OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Universitat de Lehigh

La Universitat de Lehigh és una universitat privada situada a Bethlehem (Pennsilvània), a la vall de Lehigh (Comtat de Lehigh) dels Estats Units. Va ser fundada el 1865 per Rosteix Packer com a escola tècnica de quatre anys, però ha crescut fins a incloure estudis en una àmplia varietat de disciplines. L'any 2012 la universitat tenia matriculats 4.883 estudiants de pregrau i 2.187 estudiants de postgrau.
segons The Wall Street Journal, Lehigh ocupa el lloc número 12 dels Estats Units pel que fa a Retorn de la inversió (ROI). La universitat compta amb més de 680 professors, entre els quals s'inclouen o s'han inclòs diversos Premi Nobel, Premi Pulitzer, Premi Fulbright Fellowship, i membres de l'Acadèmia Americana de les Arts i les Ciències i de l'Acadèmia Nacional de Ciències.
La mitjana d'alumnes per classe de Lehigh és de 27 estudiants, el 80 % de les classes tenen menys de 35 alumnes.
En l'edició 2013 de US News & World Report's de les millors universitats, es va classificar a Lehigh com la "més selectiva" en el seu procés d'admissió i la número 38 en "Universitats nacionals (doctorats)". La revisió realitzada per The Princeton Review la classifica entre les "Millors universitats del nord-oest".

## Referències

* 1 2 "Lehigh at a Glance" Lehigh University. Consultado el 20 de octubre de 2011.
* ↑ "Top 20: Colleges That Offer Best Return on Investment" The Wall Street Journal, 30 de junio de 2010. Consultado el 10 de noviembre de 2012.
* ↑ "Sahagian plays role in IPCC receiving 2007 Nobel Peace Prize" Lehigh University, 05 de noviembre de 2007. Consultado el 10 de noviembre de 2012.
* ↑ Lehigh University at a Glance US News & World Report.
* ↑ "Lehigh University on the Princeton Review" Princeton Review. Consultado el 30 de octubre de 2011.
# Pieter Quast

Pieter Quast (1605 - enterrat el 29 de maig de 1647) va ser un pintor de la Pintura barroca als Països Baixos conegut especialment per la pintura de gènere de diverses temàtiques. Va viure a Amsterdam i La Haia i va pertànyer al Gremi de Sant Lluc. Les seves pintures es caracteritzen per l'ús del clarobscur i el seu l'estil caricaturesc.

## Referències

* ↑ Leistra, J. E. P., "Quast, Pieter" in Grove Art Online, Oxford Art Online, Oxford University Press, accessed 16 Oct. 2013

## Enllaços externs

* Gallery of works
* Biography
# Glacera de Fee

La glacera de Fee (en alemany: Feegletscher) és una vasta glacera alpina situada a sobre de Saas-Fee sobre el flanc est del massís dels Mischabels als Alps Penins. Fa aproximadament 5 km de longitud, per a una amplada de 6 km, interrompuda per algunes sortides rocoses. La seva superfície és de 17 km².
La glacera es divideix en Nord-Feegletscher (també anomenada Kleiner Feegletscher) i Süd-Feegletscher (Grosser Feegletscher).

## Morfologia
### Part nord

La seva part nord comença sota del flanc abrupte del massís dels Mischabels, a una altitud de 3.400 a 3.800 m. La seva inclinació arriba en certs llocs a més del 50 %, on la seva superfície és molt clivellada. Continua durant a prop de 2 km en una gola estreta de només 200 a 300 metres d'amplada, i la seva llengua arriba a 1.950 metres. L'any 1954 va quedar soterrada per un lliscament de terreny que la glacera va superar durant el seu increment en el transcurs dels 30 anys següents. Des de 1988, la glacera s'encongeix tanmateix novament, de vegades de manera ràpida.

### Part sud

La seva part sud comença sobre els flancs nord i nord-est respectivament del Allalinhorn (4.027 m) i de l'Alphubel (4.208 m). Es dirigeix cap al nord-est i es divideix en diverses llengües a una altitud de prop de 2.500 metres.

### Estany del Roine

Les seves dues parts irriguen el Feevispa, un torrent que alimenta el Saaser Vispa, abans de desembocar al Roine, passant per la vall del Saas.

## Història

A l'apogeu del Petita Edat de Gel, al segle xix, la glacera arribava de vegades al fons de la vall de Saas, just darrere de Saas-Fee, al lloc anomenat Gletscheralp acordonat pels dues llengües de gel.

## Estació d'esquí d'estiu

Gràcies a la glacera, l'estació de Saas-Fee pot oferir als turistes el segon domini més important d'esquí alpí d'estiu de Suïssa, després de la de Zermatt. Les pistes esquiables són accessibles per dos telefèrics a l'hivern, i per un sol a l'estiu.
El telefèric d'hivern porta a la Längfluh (2.870 m), passant a sobre de Gletscheralp.
L'altre, obert tot l'any, porta al Felskinn (2.989 m) i connecta amb el funicular subterrani Metro Alpí fins a la parada Mittelallalin a una altitud de 3.454 metres. Remuntadors mecànics situatd en el Süd-Feegletscher asseguren el servei fins i tot l'estiu.
La gruta de gel (Eisgrotte), probablement la més espaiosa del món, permet als turistes de familiaritzar-se amb la glacera.

## Referències

* ↑ «Schweizer Seilbahninventar». [Consulta: 18 setembre 2020].
* ↑ «Schweizer Gletscher | Gletschermessnetz Schweiz GLAMOS» (en alemany estàndard suís). [Consulta: 18 setembre 2020].
* ↑ Gletscher, Schnee und Eis. ISBN 3952014427.
# Uggwag ibn Zalwi

Ugg$^w$ag ibn Zal·lu o, arabitzat, Wajjaj ibn Zalwí al-Lamtí —àrab: وجاج بن زلو اللمطي, Wajjāj b. Zallū al-Lamṭī— fou un alfaquí maliquita que va fundar una dar o casa d'estudi i pietat al Sus del Marroc, coneguda com a Dar al-murabitun, de la qual va sortir el fundador de la moviment almoràvit.
El cap dels gudala Yahya ibn Ibrahim va enviar en peregrinació a la Meca a un jurista o mestre religiós, Jàwhar ibn Sakkun (ho diuen Ibn al-Athir i al-Bakrí, tot i que generalment les cròniques fan viatjar al mateix Yahya) amb dos altres col·legues (Ayyar i Intakku). Al seu retorn a Ifríqiya Jàwhar va trobar a Kairuan el jurista maliquita Abu-Imran al-Fassí, a qui va demanar islamitzar el seu poble; al-Fassí li va recomanar una visita a un altre religiós, de nom Uggwag ibn Zalwi, establert en un ribat anomenat Dar al-murabitun, a la regió del Sus, a Aglu. Jàwhar volia ensenyar el maliquisme el millor possible i no ho va dubtar. Uggwag el va rebre i després el va enviar al Sàhara acompanyat pel seu principal deixeble, Abd-Al·lah ibn Yassín al-Ghazulí, que havia estudiat set anys a Còrdova, i que havia de difondre l'islam maliquita entre els gudales. Jàwhar i Ibn Yassín van residir un temps entre els gudala. Abd-Al·lah va fer amistat amb alguns caps dels lamtunes, parents dels gudales, encara que sovint en conflicte, que tenien el seu centre més al sud, a l'Adrar Tmar (Mauritània) i al Tagant. Ibn Yassín era un maliquita estricte i va fundar un ribat on va imposar la seva norma; allí feia complir la xaria de manera estricta i fins i tot, en una fàtua, va autoritzar la mort de Jàwhar ibn Sakkun, que fins aleshores l'havia acompanyat. La disciplina dels que entraven al ribat era estricte. Algunes vegades va necessitar fer consultes al seu mestre Uggwag. Mentre Ibn Yassín tenia una ideologia expansionista i militarista, Uggwag havia fundat el seu dar per a la pietat i l'estudi.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "(al-)Murābiṭūn" i "Lamṭa".
# Vasilyevita

La vasilyevita és un mineral de la classe dels halurs. Anomenat en honor de Vladimir Ivanovich Vasilyev, del Servei Geològic de Novosibirsk (Rússia), el qual va descobrir nou minerals de mercuri.

## Característiques

La vasilyevita és un halur de fórmula química (Hg₂$^+$)$_{10}$I₃Br₂Cl(CO₃)O₆. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3. Acostuma a formar agregats buits arrodonits, probablement pseudomorfs de mercuri. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la terlinguacreekita pertany a «03.DD: Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Hg» juntament amb els següents minerals: eglestonita, kadyrelita, poiarkovita, hanawaltita, terlinguaïta, pinchita, gianel·laïta, mosesita, kleinita, tedhadleyita, terlinguacreekita, kelyanita, aurivilliusita i comancheïta.

## Formació i jaciments

S'ha descrit als Estats Units (localitat tipus). Es troba en buits en cristalls de quars que formen petites vetes en roques carbonàtiques-silíciques bretxificades.

## Referències

* ↑ «Vasilyevite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].

## Bibliografia

* Roberts, A.C. et al. (2003), Canadian Mineralogist: 41: 1167-1172.
* Cooper, M.A., F.C. Hawthorne (2003), Canadian Mineralogist: 41: 1173-1181.
* Lapis (2004): 29(2): 42.
# Apristurus nasutus

Apristurus nasutus és un peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Els mascles poden arribar als 70 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de Xile, Equador i Panamà.

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Apristurus nasutus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ ZipCodeZoo.com (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Universitat de Leicester

La Universitat de Leicester és un centre públic de recerca situat a Leicester, Anglaterra. El campus principal es troba al sud del centre de la ciutat, prop de Victoria Park. El Col·legi Universitari de Leicester, predecessor de l'actual universitat, va adquirir estatus universitari l'any 1957. La universitat és coneguda per a la invenció de l'empremta genètica i per contribuir a la descoberta i identificació de les restes del Rei Ricard III d'Anglaterra.

## Referències

* ↑ «Richard III Society pays tribute to exemplary archaeological research». University of Leicester, 15-10-2012. Arxivat de l'original el 19 de desembre 2012. [Consulta: 12 febrer 2013].
# Pieter Schrijvers

Pieter Schrijvers, també anomenat Piet Schrijvers, (Jutphaas, 15 de desembre de 1946) és un futbolista i entrenador de futbol neerlandès retirat.
Jugava a la posició de porter. Fou internacional amb la selecció neerlandesa a la dècada dels 70 i començaments dels 80. En total fou 46 cops internacional. Disputà els Mundials de 1974 i 1978.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de DWS Amsterdam, FC Twente (1967-1974), Ajax Amsterdam (1974-1983), i FC Zwolle (1983-1985). Guanyà la lliga neerlandesa cinc cops amb l'Ajax. Durant l'estada a aquest club va rebre l'apel·latiu de De Beer van De Meer (L'os de De Meer).

## Referències

* ↑ http://www.voetbalstats.nl/nedxi/sp556.html Arxivat 2007-12-19 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* (neerlandès) Estadístiques
* (alemany) Perfil
* (neerlandès) wereldvanoranje.nl Arxivat 2011-09-26 a Wayback Machine.
Pieter Schrijvers amb la selecció neerlandesa - Caixes de navegació :
Selecció de futbol dels Països Baixos – Copa del Món de Futbol de 1974
1 Geels •
2 Haan •
3 van Hanegem •
4 van Ierssel •
5 Israël •
6 Jansen •
7 de Jong •
8 Jongbloed •
9 Keizer •
10 R. van de Kerkhof •
11 W. van de Kerkhof •
12 Krol •
13 Neeskens •
14 Cruijff (c) •
15 Rensenbrink •
16 Rep •
17 Rijsbergen •
18 Schrijvers •
19 Strik •
20 Suurbier •
21 Treijtel •
22 Vos •
Entrenador: Michels
Selecció de futbol dels Països Baixos – Copa del Món de futbol 1978
1 Schrijvers •
2 Poortvliet •
3 Schoenaker •
4 Van Kraay •
5 Krol •
6 Jansen •
7 Wildschut •
8 Jongbloed •
9 Haan •
10 R. Van de Kerkhof •
11 W. Van de Kerkhof •
12 Rensenbrink •
13 Neeskens •
14 Boskamp •
15 Hovenkamp •
16 Rep •
17 Rijsbergen •
18 Nanninga •
19 Doesburg •
20 Suurbier •
21 Lubse •
22 Brandts •
Seleccionador: Happel :
# Gamamundo

Gamamundo és una vila i un sector de Guinea Bissau, situat a la regió de Bafatá. Té una superfície de 903 kilòmetres quadrats. En 2008 comptava amb una població de 26.160 habitants.

## Referències

* ↑ Repartition geographique des communautés
* ↑ «Dada de statoids.com».
* ↑ geohive
# Uglione

Uglione és un barri de la ciutat brasilera de Santa Maria, Rio Grande do Sul. El barri està situat al districte de Sede.

## Villas

El barri compta amb les següents villas: Parque Residencial São Carlos, Uglione, Vila Alegria, Vila Goiânia, Vila São Pedro.
| Duque de Caxias Urlândia | Duque de Caxias / Nossa Senhora Medianeira | Nossa Senhora Medianeira |
| Urlândia | | Nossa Senhora Medianeira |
| Urlândia | Urlândia | Nossa Senhora Medianeira Dom Antônio Reis Urlândia |

## Referències

* ↑ (pt) Llei municipal 72/2009 que estableix la llei per a l'ús i ocupació del sòl, subdivisió, sistema urbà camí perimetral i el municipi de Santa Maria. Arxivat 2016-09-18 a Wayback Machine.
# Vassil Simonenko

Vassil Simonenko (Ucraïnès: ucraïnès: Василь Андрійович Симоненко; 8 de gener de 1935 – 13 de desembre de 1963) va ser un poeta i periodista ucraïnès i activista del moviment dissident. És considerat una de les figures més importants en la literatura ucraïnesa de principis dels anys 1960. Segons l'opinió del Museu del moviment dissident a Kíiv, el treball i la mort prematura de Vassil Simonenko va tenir un impacte enorme a l'alça del moviment democràtic nacional a Ucraïna.

## Biografia

El poeta va néixer en una família de camperols en el poble de Biyivtsi, Província de Khàrkiv (avui - Província de Poltava).
Després de graduar-se a la Universitat de Kíiv el 1957, Vassil Simonenko va treballar com a periodista en diversos diaris en la Província de Txerkassi.
El primer llibre de poemes "Tysha i hrim" ("Silenci i tro") va sortir el 1962 i va situar el talent de Simonenko entre els poetes joves, encara que només va viure un any (el càncer de ronyons va ser diagnosticat molt tard). El seu entorn literari va incloure els poetes Mykola Vinhranovsky, Ivan Drach i Lina Kostenko, el publicistes, crítics Ivan Dziuba, Ivan Svitlitxny, Y. Sverstyuk I altres "shestydesyatnyky".
Durant el seu últim any de vida Vassil Simonenko va escriure el seu segon llibre – "Zemne tyazhinnya" ("la gravetat de la terra ")
El 1962, Simonenko juntament amb els seus amics A.Horska I Les Tanyuk van trobar els llocs d'enterrament dels repressaliats de la NKVD a Bykivnia, en els cementiris Lukianivskyi i Vasyslkivskyi prop de Kíiv. Aquest fet el va denunciar a l'Ajuntament de Kíiv. El 1963 Simonenko va ser brutalment colpejat per operatius del Ministeri soviètic d'Interior a l'estació de tren de Xevtxenko a la ciutat de Smila, i a conseqüència va patir una insuficiència renal i va morir a l'hospital general de l'Oblast el 13 de desembre de 1963.
Després de la seva mort va ser publicat el seu poema-conte satíric Viatge al país de Vice-versa (1964).
La col·lecció de poemes més complerta de Simonenko va ser publicada a l'estranger sota el títol "Bereh chekan" ("Riba d'anticipació") a Múnic (1963).
El 1967 va ser creada a Baltimore per emigrants ucraïnesos la casa editorial "Smoloskyp", reanomenada després Vassil Simonenko.
El desembre de 2008, el Banc Nacional d'Ucraïna va emetre una moneda commemorativa "Vasisl Simonenko" dins la sèrie de Personalitats Excepcionals d'Ucraïna.

## Adaptació cinematogràfica

El director ucraïnès Aleksandr Zherebko, després d'haver format un tàndem creatiu amb Angelina Dyatlova, va crear una adaptació de la poesia "Me has vingut no a partir d'un conte de fades o d'un somni" (Ucraïnès: «Ти до мене прийшла не із казки чи сну») de Vasyl Symonenko.

## Referències

* 1 2 3 Museum of dissident movement in Kiev.
* ↑ Encyclopedia of Ukraine
* ↑ Smoloskyp official website
* ↑ Commemorative Coin "Vasyl Symonenko", National Bank of Ukraine, December 2008
# Apristurus melanoasper

Apristurus melanoasper és un peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden arribar als 76,1 cm de longitud total i les femelles als 73,2.
* Color uniformement negre, tot i que lleugerament marronós en els exemplars més grans.

## Hàbitat

Viu entre els 512 i els 1.520 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes occidentals de l'Atlàntic nord (Estats Units) i de França, Irlanda i de les Illes Britàniques.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* 1 2 3 «Apristurus melanoasper» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* The Comparative Toxicogenomics Database (anglès)
# Trogon maragda

El trogon maragda o trogon verd pitgroc (Trogon rufus) és una espècie d'ocell de la família dels trogònids (Trogonidae) que habita la selva humida i altres formacions boscoses al vessant del Carib d'Hondures i Nicaragua, els dos vessants de Costa Rica i Panamà, Colòmbia, Veneçuela, Guaiana, cap al sud, per l'oest dels Andes, fins a l'oest de l'Equador i per l'est dels Andes a través de l'est de l'Equador i del Perú i Brasil fins a l'est del Paraguai i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Trogon maragda». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11/08/2013 (català)
# Pic de la Castella

La Castella, o Pic de la Castella és una muntanya de 2.699,8 m alt del límit dels termes comunals de Fillols, Taurinyà i Vernet, tots tres de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És a l'extrem sud del terme de Fillols, al sud-oest del de Taurinyà i a l'oest del de Vernet. És molt a prop al nord-oest del Pic Jofre, en un contrafort septentrional del Canigó.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «65 - Fillols». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «169 - Taurinyà i 188 - Vernet». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Castell de Vernet, Taurinyà, Vallmanya i Vernet». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8. .

## Referències

* ↑ La Castella, o Pic de la Castella en els ortofotomapes de l'IGN
# Resolució 1932 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1932 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 29 de juny de 2010. acordava prorrogar el mandat de diversos magistrats del Tribunal Penal Internacional per a Ruanda al mateix temps que es reafirmava en la necessitat de processar als inculpats, alguns d'ells fugits de la justícia. Per aquesta raó instava a més a tots els estats membres de l'Organització, especialment als estats riberencs dels Grans Llacs, a intensificar la seva col·laboració amb el Tribunal Internacional.
Els magistrats els mandats dels quals van ser prorrogats fins al 31 de desembre de 2012 "o fins que concloguin les causes al fet que han estat assignats, si succeís amb anterioritat," van ser els següents:
Magistrats de la Sala d'Apel·lacions:
* Mehmet Güney (Turquia)
* Andrésia Vaz (Senegal)
Magistrats permanents de la Sala de Primera Instància:
* Charles Michael Dennis Byron (Saint Kitts i Nevis)
* Khalida Rachid Khan (Pakistan)
* Arlette Ramaroson (Madagascar)
* William H. Sekule (Tanzània)
* Bakhtiyar Tuzmukhamedov (Rússia)
Magistrats ad lítem de la Sala de Primera Instància:
* Aydin Sefa Akay (Turquia)
* Florence Rita Arrey (Camerun)
* Solomy Balungi Bossa (Uganda)
* Vagn Joensen (Dinamarca)
* Gberdao Gustave Kam (Burkina Faso)
* Lea Gacuiga Muthoga (Kenya)
* Seon Ki Park (Corea del Sud)
* Mparany Mamy Richard Rajohnson (Madagascar)
* Emile Francis Short (Ghana)

## Referències

* ↑ «S/RES/1932 (2010)» (en anglès). Voting Record. United Nations Bibliographic Information System. [Consulta: 17 agost 2010].
* ↑ «Updated Trial, Appeals Schedule at Rwanda Criminal Tribunal Leads Security Council to Extend Terms of 16 Judges, Unanimously Adopting Resolution 1932 (2010)» (en anglès). Departamento de Información Pública de las Naciones Unidas, 29-06-2010. [Consulta: 17 agost 2010].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1901 a la 2000 (2009 - 2011)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Jehoram

Segons la Bíblia, Jehoram o Joram (en hebreu, יורם בן-אחאב Yehoram ben Ahazyahu) va ser el novè rei del Regne d'Israel després de la seva divisió. No s'ha de confondre amb Jehoram del Regne de Judà, que estava casat amb la germana d'aquest Jehoram d'Israel, Atalia. Jehoram d'Israel va governar 12 anys, entre 852 aC i el 841 aC, segons la cronologia tradicional, o entre 917 aC i el 905 aC segons la cronologia bíblica. Jehoram d'Israel era fill d'Acab i Jezabel, per tant, germà d'Ahazià, el seu predecessor.
El rei Josafat de Judà i el rei d'Edom es van unir a Jehoram en un atac contra Moab, en què amb l'ajuda d'Eliseu, profeta successor d'Elies, hi van sortir victoriosos. Per altra banda, els sirians van atacar diverses vegades Israel, però Jehoram va poder defensar-se sempre.
Ara bé, passat un temps i poc després de recuperar-se de les ferides rebudes en una batalla contra els sirians, va sortir per trobar-se amb Jehú, un dels seus comandants militars que havia sigut escollit pel profeta Eliseu per governar, i li va preguntar: "¿Hi ha pau, Jehú?". Com que va rebre una resposta negativa, va girar cua per fugir, però Jehú va disparar una fletxa que li va travessar el cor. Així va ser executat, i el seu cos va ser llançat al camp de Nabot. Jehú seria el següent rei i donaria pas a una nova dinastia.

## Referències

* ↑ 2Re 3:4-27
* ↑ 2Re 06:32
* ↑ 2Re 9: 14-26
# Apristurus longicephalus

Apristurus longicephalus és un peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Els mascles poden arribar als 60 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de les Illes Seychelles, Japó, Mar de la Xina Oriental, les Filipines i Austràlia (Queensland i Austràlia Occidental).

## Referències

* 1 2 3 4 «Apristurus longicephalus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Trogon surucuà meridional

El trogon surucuà meridional (Trogon surrucura) és una espècie d'ocell de la família dels trogònids (Trogonidae) que habita la selva humida del sud del Brasil, el Paraguai, Uruguai i Argentina septentrional. Tradicionalment el Trogon surucuà ha estat considerat una espècie amb dues subespècies, però recentment a la classificació del Handbook of the Birds of the World Alive (2017) han separat la població septentrional en una espècie diferent: trogon surucuà septentrional (Trogon aurantius).

## Referències

* ↑ F Gill i D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.2). doi : 10.14344/IOC.ML.7.2.
* ↑ N. Collar (2017). Trogons (Trogonidae). J. del Hoyo, Elliott, A., Sargatal, J., Christie, D.A. i E. de Juana (eds.). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona.