OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoine Lefort

Antoine Lefort-Mousel (Diekirch, 13 de maig de 1879 - Ciutat de Luxemburg, 19 de març de 1928) va ser un polític i diplomàtic luxemburguès. Va ser membre de la Cambra de Diputats de Luxemburg pel Partit de la Dreta i va exercir com a director general d'Obres Públiques des del 24 de febrer de 1916 fins al 28 de setembre de 1918. Posteriorment, va exercir com a diplomàtic, fins i tot com a encarregat de negocis a Suïssa.

## Referències

* ↑ Mersch (1971), p. 212

## Bibliografia

* Mersch, Jules. «Une branche de la famille Mersch». A: Mersch, Jules. Biographie nationale du pays de Luxembourg (en francès). Luxembourg City: Victor Buck, 1971 [Consulta: 13 abril 2008].
Càrrecs públics :
| Precedit per: Guillaume Soisson | Director general d'Obres Públiques 1916 – 1918 | Succeït per: Auguste Liesch |
# Apristurus platyrhynchus

Apristurus platyrhynchus és un peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Els mascles poden arribar als 80 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de Brunei, la Xina, Indonèsia (Kalimantan), el Japó, Malàisia (Sabah i Sarawak) i Filipines.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Apristurus platyrhynchus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ ZipCodeZoo.com (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Asinari

Asinari o Assinari fou el segon abat de Sant Quirze de Colera més tard de l'any 776. Es tracta d'un personatge del qual encara no s'ha verificat si realment és històric o és llegendari. Apareix documentat en un sol lloc, en un document que recull el judici, a instàncies de l'abat Guiemon, el seu fill, sobre els béns del monestir de Sant Quirze que es va fer el 24 de maig del 844 i que fou presidit pel bisbe de Girona Gotmar I i que anava contra el comte Alaric I d'Empúries. Aquest document només es coneixia a través d'una còpia del segle xiii de l'arxiu del monestir i que també és perduda i només la podem conèixer a través de còpies posteriors. En el document s'hi diu que Asinari, germà de l'anterior abat Libuci, era un veterà de l'exèrcit de Carlemany, que va conquerir Peralada al cabdill musulmà Galafre i el seu fill Biuxan, i un cop conquerit el territori va ajudar a fundar el monestir al seu germà, a qui va succeir a l'abadia del monestir. Tots dos es van retirar al monestir i hi van morir.

## Bibliografia

* Joan Badia i Homs, L'arquitectura medieval a l'Empordà, 2a ed., 2 vols., Girona, Diputació Provincial de Girona, 1985, vol. II-B, pp. 156-178, [il.] 182-190 i 600-605.
* Catalunya Romànica, 27 vols., Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1984-1998, vol. 9.
# Apogon tchefouensis

Apogon tchefouensis és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Fang, P.-W. 1942. Poissons de Chine de M. Ho: Description de cinq espèces et deux sous-espèces nouvelles. Bull. Soc. Zool. Fr. v. 67: 79-85.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Apogon talboti

Apogon talboti és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic i al Pacífic.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Smith, J. L. B. 1961. Fishes of the family Apogonidae of the western Indian Ocean and the Red Sea. Ichthyol. Bull. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 22: 373-418, Pls. 46-52.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Astragalus epiglottis

El gallet (Astragalus epiglottis) és una espècie de planta herbàcia pertanyent a la família de les lleguminoses. Es troba a Europa i Nord d'Àfrica.

## Descripció

És una petita herba anual erecta que aconsegueix una grandària de fins a 25 cm d'altura, de fulles compostes i d'aspecte tomentós. Les inflorescències es presenten en forma de raïms de fins a 15 flors. El fruit és molt característic, amb forma ròmbica, amb dors còncau i ventre agut, acabat en un pic corbat i cobert densament de llargs pèls.

## Distribució i hàbitat

És una planta herbàcia perennifòlia que té una distribució per la regió del Mediterrani i es troba en les pastures anuals.

## Taxonomia

Astragalus epiglottis va ser descrita per Linneo i publicat a Species Plantarum 2: 759, l'any 1753. (1r de maig de 1753)

### Etimologia

Astragalus: nom genèric derivat del grec clàssic άστράγαλος i després del Llatí astrăgălus aplicat ja en l'antiguitat, entre altres coses, a algunes plantes de la família Fabaceae, a causa de la forma cúbica de les seves llavors semblants a un os del peu.
epiglottis: epítet que deriva de les paraules gregues: epi = "sobre" i glottis = "gola"

### sinonímia

* Astragalus asperulus Dufour
* Astragalus ephippium Pomel
* Astragalus epiglossus St.-Lag.
* Astragalus epiglottis var. asperulus (Dufour) DC.
* Astragalus epiglottis subsp. asperulus (Dufour) Nyman
* Astragalus epiglottis var. ephippium (Pomel) Batt.
* Astragalus epiglottis subsp. epiglottis L.
* Astragalus epiglottis var. intermedius Faure & Maire
* Astragalus epiglottis var. longipes Lange
* Astragalus epiglottis var. pedunculata Batt.
* Astragalus epiglottoides Willk.
* Glottis epiglottis (L.) Medik.
* Tragacantha asperula (Dufour) Kuntze
* Tragacantha epiglottis (L.) Kuntze

## Referències

* ↑ Astragalus epiglottis en ILDIS
* ↑ Astragalus epiglottis en Herbario Virtual
* ↑ Astragalus epiglottis en Trópicos.
* ↑ Astragalus en Flora Ibérica
* ↑ Astragalus epiglottis en PlantList
# Astragalus sarcocolla

Astragalus sarcocolla (en grec σαρκοκόλλα, de σάρ "carn", i κόλλᾰ "cola"; en àrab anzarūṭ, ʿanzarūt, kuḥl fārisī, kuḥl kirmānī; en persa anzarūt, tashm (< čashm), kandjubā), és un arbust o arbre originari de Pèrsia, identificat amb una espècie d'Astragalus (Papilionaceae), que també denota el seu bàlsam.

## Planta

Anteriorment, el gènere Penaea, pertanyent al Thymelaeaceae, era generalment considerat com la planta original, és a dir, Penaea mucronata L., o Penaea sarcocolla L. o Penaea squamosa L. Però el 1879, W. Dymock va ser capaç de demostrar que almenys la Sarcocolla persa és producte del qual ell va anomenar Astragalus sarcocolla Dym. (Lleguminoses). Àmpliament conegut en l'antiguitat, el medicament ha desaparegut pràcticament de la botiga europea de medicaments, però, segons Meyerhof, encara és ben conegut a l'Orient, especialment en el mercat de medicaments del Caire.

## Història

Plini el Vell (Historia vitalis 24.128, 13.67) informa de l'ús de la sarcocol·la com a pintura i medicina. Dioscòrides Pedaci (De Materia Medica 3.89) i Galè de Pèrgam esmenten el seu poder per a cicatritzar ferides. El filòsof Al-Kindi del segle viii va utilitzar sarcocol·la com a component de moltes receptes en la seva formulació mèdica (Akrabadhin), per a la lepra, entre d'altres. La descripció més detallada és donada pel botànic i farmacòleg del segle xiii Ibn al-Baytar d'acord amb fonts d'informació gregues i àrabs, així com les seves pròpies observacions. La resina consumeix la carn que supura dels abscessos putrescents, ajuda a la maduració dels tumors, s'endú la mucositat i la bilis groga, i és un remei per a les inflamacions de l'ull, per a les parpelles aglutinades i per a la secreció excessiva de l'ull. Pres internament, la resina és un fort purgant, però també fa que caigui el cabell. La millor sarcocol·la consisteix en llavors blanques aixafades i barrejades amb oli de nou. Mesurada de diferents maneres, es pot barrejar amb altres medicaments (sagapenum, bàlsam de mirabolà, àloes, bdel·li, etc.). Quan es pren sola, la resina pot ser letal; per tant, la dosi no hauria de ser superior als 2¼ dírhams. Ibn al-Baytar, tanmateix, sosté que va veure dones egípcies prenent, immediatament després d'un bany, fins a 4 unces de sarcocol·la, juntament amb polpa de meló groc, amb l'esperança d'augmentar així la seva corpulència. Segons l'obra del segle xiii (?) Liber Ignium (Llibre del foc) de Marcus Graecus, la sarcocol·la era un ingredient del foc grec. El cirurgià del segle XVI Brunus de Calàbria va recomanar un guix per a les fractures de crani fet de sarcocol·la, farina de guixó de muntanya, sang de drago i mirra.

## Referències

* ↑ «- ILDIS LegumeWeb». [Consulta: 31 maig 2021].
# Ashtagram

Ashtagram (Les Vuit Viles) és una regió o comarca natural de l'Índia formada per les dues marges del riu Kavery, a l'entorn de Seringapatam, a Karnataka.
El territori fou concedit al segle xii pel rei Vishnuvardhana, de la dinastia Hoysala al reformador hindú (vaishnavi) Ramanuja, el qual l'havia convertit al jainisme. Ramanuja va posar al front del territori uns bramans coneguts com a Hebbars i Prabhus, establerts a vuit viles. El caps de la vila de Nagamangala probablement encara eren descendents d'aquest bramans al segle xv quan foren eliminats per Narasinga rei de Vijayanagar que va prendre possessió de Seringapatam. Al segle xvii va passar a Mysore i el territori va quedar inclòs a les talukes de Patna Ashtagram i Maisur Ashtagram, la primera al nord del riu i la segona al sud.
Sota el protectorat britànic a Mysore, el 1862 (efectes el 1863) es va formar la divisió d'Ashtagran (districtes de Mysore i Hassan o Asana) que fou suprimida el 1880 (de fet el 1883).

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Arára (Pará)

Els arára, també anomenats arára do Pará o ukarãngmã són un poble indígena, que viu a l'estat de Pará, Brasil. Són coneguts pel seu progrés en la guerra i les pràctiques de manteniment de trofeus, així com per la seva capacitat d'interacció i acomodació de pobles no nadius. Mantingueren una existència nòmada i sovint es casaven amb membres d'altres tribus. Habiten a les terres indígenes Arara i Cachoeira Seca do Iriri. L'assentament més gran dels arára és el poble de Laranjal.

## Història

Els arára han estat en contacte amb persones alienes des de la dècada de 1850. Van tenir trobades pacífiques amb forasters al llarg del riu Xingu i del riu Iriri. Des del 1889 fins al 1894, van ser assetjats pels cautxers.

## Llengua

Els arára parlen arára de Pará, també coneguda com a ajujure, que és una llenguja carib. El seu codi lingüístic ISO 639-3 és "aap". Uns pocs arára també parlen portuguès brasiler.

## Referències

* ↑ "Arara: Introduction." Povos Indígenas no Brasil. (retrieved 17 May 2011)
* ↑ "Arara: Contact with nacional society." Povos Indígenas no Brasil. (retrieved 17 May 2011)
* ↑ Lewis, M. Paul. "Arára, Pará." Ethnologue. 2009 (retrieved 17 May 2011)

## Bibliografia

* Ricardo, Carlos Alberto. «"Os índios" e a sociodiversidade nativa contemporânea no Brasil». A: SILVA, Aracy Lopes da; GRUPIONI, Luís Donisete Benzi. A temática indígena na escola. Brasília: MEC/MARI/UNESCO, 1995, p. 37-44.
* Beto Ricardo; Fany Ricardo. Povos Indígenas no Brasil: 2006-2010. São Paulo: Instituto Socioambiental, 2011, p. 763. ISBN 9788585994853.
* Curt Nimuendajú: The Arara. A: Julian Haynes Steward. «3, The Tropical Forest Tribes». A: Handbook of South American Indians. Washington: Government Printing Office, 1948, p. 223–224.
* Márnio Teixeira-Pinto: Ieipari. Ensaio sobre um tema ritual Arara. UFRJ-Museu Nacional, Rio de Janeiro 1995. (Dissertation) – Buchausgabe als: Ieipari. Sacrifício e vida social entre os índios Arara. Hucitec e Anpocs / Editora UFPRA, São Paulo / Curitiba 1997.
Pobles indígenes del Brasil :
Pobles indígenes de la Regió Nord :
Pobles indígenes de la Regió Nord-est :
Pobles indígenes de la Regió Centre-Oest :
Pobles indígenes de les regions Sud i Sud-est :
Articles relacionats :
# Arètades de Cnidos

Arètades (grec antic: Αρητάδης, llatí: Aretades) fou un historiador grec nadiu de Cnidos d'època incerta. Va escriure un llibre sobre afers macedonis (Μακεδονικά) en tres volums i un altre sobre història de les illes gregues en almenys dos volums (νησιωτικά). Segons Porfiri va escriure una altra obra, intitulada Περὶ συνεμπτώσεως.

## Referències

* ↑ "Aretades" a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
* ↑ Jacoby, Felix. «Aretades von Knidos (285)». A: Die Fragmente der Griechischen Historiker Part I-III. Brill Online, 2015.
# BDL

BDL té els següents significats:
* Bureau des Longitudes, acadèmia dedicada a temes de geodèsia i astronomia de França
* Banc de Luxemburg, banc privat de Luxemburg
* Banc del Líban, banc central del Líban
* Fons de Reparació Lingüística (del seu nom en francès Banque de Dépannage Linguistique), servei web de suport lingüístic de l'Oficina Quebequesa de la Llengua Francesa
# Avaluació

L'avaluació o avaluació educativa és, dins el context educatiu, un procés complex que s'utilitza per a obtenir informació útil amb la finalitat de formular judicis de valor i al mateix temps servir de guia per tal de prendre decisions. Com a activitat que té com una de les seves característiques més visibles el formular un judici de valor, per tal cosa s'utilitzen una sèrie de tècniques de mesura. La finalitat última de l'avaluació és la de ser una ferramenta per a prendre decisions, i aquest motiu és el que li dona la seva importància.
La branca de la pedagogia que estudia els mètodes d'avaluació s'anomena docimologia.

## Avaluació d'aprenentatges

L'avaluació dels aprenentatges és multidimensional, ja que té un mínim de set enfocaments.
* Objecte d'avaluació: Què (objectius didàctics)
* Finalitat: Per a què (diagnòstica, formativa o avaluació sumativa)
* Moment: Quan (inicial, contínua, final o diferida)
* Model: Com (quantitativament o qualitativament)
* Instrumentalització: Amb què (instruments de recollida d'informació: examen, rúbrica d'avaluació, exercicis, ...)
* Avaluador: Qui (mestre, alumnes, tutors…)
* Referent: En funció de què (criteris: satisfactorietat, suficiència…)

## El judici de valor a l'avaluació

Avaluar un aprenent implica emetre un judici de valor sobre quin és el criteri d'avaluació. Els judicis de valor en les avaluacions es troben a la selecció de criteris que distingiran el correcte de l'incorrecte, el ben fet del mal fet o l'èxit del no-èxit; en els indicadors quantitatius i qualitatius que han de mostrar aquests criteris; i en l'establiment d'estàndards o nivells dels indicadors i dels criteris per, per comparació, determinar si són vàlids o exitosos, i si s'escau quantificar en quin grau ho són.

## Referències

* ↑ «Evaluación - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 24 agost 2024].
* ↑ «Valutazione - Enciclopedia» (en italià). [Consulta: 2 setembre 2024].
* ↑ Diccionari d'educació del TERMCAT
* ↑ Dolors Millan i Guasch, Mercè Romans, Formació a les Organitzacions, Edicions Universitat Barcelona, 2001. ISBN 9788447525591 (català)

## Bibliografia

* DOMENÉCH BETORET, Fernando. PSICOLOGÍA DE LA EDUCACIÓN E INSTRUCCIÓN: SU APLICACIÓN AL CONTEXTO DE LA CLASE. Manual para la docencia y la investigación. Castelló: Universitat Jaume I, Col·lecció "Psique". 2004. ISBN 84-8021-448-1

## Vegeu també

* Avaluació per competències
Viccionari
# BLS

BLS té els següents significats:
* Black Label Society, grup musical de heavy metal estatunidenc
* Bureau of Labor Statistics, oficina d'estadística del Departament de Treball del Govern dels Estats Units
* Cadillac BLS, model d'automòbil de l'empresa Cadillac
# Base aèria Learmonth

La base aèria Learmonth (RAAF Base Learmonth), també coneguda com a Aeroport Learmonth (codi IATA: LEA, codi OACI: YPLM), és una base de la Reial Força Aèria Australiana (RAAF) i un aeroport civil. És una de les tres bases de la RAAF equipades només amb el mínim indispensable. Actualment, RAAF Learmonth no allotja cap unitat de la RAAF i té una plantilla mínima que s'ocupa de mantenir-la en temps de pau. Fou anomenada en honor de l'aviador australià Charles Learmonth.

## Referències

* ↑ «A Valiant Deed Off Rottnest Gave Learmonth Its Name» (en anglès). West Australian. Biblioteca Nacional d'Austràlia, 18-01-1954, p. 3 [Consulta: 2 novembre 2011].
# Base Léonore

La base Léonore és una base de dades francesa que cataloga els dossiers dels membres de l'orde nacional de la Legió d'honor morts abans de 1977 des de la creació d'aquest orde l'any 1802. Els dossiers catalogats són conservats als arxius nacionals.

## Referències

* ↑ «Présentation». www.culture.gouv.fr: Ministère français de la Culture. [Consulta: 15 abril 2012].

## Enllaços externs

* Base Léonore - Lloc web oficial
# Barbus trimaculatus

Barbus trimaculatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barbus trispilomimus

Barbus trispilomimus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud del Camerun fins a Angola.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Aure (Noruega)

Aure és un municipi situat al comtat de Møre og Romsdal, Noruega. Té 3.536 habitants (2016) i té una superfície de 643.94 km². El centre administratiu del municipi és el poble homònim.
El municipi inclou moltes illes, així com algunes parts del continent. Entre les illes d'Aure es troben Ertvågsøya, Grisvågøya, Rottøya, Ruøya, Skardsøya, Solskjelsøya, Stabblandet, i Tustna. Els fiords Vinjefjorden, Arasvikfjord i Edøyfjorden envolten el municipi. L'agricultura i l'aqüicultura empren el 13,6% de la població activa, sobretot dins de la ramaderia lletera, la pesca i la piscicultura. La indústria manufacturera i la construcció donen feina al 25,5% de la població, on les indústries més importants són les drassanes de Mjosundet i la planta de processament de gas natural a Tjeldbergodden, així com la central elèctrica de Tjeldbergodden. Una canonada de gas natural liquat (GNL) des del camp petrolier Heidrun acaba aquí. El treball restant (el 60,5%) es dedica a la indústria de serveis.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 22 abril 2016].

## Enllaços externs

* Aure - Lloc web oficial
Viccionari
# Baives

Baives és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 152 habitants.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 300 | 185 | 277 | 272 | 333 | 324 | 320 | 308 | 318 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 311 | 283 | 270 | 248 | 233 | 256 | 234 | 216 | 227 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 220 | 237 | 214 | 228 | 218 | 191 | 203 | 190 | 174 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 206 | 193 | 151 | 123 | 129 | 141 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Claude Gary | |
# Bancelló

Bancelló és una masia situada al municipi de Guixers, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ «Bancelló». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Bandera de Pinell de Solsonès

La bandera oficial de Pinell de Solsonès té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verd fosc, amb les tres pinyes grogues de l'escut, amb la tija a dalt, cadascuna d'alçària 2/7 de la del drap i amplària 1/7 de la llargària del mateix drap, dues a dalt, separades per un espai de 2/21 de la mateixa llargària, i una a baix, separada de les de dalt per un espai d'1/7 de l'alçària del drap, tot el conjunt al centre.
Va ser aprovada el 17 de novembre de 2011 i publicada en el DOGC el 5 de desembre del mateix any dins el número 6019.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Solsonès
* Escut de Pinell de Solsonès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2812/2011, de 17 de novembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Pinell de Solsonès.» (pdf). DOGC num. 6019, 05-12-2011. [Consulta: 5 desembre 2011].
# Bertold III de Zähringen

Bertold III de Zähringen (? - 19 de febrer de 1122) fou el segon duc de Zähringen (1111-1122).
Es va casar amb Sofia filla del duc de Baviera Enric IX el Negre i de Wulfida de Saxònia. En 1120 juntament amb el seu germà Conrad de Zähringen va fundar la ciutat de Friburg de Brisgòvia.
En 1111 Bertold va recollir la successió del seu pare, Bertold II de Zähringen. Va fer costat a l'emperador Enric V i va tenir un paper important en el Concordat de Worms el 1122. Va morir durant una campanya contra la ciutat de Molsheim. Va ser succeït pel seu germà Conrad I.

## Referències

* Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Zähringen (family)". Encyclopædia Britannica (11è ed.). Cambridge University Press.
# Bertiz

«Bertiz» té aquests significats: