OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dugesia capensis

Dugesia capensis és una espècie de cuc pla dins de l'ordre dels triclàdides dugèsids que habita a l'aigua dolça de Sud-àfrica. El nom específic fa referència a la Província del Cap.

## Morfologia
### Morfologia externa

Els espècimens vius tenen el cap poc triangular.

### Morfologia interna

Els exemplars analitzats de D. capensis presentaven testícles subdesenvolupats i ovaris hiperplàsics, característiques típiques d'individus resexualitzats. Altres caràcters diagnòstics inclouen el conducte ejaculador no central i que s'obre a la punta de la papil·la peniana, el canal de la bursa infranucleat i els oviductes que s'hi obren asimètricament, la capa de reforç externa constituïda per músculs longitudinals s'estén des de l'àrea vaginal del canal de la bursa fins a la bursa copulatrix. A D. capensis no és present una capa extra de musculatura longitudinal a la musculatura externa de la faringe. Tampoc presenta musculatura transversal a la part ventral del cos.

## Referències

* 1 2 3 Sluys, R. «Annotations on freshwater planarians (Platyhelminthes Tricladida Dugesiidae) from the Afrotropical Region» (en anglès). Tropical Zoology, 20, 2007, pàg. 229-257.
Espècies de Dugesia :
# Dugesia ectophysa

Dugesia ectophysa és una espècie de triclàdide dugèsid que habita l'aigua dolça de la República Democràtica del Congo.

## Morfologia

D. ectophysa pot arribar a mesurar fins a 24 mm de longitud i 6 mm d'amplada. Els ulls estan posicionats per davant de les aurícules. En alguns espècimens s'han observat ulls supernumeraris.

## Referències

* 1 2 Marcus, Ernesto «Turbellaria Tricladida» (en anglès). Exploration du Parc National de l'Upemba. Mission G. F. De Witte en collaboration avec W. Adam, A. Janssens, L. Van Meel et R. Verheyen (1946-1949). Institut des Parcs Nationaux du Congo Belge, 21, 1953.
* ↑ De Vries, E.J «A synopsis of the nominal species of the subgenus Dugesia (Platyhelminthes: Tricladida: Paludicola) from Africa and Madagascar» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 92, 1988, pàg. 345-382. DOI: 10.1111/j.1096-3642.1988.tb01729.x.
Espècies de Dugesia :
# Eclipsi solar del 25 de novembre de 2049

El dijous 25 de novembre de 2049 es produirà un eclipsi solar total. Serà un esdeveniment híbrid, amb només una fracció de la seva trajectòria total, i seccions més llargues al principi i al final com passa en un eclipsi anular. Un eclipsi solar es produeix quan la Lluna passa entre la Terra i el Sol, enfosquint totalment o parcial la imatge del Sol si es mira des de la Terra. Un eclipsi solar anular es produeix quan el diàmetre aparent de la Lluna és menor que el del Sol, bloquejant la major part de la llum del Sol i fent que el Sol sembli una corona circular (anell). Un eclipsi anular apareix com un eclipsi parcial sobre una regió de la Terra a milers de quilòmetres d'amplada.
Entre els eclipsis similars hi ha els del 26 de gener del 2047 i del 22 de juliol del 2047, que passaran l'any lunar de l'eclipsi previ.

## Referències

* ↑ van Gent, R.H. "Solar- and Lunar-Eclipse Predictions from Antiquity to the Present". A Catalogue of Eclipse Cycles. Utrecht University. Consultat 6 octubre 2018.
# Dugria

Dugria o Dugri fou un estat tributari protegit, del tipus thakurat garantit a l'agència de Bhopal a l'Índia central.
L'estat es va crear el 1818 quan Raja Khan, germà del cap pindari Chitu, va obtenir unes terres a Shujawalpur de manera vitalicia. El 1825, en consideració a la seva bona conducta passada se li va garantir que els seus descendents rebrien la màxima consideració del goverm britànic, de manera que quan va morir, els britànics van fer honor a la seva promesa i van repartir el domini entre els cinc fills, corresponent al tercer fill el thakurat de Dugri o Dugria.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Dugura

Dugura (en francès Dougoura, també esmentada com Dourgoura) és una població de Guinea, a la prefectura de Kouroussa, situada a uns 50 km al nord-est d'aquesta població. Té una població per sota dels mil habitants.
Fou una fortalesa de Samori Turé que la va ocupar el 1877 i la va fer servir de base per conquerir diverses regions dependents del regne de Dinguiray (vassall de l'Imperi Tuculor de Ségou). Era la principal població i fortalesa de la regió de Basando. Fou ocupada i destruïda per una expedició francesa el 1889. Samori hi va renunciar finalment el 1891 i la va deixar en mans de França.

## Referències

* Un fils d'El Hadj Omar : Aguibou, roi du Dinguiray et du Macina (1843 ?-1907), per Yves Saint-Martin, Cahiers d'études africaines Année 1968 Volume 8 Numéro 29 mapa
* Histoire de la conquête du Soudan français (1878-1899)" pel Tinent Gatelet
# E73

La ruta europea E73 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Budapest (Hongria) i finalitza a Metković (Croàcia). Té una longitud de 684 km. Té una orientació de nord a sud i passa per Hongria, Croàcia, Bòsnia i Hercegovina i Croàcia.
# E751

La ruta europea E751 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Rijeka (Croàcia) i finalitza a Koper (Eslovènia). Té una longitud d'aproximadament 190 km.
# El Galobard (Navarcles)

El Galobard és una masia del terme municipal de Navarcles, al Bages. Pertanyia a la parròquia rural de Sant Pere de Viladecavalls, i havia format part, històricament del terme municipal de Calders, al Moianès.
Està situada a 281,8 metres d'altitud, al nord-oest de la parròquia, des de començaments del segle XX dins del terme de Navarcles. Està situada a l'esquerra del Llobregat i a la dreta del Calders, a l'interior d'un revolt molt tancat de la carretera N-141c, entre els punt quilomètrics 8 i 9 d'aquesta carretera. Actualment és al nord-est del terme de Navarcles.

## Enllaços externs

* El Galobard en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Dozorne (Bilohirsk)

* Per a altres significats, vegeu «Dozorne».
Dozorne (en ucraïnès: Дозорне, rus: Дозорное, Dozórnoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 126 habitants. Pertany al districte de Bilohirsk.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# El bombero atómico

El bombero atómico és una pel·lícula de comèdia mexicana de 1952 dirigida per Miguel M. Delgado i protagonitzada per Cantinflas i Gilberto González. Aquesta pel·lícula és considerada per alguns com a seqüela directa d'una anterior pel·lícula de Mario Moreno, El gendarme desconocido (1941), ja que és la reaparició del personatge conegut com a Agent 777, un humil policia del barri de San Camilito. Està doblada al català.

## Argument

Cantinflas rep la visita d'una nena òrfena anomenada Rosario, la mare de la qual va morir i la va manar amb ell juntament amb una carta on li explica la seva situació i esmenta al seu mort amic, Silverio. Acceptant ser el seu pare, accedeix a entrar a la companyia de bombers per a mantenir-la i es posa a càrrec del Comandant Cienfuegos com el seu recomanat, sent el malson del seu instructor.
Després d'haver treballat en uns quants incendis, Cantinflas decideix renunciar i convertir-se en policia, perquè és menys perillós. Tot va bé fins que una banda de gàngsters segresta la nena, a causa d'una herència monetària.

## Repartiment

* Cantinflas com Cantinflas, Agent 777
* Roberto Soto com Comandant Bravo
* Gilberto González com El Piquete
* Elisa Quintanilla como Rosario
* Miguel Manzano com cap de bombers
* Pascual García Peña com El Cortado
* Ernesto Finance com Licenciado / Notari
* Jorge Mondragón com Silverio
* Eduardo Alcaraz com Sargent
* Ángel Infante com Policia
* Conchita Gentil Arcos com veïna (sense acreditar)
* María Gentil Arcos com Doña Cleofas (sense acreditar)
* Salvador Quiroz com comandant Cienfuegos (sense acreditar)

## Referències

* ↑ Stavans, p. 91.
* ↑ «Cantinflas: El bombero atómico». esadir.cat. [Consulta: 25 febrer 2024].

## Bibliografia

* Stavans, Ilan. The Riddle of Cantinflas: Essays on Hispanic Popular Culture, Revised and Expanded Edition. UNM Press, 2012.
# El joc de l'Ender

«El joc de l'Ender o Ender's Game» té aquests significats:
* El joc de l'Ender (novel·la), escrita per Orson Scott Card el 1985
* El joc de l'Ender (saga), saga de novel·les de ciencia-ficció escrites per Orson Scott Card
* El joc de l'Ender (pel·lícula), dirigida per Gavin Hood el 2013 i basada en la novel·la d'Orson Scott Card
# El consol de la filosofia

El consol de la filosofia és un assaig del filòsof Alain de Botton publicat per primera vegada en anglès l'any 2000. L'any següent Edicions de la Magrana en va publicar una traducció en català. El títol del llibre és una referència a l'obra Consolació de la filosofia, de Boeci, en la qual la filosofia se li apareix com una figura al·legòrica per a consolar-lo l'any que va estar empresonat, que portava a la seva imminent execució.
A El consol de la filosofia Botton intenta consolar el lector a través d'alguns problemes quotidians (o almenys ajudar-lo a comprendre'ls) citant i interpretant àmpliament una sèrie de filòsofs. Aquests es classifiquen en diversos capítols amb un filòsof utilitzat en cadascun:
* Consol per a un cor trencat (Arthur Schopenhauer)
* Consol per a les dificultats (Friedrich Nietzsche)
* Consol per a la frustració (Sèneca)
* Consol per a la inadequació (Michel de Montaigne)
* Consol per no tenir prou diners (Epicur)
* Consol per a la impopularitat (Sòcrates)
El llibre va ser el punt de partida de la sèrie de televisió de Channel 4 Filosofia per ser feliços, que va emetre també El 33 l'any 2003. La sèrie es va produir reflectint l'ordre del llibre amb els sis episodis següents:
* Sòcrates sobre l'autosuficiència
* Epicur sobre la felicitat
* Sèneca sobre la ira
* Montaigne sobre l'autoestima
* Schopenhauer sobre l'amor
* Nietzsche sobre les dificultats

## Referències

* ↑ Botton, Alain De. The Consolations of Philosophy (en anglès). Hamish Hamilton, 2000. ISBN 978-0-241-14009-3.
* ↑ Rogers, Ben. «The Consolations of Philosophy». The Sunday Telegraph, 02-04-2000. Arxivat de l'original el March 29, 2014. [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ «THE CONSOLATIONS OF PHILOSOPHY by Alain de Botton». Kirkus Reviews, 11-11-2016. [Consulta: 30 maig 2019].
* ↑ Lurie, Alison (15 March 2007). «When Is a Building Beautiful?». The New York Review of Books.
* ↑ Lear, Jonathan «The Socratic Method» (en anglès). The New York Times, 14-05-2000.
* ↑ «El 33 aposta per un programa dedicat als grans filòsofs de la història». 324cat, 04-02-2003. [Consulta: 8 octubre 2024].
# Editorial (opinió)

* Per a altres significats, vegeu «Editorial (desambiguació)».
Un editorial és un gènere periodístic que consisteix en un text, sense signatura explícita, que explica, valora i jutja un fet o situació d'actualitat, i en el qual es manifesta la ideologia del mitjà de comunicació; sovint l'autor de l'editorial és el director del mitjà.
Aquest gènere va començar als diaris, on els editorials solen trobar-se a la segona plana o en un lloc preferent. En certa manera es pot considerar un tipus d'assaig breu.
Remarquem que, en aquesta accepció, el mot editorial és de gènere masculí, perquè és reducció de la forma original, article editorial, és a dir, 'article de l'editor' o 'article de la companyia editora'.

## Funcions

L'editorial pot complir diverses funcions alhora. Les funcions de l'editorial són explicar els fets i la seva importància, donar antecedents (contextualització històrica), predir el futur,formular judicis morals o de valor i cridar a l'acció.

## Tipus

* Explicatius: en els quals no es dedueix cap opinió directa.
* La tesi o opinió: en què s'expressa clarament l'opinió favorable o desfavorable.
* Informatius: es dirigeix al coneixement o la percepció.
* Interpretatius: introdueix causes, efectes, futur, conjectures, entre d'altres.
* Per convèncer: es disposa en forma retòrica, amb argumentacions i contrargumentacions, per intentar arribar a l'ànim del lector.
* D'acció: en ell es tracten de posar en acció tots els ressorts pels quals es pugui moure la voluntat del lector.

## Vegeu també

* La dignitat de Catalunya
* Cartes al director
# Eleccions legislatives austríaques de 1994

Les eleccions legislatives del 1994 a Àustria, al Consell Nacional van ser el 3 d'octubre de 1994. Els socialdemòcrates foren la força més votada i Franz Vranitzky fou nomenat canceller, però el 1997 va dimitir i fou substituït per Viktor Klima.

## Resultats

Resum del 3 d'octubre de 1994 Consell Nacional d'Àustria resultats electorals
| Partits | Partits | Vots | % | +/- | Escons | +/- |
| | Partit Socialdemòcrata d'Àustria (Sozialdemokratische Partei Österreichs) | 1.617.804 | 34,9 | -7,9 | 65 | -15 |
| | Partit Popular d'Àustria (Österreichische Volkspartei) | 1.281.846 | 27,7 | -4,4 | 52 | -8 |
| | Partit Liberal d'Àustria (Freiheitliche Partei Österreichs) | 1.042.332 | 22,5 | +5,9 | 42 | +9 |
| | Els Verds (Die Grünen – Die Grüne Alternative) | 338.538 | 4,8 | -2,5 | 9 | -4 |
| | Fòrum Liberal (Liberales Forum) | 276.026 | 7,3 | +2,5 | 13 | +3 |
| | NO-Iniciativa Ciutadana contra la Venda d'Àustria (Nein - Bürgerinitiative gegen den Verkauf Österreichs ) | 41.492 | 0,9 | | — | ±0 |
| | Partit Comunista d'Àustria (Kommunistische Partei Österreichs) | 11.919 | 0,3 | -0,3 | — | ±0 |
| | Comunitat Electoral Cristiana (Christliche Wählergemeinschaft) | 9.051 | 0,1 | | — | ±0 |
| | Verds Units d'Àustria (Vereinte Grüne Österreichs) | 5.776 | 0,1 | -1,9 | — | |
| | Partit de la Llei Natural d'Àustria (Österreichische Naturgesetzpartei) | 4.209 | 0,1 | | — | |
| | Ciutadans Verds d'Àustria-Demòcrates Lliures (Bürgerliche Grüne Österreichs - Freie Demokraten) | 2.504 | 0,1 | | — | |
| | Partit dels Animals (Die Beste Partei) | 581 | 0,01 | | — | |
| | Total (participació 80,24%) | 4.633.114 | 100.0 | | 183 | |
| Font: Siemens Austria, BMI ||||||||
# Eleccions legislatives austríaques de 1999

Les eleccions legislatives del 1999 a Àustria, al Consell Nacional van ser el 3 d'octubre de 1999. Els socialdemòcrates foren la força més votada i Viktor Klima fou nomenat canceller, però el 2000 va dimitir i fou substituït pel popular Wolfgang Schüssel.

## Resultats

Resum dels resultats electorals 3 d'octubre de 1999 al Consell Nacional d'Àustria
| Partits | Partits | Vots | +/- | % | +/- | Escons | +/- |
| | Partit Socialdemòcrata d'Àustria (Sozialdemokratische Partei Österreichs) | 1,532,448 | -311,026 | 33.15 | -4.91 | 65 | -6 |
| | Partit Liberal d'Àustria (Freiheitliche Partei Österreichs) | 1,244,087 | +183,710 | 26.91 | +5.02 | 52 | +11 |
| | Partit Popular d'Àustria (Österreichische Volkspartei) | 1,243,672 | -126,838 | 26.91 | -1.38 | 52 | ±0 |
| | Els Verds (Die Grünen – Die Grüne Alternative) | 342,260 | +109,052 | 7.40 | +2.59 | 14 | +5 |
| | Fòrum Liberal (Liberales Forum) | 168,612 | -98,414 | 3.65 | -1.86 | — | -10 |
| | Els Independents (Die Unabhängigen) ¹ | 46,943 | * | 1.02 | * | — | * |
| | Partit Comunista d'Àustria (Kommunistische Partei Österreichs) | 22,016 | +8,078 | 0.48 | +0.19 | — | ±0 |
| | No a l'OTAN i a la UE (Nein zu NATO und EU) | 19,286 | -33,890 | 0.42 | -0.68 | — | ±0 |
| | Comunitat Electoral Cristiana (Christliche Wählergemeinschaft) ² | 3,030 | * | 0.07 | * | — | * |
| | Total (participació 80,42%; -5,56) | 4,622,354 | | 100.0 | | 183 | |
| Notes: * No es presentà el 1995. ¹ No es presentà a Burgenland. ² Només es presenta a Salzburg, Tirol i Vorarlberg. ||||||||
| Font: Siemens Austria, BMI ||||||||
# Els cinc continents

Els cinc continents és un ballet en un acte coreografiat per Joan Magriñà i Sanromà, amb música de Joan Guinjoan Gispert i decorats a càrrec d’Agustí Puig i Bosch. Es va estrenar al Gran Teatre del Liceu el febrer del 1969.

## Història

Aquest ballet abstracte evocava la formació dels planetes i els continents. Els ballarins principals de la coreografia van ser Assumpció Aguadé, Àngel Aguadé, Alfons Rovira i Elisabet Bonet.

## Significació

Els cinc continents és un dels ballets de Magrinyà que compta amb alguns dels artistes més avantguardistes dels anys seixanta. D'una banda, Joan Guinjoan (Riudoms, Baix Camp, 1931 – Barcelona, 2019), pianista que just en aquella dècada havia començat a experimentar com a compositor amb la música contemporània i, de l’altra, el pintor Puig Bosch (Barcelona, 1929 – Monells, 1999). Dins de l’obra coreogràfica de Joan Magrinyà, Els cinc continents és un ballet que destaca pel que fa als col·laboradors i la temàtica i la concepció més abstracta.

## Bibliografia complementària

* Aviñoa, Xosé; Llorens, Pilar; Rubio, Isidre; Vidal, Anna. Història de la dansa a Catalunya. Barcelona: Caixa de Barcelona, 1987.
* Garcia, Xavier. Joan Magrinyà, dansa viva. Barcelona: Editorial Pòrtic, 1983.

## Referències

* 1 2 3 Brufau i Bonet, Clàudia. «Teatre Principal de Gràcia». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement). [Consulta: 31 març 2021].
# El Vilar (Rupit i Pruit)

El Vilar és una masia a uns 3 km al nord de Rupit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Antic mas registrat al fogatge de la parròquia i terme de Sant Andreu de Pruit de l'any 1553. Aleshores habitava el mas un tal Pere Vilar.

## Arquitectura

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. A ponent s'hi adossa un cos més baix que consta només de planta baixa i primer pis, cobert a una vessant. La façana presenta un portal de grosses dovelles i un altre a la part esquerra amb llinda damunt del qual hi ha una bonica finestra d'arc còncau i amb forma goticitzant. El mas s'està reformant i l'única data constructiva que conserva es troba damunt el portal adovellat: 1676. Al costat n'hi ha una altra amb l'ampit motllurat i al segon pis unes grans obertures. A la part dreta del portal adovellat hi ha un balconet i damunt el portal dues finestres, una de les quals és datada. A tramuntana hi ha finestres amb espieres. A llevant s'hi adossa un altre cos.
És construïda amb pedra sense polir, unida amb calç, i els escaires i obertures són de pedra ben picada. És un ampli casal en el que s'endevinen diverses etapes constructives, tant pels materials emprats com per les estructures.
Al costat hi ha la cabana de planta rectangular, coberta a dues vessants i recolzada sobre el desnivell del terreny. Està situada a ponent del mas i el carener es perpendicular al portal d'entrada, el qual es rectangular, amb una llinda de fusta i un ampli finestral situat al damunt d'aquest. A la part esquerre, sota la vessant, hi ha un cos mig descobert, és a dir que no forma murs, el vessant se sostingut per petits pilars recolzats damunt el mur. Llevat del gran finestral les altres obertures són petites i es troben distribuïdes a la planta. Es construïda amb pedra sense polir.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas el Vilar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Ema Pukšec

Ema Pukšec (Ogulin, Croàcia, 6 de febrer de 1834 - Múnic, 14 de gener de 1889), també coneguda com a Ilma Murska, Ilma de Murska o Ilma di Murska, fou una famosa soprano croata del segle xix.
La seva mare era Krescencia Brodarotti de Trauenfeld, i el seu pare, Josip Pukšec, un militar molt respectat a la regió al voltant de la ciutat de Slunj. Pel seu servei en la protecció dels flancs orientals d'Europa occidental a la frontera militar amb Àustria, el seu pare li van concedir noblesa i va afegir l'extensió Murski al seu nom. La variant femenina (de Murska) va ser utilitzat després per Ema com el seu propi cognom.
Va començar a aprendre a tocar el piano a l'edat de cinc anys. Després que la seva família es traslladés a Zagreb el 1850, va començar a cantar amb l'esperança de fer carrera en el món de l'òpera. Es va casar amb el soldat Josip Eder el 1851, amb qui va tenir dos fills (l'Alfons i Hermina). Es van traslladar primer a Graz el 1857, i després a Viena el 1860, per tal de permetre a Ema estudiar cant al Conservatori de la ciutat. També va estudiar durant un temps a París. La seva carrera professional va començar el 1862 i va durar uns 20 anys.
Ilma de Murska era una soprano de coloratura amb un rang de tres octaves. La seva carrera es va iniciar el 1862 a Florència, com a Lady Harriet a Martha de Friedrich von Flotow. Algunes fonts afirmen que ella va debutar com Marguerite de Valois a Les Huguenots. La seva gira per Europa va seguir a Budapest, Barcelona i Itàlia. Després d'una sèrie de 42 actuacions reeixides va tornar a Viena com a artista convidada i va cantar el 16 d'agost de 1864 a Il Trovatore de Verdi. El seu període a Viena el va tancar el 10 d'agost de 1873 amb una actuació de comiat, en la qual va interpretar a Ofelia al Hamlet d'Ambroise Thomas a l'Òpera de la Cort de Viena.

## Referències

* ↑ Thomas Allston Brown (1903) A history of the New York stage from the first performance in 1732 to 1901
# Enric II de Lovaina

Enric II de Lovaina, dit el del Cinturó (nascut al voltant de 1020, enterrat a Nivelles el 1078) fou comte de Lovaina i Brussel·les des 1054 a 1078. Era el fill de Lambert II Balderic, comte de Lovaina i Brussel·les, i d'Oda de Verdun.
Apareix en un document de 1078 del capítol de Brussel·les, al costat del seu germà Renyer.
Poc se sap sobre el seu govern, però si que va donar suport al 1071 a Riquilda d'Hainaut, comtessa regent d'Hainaut, contra Robert el Frisó el germà del segon marit de Riquilda, que no volia respectar els drets d'aquest segon matrimoni ni al fill del primer al qual Riquilda havia desheretat. La filla d'Enric es va casar amb el segon fill de Riquilda (del segon matrimoni).

## Matrimoni i fills

Es va casar amb una comtessa Adela, d'origen desconegut (potser una filla del comte de Teisterbant. Els seus descendents foren:
* Enric III († 1095), comte de Lovaina i Brussel·les, landgravi de Brabant des 1085/1086.
* Godofreu I el Coratjós (1060 † 1139), comte de Lovaina i Brussel·les, landgravi de Brabant i duc de Baixa Lotaríngia (com Godofreu V).
* Alberó († 1128), bisbe de Lieja
* Ida (1077 † 1107/1139), casada el 1084 amb Balduí II († 1098), comte d'Hainaut

## Notes

* ↑ Léon Vanderkindere, La Formation territoriale des principautés belges au Moyen Âge, vol. II, Brussel·les, H. Lamertin, 1902

## Referències

* Alphonse Wauters, «Henri II», Académie royale de Belgique, Biographie nationale, vol. 9