OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Petermannia cirrosa

Petermannia cirrosa és l'única espècie del gènere Petermannia, que és l'únic gènere de les petermanniàcies (Petermanniaceae), una família monotípica de plantes angiospermes de l'ordre de les lilials (Liliales), dins del clade de les monocotiledònies. És una planta nativa de l'est d'Austràlia.

## Descripció

És una liana, una planta enfiladissa amb tiges que poden atènyer 6 metres. Fulles peciolades, glabres, ovades, amb àpex agut i disposades de manera oposada. Les flors s'agrupen en inflorescències cimoses. El fruit és una baia.

## Taxonomia

Petermannia cirrosa va ser descrita per primer cop l'any 1860 a l'obra Fragmenta Phytographiae Australiae pel botànic alemany Ferdinand Jacob Heinrich von Mueller (1825-1896). El gènere Petermannia va ser publicat a la mateixa obra. La família de les petermanniàcies va ser publicada l'any 1934 al segon volum de l'obra Families of Flowering Plants pel botànic anglès John Hutchinson (1884-1972).

### Etimologia

El nom del gènere, del que deriva el de la família, va ser creat en honor al cartògraf i geògraf alemany August Petermann (1922-1878).

## Referències

* ↑ «Petermannia cirrosa» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ «Petermanniaceae» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 22 març 2023].
* ↑ Byng et alii., 2016, p. 3, 15.
* ↑ «PETERMANNIACEAE» (en anglès). Angiosperm Phylogeny Website, version 14, 01-07-2017. [Consulta: 22 març 2023].
* ↑ «Petermannia cirrosa» (en anglès). Flora of Australia. Atlas of living Australia. [Consulta: 24 març 2023].
* 1 2 Mueller, 1860, p. 93.
* ↑ «Petermannia cirrosa» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ «Petermannia» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ Mueller, 1860, p. 92.
* ↑ «Petermanniaceae» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ «Petermannia» (en anglès). Flora of Australia. Atlas of living Australia. [Consulta: 24 març 2023].

## Bibliografia

* Byng, J. W.; Chase, Mark W.; Christenhusz, M. J. M.; Fay, Michael F.; Judd, W. S.; Mabberley, D. J.; Sennikov, A. N.; Soltis, Douglas E.; Soltis, Pamela S.; Stevens, Peter F. «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 181, n. 1, 01-05-2016. DOI: 10.1111/boj.12385.
* Mueller, Ferdinand Jacob Heinrich von. Fragmenta Phytographiae Australiae (en llatí). vol. II, 1860.
# Pedro de Aycinena y Piñol

Pedro de Aycinena y Piñol (1802- 14 de maig de 1897) va ser president provisional de la República de Guatemala en 1865. Com a Ministre de Relacions Exteriors, durant l'administració de Rafael Carrera y Turcios, va signar la Convenció de límits d'Hondures Britànica l'1 de gener de 1854 en el qual va ser cedit el territori de Belize; i també el Tractat d'Amistat, Comerç i Navegació entre la República de Guatemala i el Perú.

## Referències

* ↑ «Aquiguatemala.net». Arxivat de l'original el 2017-08-29. [Consulta: 19 desembre 2010].
* ↑ Ministerio de Relaciones Exteriores del Perú
# Pentti Linkola

Kaarlo Pentti Linkola (Hèlsinki, 7 de desembre del 1932 - 5 d'abril de 2020) fou un seguidor de l'ecologia profunda finès i sovint presentat com un dels pensadors principals de l'anomenat ecofeixisme. Al llarg de la seva vida va fer èmfasi en l'austeritat i durant molt de temps va treballar de pescador.
Linkola acusava l'ésser humà de la contínua degradació de l'entorn. Estava a favor de la disminució ràpida de la població humana (havent defensat postures genocides o eugenèsiques) per tal de reduir la sobrepoblació. Igualment, estava a favor de la desindustrializació i en contra de la democràcia, a la qual s'hi referia com a «religió de la mort», que considerava agent del capitalisme i del consumisme. Considerava que els defensors del creixement econòmic ignoren els subtils efectes destructius que les polítiques de lliure mercat han tingut durant els darrers dos segles.

## Vegeu també

* Decreixement
# Pastor Micha Ondó Bile

Pastor Micha Ondó Bile (Nsinik Sawong, Guinea Espanyola, 1952) és un polític equatoguineà, l'actual Ministre d'Afers Exteriors i de Cooperació Internacional de Guinea Equatorial de febrer de 2003 fins a 2012. Prèviament hi havia exercit com a Representant Permanent de Guinea Equatorial davant les Nacions Unides; va ser també, ambaixador del seu país als Estats Units i Espanya.
Va realitzar una mestratge en Enginyeria del Petroli a Ucraïna en 1982.
És membre del Partit Democràtic de Guinea Equatorial (PDGE), i fou nomenat com a Ministre de Relacions Exteriors, Cooperació Internacional i Francofonia, l'11 de febrer de 2003.

## Referències

* ↑ «Entrega de despacho entre Pastor Micha Ondo Bilé y Agapito Mba Mokuy». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 25 febrer 2016].
* ↑ (francès) "Le gouvernement de Guinée Equatoriale formé le 11 février 2003" Arxivat 2008-03-25 a Wayback Machine., Afrique Express, N° 264, 17-02-2003.
# Peter Essex-Lopresti

Peter Gordon Lawrence Essex-Lopresti (Londres, 7 abril del 1915 - 13 de juny del 1951) fou un reconegut cirurgià ortopèdic militar, conegut actualment per la lesió de l'avantbraç que porta el seu nom (lesió d'Essex-Lopestri).
Després d'acabar els seus estudis elementals a l'Hospital de Londres, va començar la seva formació al camp de l'anestesiologia, tot i que cap al 1940 va reorientar la seva formació cap al camp de la Cirurgia Ortopèdica i Traumatologia, on destacaria per les seves publicacions. El 1943 s'allistà a l'exèrcit britànic, a la divisió aèria de la Royal Army Medical Corps, entitat amb la qual va participar en la II Guerra Mundial.
Fou reconegut per la seva descripció i recopilació lesions en paracaigudistes militars després d'estudiar prop de 20000 salts, i se'l reconeix pels seus estudis en ferides de guerra. Participà en l'establiment d'hospitals de camp en territori francès durant el Dia 'D' i en altres importants operacions aèries de les forces aliades (Operació Varsity).
Posteriorment, el 1947 fou nomenat metge adjunt de l'Hospital Militar de Birmingham (Anglaterra), des d'on va descriure una lesió de l'avantbraç que, anys més tard, acabaria prenent el seu nom. Morí als 35 anys, al patir un infart de miocardi, el mateix any que fou guardonat amb la Càtedra de Hunter.
La lesió d'Essex-Lopestri consisteix en una fractura de cap del radi (colze), amb una luxació de l'articulació radiocubital distal (canell), per afectació de la membrana interòssia (avantbraç).

## Referències

* ↑ Essex-Lopresti P., P «The problems of airborne surgery». Lond Hosp Gaz, 1948, pàg. 51:7-13.
* ↑ Essex-Lopresti, P «The hazards of parachuting». Br J Surg, 1946, pàg. 34:1-13.
* ↑ Somford M, Wiegerinck JI, Hoornenborg D, van den Bekerom M, Eygendaal D. «Eponyms in elbow fracture surgery». J Shoulder Elbow Surg, 2015, pàg. 24(3):369-375.
* ↑ Essex-Lopresti, P «Fractures of the radial head with distal radio-ulnar dislocation; report of two cases.». J Bone Joint Surg Br, 1951, pàg. 33:244-7..
* ↑ McGlinn EP, Sebastin SJ, Chung KC. «A historical perspective on the Essex-Lopresti injury.». J Hand Surg Am, 2013, pàg. 38:1599-606.
# Peter Farazijn

Peter Farazijn (Diksmuide, Flandes Occidental, 27 de gener de 1969) és un ciclista belga que fou professional entre 1991 i 2004. El seu fill Maxime també s'ha dedicat al ciclisme professionalment.

## Palmarès

* 1994
** 1r al Gran Premi de Valònia

### Resultats al Tour de França

* 1993. 135è de la classificació general
* 1994. Abandona (14a etapa)
* 1995. 105è de la classificació general
* 1996. 122è de la classificació general
* 1997. 39è de la classificació general
* 1998. 19è de la classificació general
* 1999. 63è de la classificació general
* 2004. 107è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1992. 74è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2001. 58è de la classificació general
* 2003. No surt (14a etapa)

## Referències

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a procyclingstats.com
# Pajaroncillo

Pajaroncillo és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 98 | 98 | 93 | 94 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Picaïta

La picaïta és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom de la cultura Pica, qui van ocupar el desert d'Atacama des del 900-1500 aC, inclosa la zona al voltant de la localitat tipus.

## Característiques

La picaïta és un arsenat de fórmula química NaCa[AsO₃OH][AsO₂(OH)₂]. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 67257 i 67285.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Torrecillas, a la localitat de Salar Grande, a la província d'Iquique (Regió de Tarapacá, Xile), on es troba en forma de fulles gruixudes de fins a 1 mm de longitud aproximadament, típicament en intercreixements paral·lels. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Picaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 juliol 2021].
# Peter Fratzscher

Peter Fratzscher (Kassel, 1950) és un director de cinema i de televisió alemany.

## Biografia

Fratzscher va estudiar germanística i Filosofia a Frankfurt am Main, després de 1971 a 1974 a la Universitat de Televisió i Cinema a Munic. Només va treballar com a ajudant de direcció, director d’acció, editor de cinema i codirector. La seva primera pel·lícula va ser el 1974 Vergiss es (amb Martin Gies). Principalment actua com a director de sèries de crim com Der Fahnder o Tatort.
Fratzscher és membre de la Bundesverband Regie.

## Premis

* 1998 Premi Civis Media per la integració

## Filmografia parcial
### Cinema

* 1980: Panische Zeiten
* 1980: Asphaltnacht
* 1985: André schafft sie alle
* 1998: Sieben Monde

### Tatort

* 1997: Tatort: Liebe, Sex, Tod
* 1998: Tatort: In der Falle
* 1999: Tatort: Starkbier
* 2000: Tatort: Einmal täglich
* 2002: Tatort: Der Fremdwohner
* 2002: Tatort: Schlaf, Kindlein, schlaf
* 2003: Tatort: Im Visier
* 2006: Tatort: Liebe macht blind
* 2007: Tatort: Der Finger
* 2009: Tatort: Um jeden Preis
* 2011: Tatort: Jagdzeit

### Sèries (diversos episodis)

* Auf Achse
* Operation Phoenix – Jäger zwischen den Welten
* Das Duo
* Der Ermittler
* Der Fahnder
* Der Staatsanwalt
* Ein Fall für zwei
* Stahlkammer Zürich
* Wolffs Revier

## Referències

* ↑ Peter Frantzscher a weltbild.at
* ↑ Peter Fratzscher a tvspielfilm.de
* ↑ Tom Zwaenepoel. Dem guten Wahrheitsfinder auf der Spur: das populäre Krimigenre in der Literatur und im ZDF-Fernsehen. Königshausen & Neumann, 2004. p. 444
* ↑ Peter Fratzscher a regieverband.de
# Pinesdale

Pinesdale és una població dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 742 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pinesdale tenia 742 habitants, 139 habitatges, i 128 famílies. La densitat de població era de 218,7 habitants per km².
Dels 139 habitatges en un 72,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54% hi vivien parelles casades, en un 34,5% dones solteres, i en un 7,9% no eren unitats familiars. En el 7,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 5,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 5,66.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 59,7% tenia menys de 18 anys, un 12% entre 18 i 24, un 15,2% entre 25 i 44, un 9,3% de 45 a 60 i un 3,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 15 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 69,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.528 $ i la renda mediana per família de 27.361 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.333 $ mentre que les dones 17.857 $. La renda per capita de la població era de 5.051 $. Aproximadament el 31,1% de les famílies i el 35,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pinesdale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pinesdale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pineròl

Pineròl (italià Pinerolo, piemontès Pinareul) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió de Piemont i a la província de Torí. L'any 2007 tenia 35.143 habitants. Limita amb els municipis de Buriasco, Chantaloba, Cumiana, Frussasc, Garzigliana, Massèl, Osasco, Pinascha, Piscina, las Pòrtas, Roletto, San Pietro Val Lemina, San Secondo di Pinerolo i Scalenghe. Dues de les seves fraccions, Taluc i l'Abaïa, formen part de les Valls Occitanes.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Paolo Covato | Centreesquerra |
# Paul Johann Ludwig von Heyse

Paul Johann Ludwig von Heyse (Berlín, 1830 - Múnic, 1914) fou un escriptor alemany guardonat amb el Premi Nobel de Literatura l'any 1910.

## Biografia

Va néixer el 15 de març del 1830 a la ciutat de Berlín, fill del filòleg Karl Wilhelm Ludwig Heyse, en una família de religió jueva. Va estudiar llengües clàssiques a la Universitat de Berlín i Bonn amb la intenció de ser professor de filologia, però l'èxit de la seva novel·la Novellon l'any 1855 el va dur a dedicar-se exclusivament a la literatura.
L'any 1910, li fou concedit el Premi Nobel de Literatura com a tribut de l'art consumat, impregnat amb l'idealisme, que ha demostrat durant la seva productiva carrera com a poeta, dramaturg, novel·lista i escriptor líric d'històries curtes de gran renom arreu del món.
Durant la seva estada a Berlín, fou membre del grup poètic Tunnel über der Spree, i a Múnic formà part del grup Krokodil, ciutat on morí el 2 d'abril del 1914.

## Obra seleccionada

* 1850: Franziska von Rimini
* 1852: Spanisches Liederbuch
* 1855: Novellon
* 1859: Vier neue Novellon
* 1859: Die Sabinerinnen
* 1862: Ludwig der Bayer
* 1862: Andreea Delfin
* 1864: Neue Novellon
* 1871: Ein neues Novellenbuch
* 1872: Gedichte
* 1873: Kinder der Welt
* 1879: Das Ding au sich
* 1889: Verse aus Italien
* 1883: Das Buch der Freudschaft
* 1892: Merlin
* 1895: Melusine
* 1884-1898: Neuer deutscher Novellenschatz
* 1889-1905: Italienische Dichter seit der Mitte des 18, Jabrhunderts
* 1906: Victoria Regia
* 1908: Gegen den Strom
* 1909: Die Geburt der Venus
* 1914: Letzte Novellen

## Música

* El compositor alemany Theodor Raillard (1864-1929) va posar música a diverses obres d'Heyse.

## Enllaços externs

* «Paul Johann Ludwig von Heyse» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
* (anglès) Obres de Paul Heyse al Projecte Gutenberg.
# Peder

Peder és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1275.
# Piranxahr

Piranxahr (en persa پیرانشهر, del kurd پیرانشار, Pîranşar, literalment 'la ciutat dels Piran'; en àzeri Piranshehir) és una ciutat kurda de la província de l'Azerbaidjan Occidental, al nord-oest de l'Iran, prop de la frontera amb l'Iraq. El 2006 tenia 557.692 habitants.
Piranxahr és una de les ciutats més antigues del Iran i els seus fonaments es remunten a l'era pre-islàmica de l'Iran i el sorgiment del regne de Media.
És la capital del xahrestan o districte homònim, de 807.677 habitants.

## Referències

* ↑ World Gazetteer
* ↑ http://www.mefa.ir/portal/Home/ShowPage.aspx?Object=NEWS&ID=44e67e2a-0405-497b-9009-7e96750aab94&LayoutID=3184adbd-92d9-486a-9019-4033c9906dbd&CategoryID=8fa13e36-87b5-42d0-9e55-5bb2064983d4 Arxivat 2015-01-19 a Wayback Machine.
# Platja de la Mata

La platja de la Mata és una platja situada a la Costa Blanca, al municipi de Torrevella (Baix Segura, País Valencià). És la platja més extensa de Torrevella, pel que està ben comunicada amb vint accessos amb un passeig marítim. L'atractiu d'aquesta platja recau en el seu entorn, dominat per la llacuna de la Mata, inclosa dins del Parc Natural de les Llacunes de la Mata i Torrevella.
# Pirosmalita-(Mn)

La pirosmalita-(Mn) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany i, juntament amb la pirosmalita-(Fe), dona nom al grup de la pirosmalita. Originalment, va ser anomenada manganopirosmalita, per tenir més manganès que ferro en la seva composició i en referència a la seva relació amb la pirosmalita. El sufix -(Mn) va ser afegit amb posterioritat a la vegada que es va afegir el sufix -(Fe) a la pirosmalita-(Fe) per tal de diferenciar les dues espècies.

## Característiques

La pirosmalita-(Mn) és un fil·losilicat de manganès de fórmula química Mn2+ 8Si₆O$_{15}$(OH,Cl)$_{10}$. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pirosmalita-(Mn) pertany a «09.EE - Fil·losilicats amb xarxes tetraèdriques de 6-enllaços connectades per xarxes i bandes octaèdriques» juntament amb els següents minerals: bementita, brokenhillita, pirosmalita-(Fe), friedelita, mcgillita, nelenita, schal·lerita, palygorskita, tuperssuatsiaïta, yofortierita, windhoekita, falcondoïta, loughlinita, sepiolita, kalifersita, gyrolita, orlymanita, tungusita, reyerita, truscottita, natrosilita, makatita, varennesita, raïta, intersilita, shafranovskita, zakharovita, zeofil·lita, minehil·lita, fedorita, martinita i lalondeïta.

## Jaciments

La pirosmalita-(Mn) va ser descoberta a la mina Sterling, a Ogdensburg (Comtat de Sussex, Nova Jersey, Estats Units). També ha estat descrita a Austràlia, el Canadà, Eslovàquia, França, el Japó, Noruega, Rússia, Suècia, Suïssa, Turquia i la República Popular de la Xina.

## Referències

* 1 2 «Pyrosmalite-(Mn)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 desembre 2019].
# Pirosomes

Els pirosomes (Pyrosoma del grec: "foc i cos"), és un gènere tunicats de la classe dels taliacis que formen colònies flotants. Normalment es troben a les capes superiors dels oceans però alguns d'elles es troben a grans fondàries. Les colònies dels pirosomes tenen la forma cilíndrica o cònica i estan compostes de centenars o milers d'individus (zooides cadascun d'una mida de pocs mil·límetres). La mida d'aquestes colònies pot ser des d'uns centímetres a diversos metres de llargada. Presenten bioluminiscència.
Estan estretament emparentats amb les salpes.

## Taxonomia

Segons el World Register of Marine Species:
* Pyrosoma aherniosum Seeliger, 1895
* Pyrosoma atlanticum Péron, 1804
* Pyrosoma godeauxi van Soest, 1981
* Pyrosoma ovatum Neumann, 1909
* Pyrosoma spinosum

## Referències

* ↑ Pyrosoma World Register of Marine Species. Retrieved 2011-11-12.
* Bone, Q. editor (1998) The Biology of Pelagic Tunicates. Oxford University Press, Oxford. 340 pp.

## Enllaços externs

* Huge pyrosome captured in the North Atlantic - story and images Arxivat 2012-02-16 a Wayback Machine.
* Some nice images taken by divers off southern California
* The Bioluminescence Web Page
* R R Helm. «The 60 foot long jet powered animal you’ve probably never heard of». Deep Sea News, 01-08-2013.
# Piula d'esperons del Cap

La piula d'esperons del Cap (Macronyx capensis) és un ocell de la família dels motacíl·lids (Motacillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita praderies de l'est de Zimbabwe, extrem sud de Moçambic, Namíbia i Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Piula d'esperons del Cap». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Pont Royal

El pont Royal és un pont situat a París que travessa el Sena. És el tercer pont més antic de la ciutat, després del pont Neuf i el pont Marie.

## Situació

Connecta la riba dreta a nivell del pavillon de Flore amb la riba esquerra entre la rue du Bac i la rue de Beaune. L'obra està composta de cinc arcs de mig punt. A la darrera pilastra de cada riba, és visible una escala hidrogràfica que indica el nivell de les majors crescudes parisenques.

## Història

El 1632, l'empresari Pierre Pidou realitzà per al financer Barbier un pont de fusta amb peatge en aquest emplaçament, que fou anomenat pont Sainte-Anne (en referència a Anna d'Àustria) o pont Rouge (degut al seu color). Fràgil, aquest pont de quinze arcs va ser reparat una primera vegada el 1649, completament refet dos anys més tard, incendiat el 1654, endut per les aigües el 1656, altre cop reconstruït el 1660, consolidat el 1673 i finalment endut per una crescuda del riu el 1684. Madame de Sévigné relata aquesta darrera inundació, quan entre el 28 i el 29 de febrer el pont perdé vuit dels seus arcs.
Fou finalment reemplaçat entre el 25 d'octubre de 1685 i el 13 de juny de 1689 per un pont de pedra completament finançat pel rei Lluís XIV, motiu pel qual fou anomenat pont Royal. El superintendent dels Edificis del Rei, el marquès de Louvois encarregà de realitzar aquesta obra a Jacques Gabriel, Jules Hardouin-Mansart i François Romain. Al segle xviii, esdevingué un lloc important per a tota mena de festes i diversions parisenques.
Després de la Revolució Francesa, entre 1792 a 1804, el pont fou reanomenat pont National i després pont des Tuileries fins a 1814. Fou allà que Napoleó Bonaparte va fer disposar canons per defensar el Palau de les Teuleries (palau destruït en un incendi el 1871), on es trobaven la Convenció Nacional i el Comitè de Salvació Pública dirigit per Maximilien de Robespierre.
El pont experimentà una darrera restauració no gaire important el 1850. El 1939, va ser classificat com a monument històric al mateix nivell que el pont Neuf i el pont Marie.
El 2005, va ser il·luminat en ocasió de la candidatura de París per acollir els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012.

## Característiques

* Tipus de construcció: pont en arc
* Construcció: 1685 - 1689
* Arquitectes: Jacques Gabriel, Jules Hardouin-Mansart i François Romain
* Material: pedra
* Longitud: 110 m
* Amplada: 16 m

## Galeria d'imatges

* Construcció del pont el 1686
* Construcció del pont el 1687
* El Pont i el pavillon de Flore el 1814
* El pont Royal el 1850
* Vista des de la passerelle Solférino

## Enllaços externs

* Web de la mairie de Paris Arxivat 2009-08-06 a Wayback Machine.
* Structurae