateix om en l'àlbum The Pleasure Principle, com en els concerts i en l'ocasió en què aquesta la va gravar per Peel.
Moltes de les clàssiques Peel Sessions han estat editades en un àlbum, generalment pel segell discogràfic independent Strange Fruit Records, fundat pel mateix Peel el 1986. Alguns del incomptables cantants o grups quer van gravar amb ell van ser: Queen, Blur, Carcass, Catherine Wheel, David Bowie, Die Toten Hosen, Elastica, Fugazi, Happy Mondays, J Mascis, The Jesus and Mary Chain, Inspiral Carpets, Joy Division, The Police, Motörhead, Nirvana, PJ Harvey, Shonen Knife, Pulp, Redskins, The Chameleons, The Cure, The Smiths, The Specials, Thin Lizzy i The Black Keys.
John Peel reconeixia en el seu llibre autobiogràfic Margrave of the Marshes que el grup que més satisfacció li va produir al llarg de la seva carrera va ser The Fall, amb els integrants arribaria a gravar 27 sessions al llarg de 26 anys. Ell es va encarregar personalment de dedicar-los a una aparició a la televisió nacional britànica el 1983, i es va oferir a més a aparèixer gratis al programa «The Tube» si li deixaven escollir a aquest grup.

## Enllaços externs

* Keeping It Peel Pàgina de la BBC dedicada a John Peel i el seu treball, amb dades dels seus enregistraments, artistes, homenatges, etc. (En anglès)
* John Peel @ Joy Division – The Eternal (en anglès / francès)
# Infanteria de línia

La infanteria de línia és el tipus d'infanteria que va compondre la base dels exèrcits de terra europeus des de la meitat del segle XVII fins a mitjan segle xix. Tant en batalla com en exercici de desfilada constava de 2 a 4 files de soldats d'infanteria situats un al costat de l'altre en alineació rígida, i maximitzant així l'efecte de la seva potència de foc. Per extensió, el terme va arribar a ser aplicat als regiments regulars "de la línia", en contraposició als tiradors, els guàrdies de peu, milícies i altres categories especials d'infanteria.

## Referències

* ↑ pàgina 585, The Concise Oxford Dictionary 1984, ISBN 0-19-861131-5
# Barakar

Barakar o Barakhar és un riu de Bengala Occidental a l'Índia. Neix a la plana centre de Chota Nagpur i corre cap al nord-est i després gira al sud i després de 50 km en direcció sud-est desaigua al riu Damodar. No hi poden circular bots. Els seus afluent principals són el Khudia i el Manbhum.

## Vegeu també

* Muntanya Panchet.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Guillem de Ribagorça

Guillem de Ribagorça (? - ca. 1017) fou comte de Ribagorça (1011-1017).

## Orígens familiars

Fill del comte Isarn de Ribagorça i la seva esposa Balla.
| 16. Ramon II de Pallars i Ribagorça | 16. Ramon II de Pallars i Ribagorça | 16. Ramon II de Pallars i Ribagorça | 16. Ramon II de Pallars i Ribagorça |
| 8. Bernat I de Ribagorça | 8. Bernat I de Ribagorça | 8. Bernat I de Ribagorça | 8. Bernat I de Ribagorça | | | |
| 17. Guinegenta | 17. Guinegenta | 17. Guinegenta | 17. Guinegenta |
| 4. Ramon III de Ribagorça | 4. Ramon III de Ribagorça | 4. Ramon III de Ribagorça | 4. Ramon III de Ribagorça | | | | | | |
| | | | 18. Galí III | 18. Galí III | 18. Galí III | 18. Galí III |
| 9. Toda d'Aragó | 9. Toda d'Aragó | 9. Toda d'Aragó | 9. Toda d'Aragó | | | |
| 19. Acibel·la de Gascunya | 19. Acibel·la de Gascunya | 19. Acibel·la de Gascunya | 19. Acibel·la de Gascunya |
| 2. Isern de Ribagorça | 2. Isern de Ribagorça | 2. Isern de Ribagorça | 2. Isern de Ribagorça | | | | | | | | |
| | | | | | | 10. Guillem d'Armanyac | 10. Guillem d'Armanyac | 10. Guillem d'Armanyac | 10. Guillem d'Armanyac | | |
| | | | | | | | | | | 5. Garsenda d'Armanyac | 5. Garsenda d'Armanyac | 5. Garsenda d'Armanyac | 5. Garsenda d'Armanyac | |
| | | | | | | | | | | 11. ? | 11. ? | 11. ? | 11. ? |
| | | | | | | | | | | 1. Guillem de Ribagorça | 1. Guillem de Ribagorça | 1. Guillem de Ribagorça | 1. Guillem de Ribagorça | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | 3. Balla | 3. Balla | 3. Balla | 3. Balla |
Succeí a la seva tieta Tota de Ribagorça, la qual havia accedit al tron comtal a la mort del pare de Guillem.
No es coneix gaire de la seva vida i es desconeix si es va arribar a casar. Fou assassinat el 1017 en una expedició a la Vall d'Aran i sense haver nomenat successor.
Fou llavors quan Sanç III de Navarra reclamà per a sí els drets dinàstics de la seva esposa Múnia I de Castella, neta d'Ava de Ribagorça i besneta de Ramon II de Ribagorça.
# Xavier Grande Sánchez

Xavier "Xavi" Grande Sánchez (nascut el 28 de gener de 2005) és un futbolista valencià que juga com a lateral dret al Llevant UE.

## Carrera de club

Nascut a Almàssera, País Valencià, Grande es va incorporar a l'equip juvenil del Llevant UE l'any 2013, amb vuit anys. Va debutar com a sènior amb el filial el 17 d'octubre de 2021, substituint Carlos Giménez en una victòria a casa contra l'Hércules CF a la Segona Divisió RFEF per 3-0.
Grande va marcar el seu primer gol sènior el 9 de setembre de 2023, marcant el segon del B en una victòria per 3-0 contra el Patacona CF. Va fer el seu debut professional el 3 d'octubre, començant en un empat a casa de Segona Divisió 1-1 contra el Vila-real CF B.

## Carrera internacional

El gener de 2023, Grande va ser convocat per a la selecció espanyola sub-18.

## Referències

* ↑ «El futbolista de Almàssera Xavi Grande debuta en partido oficial con el Levante UD» (en castellà). Horta Noticias, 04-10-2023. [Consulta: 4 octubre 2023].
* ↑ «El Atlético Levante UD se estrena con victoria en la liga» (en castellà). Levante UD, 11-09-2023. [Consulta: 4 octubre 2023].
* ↑ «Tablas que no sirven a ninguno... con protagonismo del VAR» (en castellà). Marca, 03-10-2023. [Consulta: 4 octubre 2023].
* ↑ «Debut de Xavi Grande con el primer equipo Granota» (en castellà). Valencia Base, 04-10-2023. [Consulta: 4 octubre 2023].
* ↑ «Xavi Grande, convocado por la Selección española Sub-18 para jugar ante Italia» (en castellà). Levante UD, 11-01-2023. [Consulta: 4 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Xavier Grande Sánchez a BDFutbol
* Xavier Grande Sánchez, Fitxa a Soccerway
# Columna Emporitana

La Columna Emporitanana és una escultura situada al mig de la rotonda d'entrada al municipi de l'Escala (Alt Empordà). Obra del pintor Lluís Roura Juanola i el ceramista Armand Olivé Milian, és un monòlit de 13 metres d'altura, en record del passat grec de la vila, on s'hi representen els acolorits camps i al seu damunt el mar, la població de l'Escala i les ruïnes d'Empúries. El va inaugurar Joan Antoni Samaranch el 2003.

## Referències

* ↑ Jurado, Anna «Lluís Roura: un pintor con proyección internacional». La Vanguardia (Suplement dominical Vivir en Girona), 07-12-2003, pàg. 5.
* ↑ «Color fragmentat». Rondaller, 18-05-2020.
# Berard Bonacolsi

Berard Bonacolsi (Màntua, segle XIII - segle XIII) va ser un noble italià.
Fou el tercer fill de Joan Bonacolsi. El 22 de gener del 1273 rebé part de les terres i el castell de Villimpenta de mans dels monjos de l'abadia de Sant Zenó de Verona. Fou castellà de Villa Imperta, que cedí a la mateixa abadia el 1297.

## Referències

* ↑ Library, Bodleian. Catalogo dei manoscritti Italiani che sotto la denominazione di Codici Canoniciani Italici si conservano nella Biblioteca Bodleiana a Oxford (en italià). Typographeo Clarendoniano, 1864, p. 30.
* ↑ Verona e il suo territorio (en italià). Istituto per gli studi storici veronesi, 1975, p. 175.
# Barraca del Grauet I

La Barraca del Grauet I és una obra del Pla de Santa Maria (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una magnífica barraca de planta rectangular, orientada al sud i recolzada al marge per la seva part posterior. A la dreta de la construcció hi ha un recer construït jugant amb la prolongació del mur de la façana. En aquest recer s'hi pot veure un cocó i una petita fornícula. A pocs metres de la barraca i a la seva esquerra hi ha un petit cossiol.
A l'interior de la barraca hi ha la falsa cúpula tapada amb quatre lloses a una alçada màxima de 2'90m, una menjadora, una fornícula i tres cocons. La seva fondària és de 2'32m i la seva amplada és de 3'30m.

## Referències

* 1 2 «Barraca del Grauet I». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2018].