OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gesalatz

Gesalatz (en basc, cooficialment en castellà Guesálaz) és un municipi de Navarra, a la comarca d'Estella Oriental, dins la merindad d'Estella. Limita a l'est amb Goñi, Jaitz i Guirguillano, al sud amb Zirauki i a l'oest amb Deierri i Lezaun. Està format pels concejos de:
| Entitat de Població | Pob. (2006) |
| Arguiñano | 44 |
| Esténoz | 23 |
| Garísoain | 34 |
| Guembe | 31 |
| Irurre | 46 |
| Iturgoyen | 94 |
| Izurzu | 18 |
| Lerate | 23 |
| Muez | 53 |
| Muniáin | 22 |
| Vidaurre | 39 |

## Topònim

El nom de la vall sembla clarament relacionat amb la paraula basca gezal o gesal que significa aigua salada. No en va, el principal curs fluvial de la vall rep actualment el nom de Riu Salat, degut precisament al seu elevada salinitat. No obstant això, la segona part del topònim no està tan clara. Mikel Belasko en el seu glossari etimològica de localitats de Navarra suggereix una etimologia bastant plausible basada en l'expressió gesal lats, que significa en llengua basca rierol d'aigua salada.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 458 | 474 | 458 | 480 | 482 | 477 | 472 | 453 | 465 | 472 | 460 |
| Fonts: Gesalatz i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Pedro Ignacio Wolcan Olano

Pedro Ignacio Wolcan Olano (Nueva Helvecia, 21 d'octubre de 1953) és un sacerdot catòlic uruguaià, bisbe elect de Tacuarembó. Va ser ordenat sacerdot el 21 de setembre de 1986.
El 2015 fou nomenat vicari general del bisbat de Tacuarembó. El 19 de juny de 2018, el papa Francesc el nomenà Bisbe de Tacuarembó, succeint Julio César Bonino Bonino.,
És consagrá bisbe l'12 d'agost 2018 en la catedràl de Sant Fructuós para el bisbe Carlos María Collazzi Irazábal.

## Referències

* ↑ Uruguay: Nomina del Vescovo di Tacuarembó
* ↑ «Papa Francisco nombra un nuevo obispo para Uruguay». Arxivat de l'original el 2018-06-20. [Consulta: 19 juny 2018].
# Paula Sibilia

Paula Sibilia (Buenos Aires, 1967) és una antropòloga i docent argentina establerta a Rio de Janeiro que es dedica a l'assaig i la investigació. La seva producció assagística es basa en la investigació de temes culturals contemporanis sota la perspectiva genealògica, centrant-se en les relacions entre cossos, subjectivitats, tecnologies i manifestacions mediàtiques o artístiques.
Al llarg de la seva trajectòria professional ha publicat diversos articles i ha fet conferències i ponències. Com a assagista ha publicat llibres tant en portuguès com en castellà, entre els quals destaquen:
* El hombre postorgánico: Cuerpo, subjetividad y tecnologías digitales (2005): investiga i analitza els nous mecanismes de control del capitalisme postindustrial partint de la noció foucaultiana de biopoder.
* La intimidad como espectáculo (2008): exposa la hipòtesi que en la societat actual qualsevol pot ser protagonista. En aquesta obra s'expliquen fenòmens actuals com el de l'«extimitat» (intimitat exhibida). Hi sosté que l'autoexhibició té el seu origen en la nostra incapacitat d'estar sols i ho assimila al procés de creació d'un personatge.
* ¿Redes o paredes? La escuela en tiempos de dispersión (2012)

## Referències

* ↑ «Paula Sibilia». CCCB. [Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ VV.AA. «Entornos digitales y políticas educativas. Dilemas y certezas.». Instituto Internacional de Planeamiento de la Educación IIPE-Unesco,, 2016 [Consulta: 4 diciembre 2017].
* ↑ «Paula Sibilia» (en portugués). Rede Nacional de Ciência para Educação. Arxivat de l'original el 22 de diciembre de 2017. [Consulta: 4 diciembre 2017].
* ↑ «Entrevista a Paula Sibilia». www.elsigma.com. [Consulta: 4 diciembre 2017].
* ↑ «Paula Sibilia | Escavador» (en portuguès brasiler). Escavador. [Consulta: 4 diciembre 2017].
* ↑ devteam, educ.ar. «Paula Sibilia: El hombre postorgánico, el sueño de trascender nuestra condición biológica “demasiado humana” con la ayuda de las tecnologías digitales - Recursos educ.ar» (en castellà). https://www.educ.ar. [Consulta: 4 diciembre 2017].
* ↑ «Paula Sibilia: La intimidad como espectáculo». El Imparcial.
* ↑ Martín Badia, Júlia; Valls Murtra, Pau. En què pensen els robots? Un diàleg sobre els reptes ètics en l'era digital. Lleida: Pagès Editors, 2022, p. 90-91. ISBN 978-84-1303-345-7.
# Resolució 1903 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1903 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 17 de desembre de 2009, va renovar la prohibició de viatjar a les persones que es consideraven una amenaça per a la pau a Libèria durant 12 mesos, demanant al govern de Libèria que continués fent complir la congelació d'actius imposada a aquests individus sancionats. El Consell també va reajustar l'embargament d'armes al país permetent al govern de Libèria i als pacificadors de la pau de l'ONU que rebessin material militar durant 12 mesos.
La resolució també va ampliar el mandat del Grup d'experts per un temps addicional fins al 20 de desembre de 2010, per supervisar l'aplicació de les mesures establertes en la Resolució 1903. Va ordenar al Grup que informés sobre el progrés en el sector de la fusta i cooperar activament amb el Procés de Kimberley, i va assenyalar que havia acabat les prohibicions d'exportació anteriors de diamants i fusta del país.
Després de la resolució, el Ministre d'Informació Adjunt de Libèria, Cletus Sieh, va dir que l'acció "demostra el compromís del govern liberià amb la reconstrucció de la pau i el desenvolupament al país" i la determinació de millorar la posició internacional de Libèria.

## Referències

* ↑ (anglès) Security Council Extends Liberia Travel Ban, Adjusts Arms Embargo un.org, 17 de desembre de 2009
* ↑ Binda, Stephen «Liberia’s Arms Embargo Lifted». Liberian Observer, 21-12-2009 [Consulta: 10 febrer 2018]. Arxivat 4 de març 2016 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1901 a la 2000 (2009 - 2011)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Les Costes (Guixers)

Les Costes és una masia situada a una altitud de 1.575 metres, sota el Puig de les Morreres (Port del Comte), i a un centenar de metres per sobre de Coll de Jou.
A prop hi passa la pista que, de Coll de Jou, mena al Montnou ó als Prats de Bacies. La font de les Costes és a tocar de casa.
Pertany al municipi de Guixers, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Gerbilliscus nigricaudus

Gerbilliscus nigricaudus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 0 i 1.500 msnm a Etiòpia, Kenya, Somàlia i Tanzània. Els seus hàbitats naturals són les sabanes seques, els boscos oberts secs i els camps de conreu. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, nigricaudus, significa ‘cuanegre’ en llatí.

## Referències

* ↑ Schlitter, D.; Granjon, L. Gerbilliscus nigricaudus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 juliol 2017.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Monarca becample

El monarca becample (Myiagra ruficollis) és un ocell de la família dels monàrquids (Monarchidae).

## Hàbitat i distribució

Habita manglars i arbusts costaners de les terres baixes d'illes del Mar de Flores (Tanahjampea, Kalao, Bonerate, Kalaotoa i Madu), illes Petites de la Sonda (des d'Alor i Sumba cap a l'est fins Romang, Damar i Timor), illes Tanimbar i Aru, sud de Nova Guinea, illes de l'Estret de Torres i costa septentrional d'Austràlia.

## Referències

* ↑ «Monarca becample». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Pedro Ispizua Susunaga

Pedro Ispizua Susunaga (Bermeo, 29 d'abril de 1895 - Bilbao, 10 de gener de 1976) va ser un arquitecte basc.

## Biografia

En acabar els seus estudis d'arquitectura, havent realitzat pràctiques amb Gaudí en les obres de la Sagrada Família, el director de l'Escola d'Arquitectura de Barcelona, Lluís Domènech i Montaner, va posar a Ispizua en contacte amb el llavors arquitecte municipal de Bilbao, Ricardo Bastida, sota els ordres del qual Ispizua treballaria entre 1920 i 1927.

## Obres

* Ciutat Jardí Bilbaina (1922)
* Grup Escolar d'Atxuri (1923-1926)
* Kiosko de l'Arenal (1927)
* Mercat de la Ribera (1927)
* Club Esportiu de Bilbao (1930, derrocat en 1967)
* c/ Iparraguirre, 47 (edifici d'habitatges) (1931)
* Grup Escolar Luis Briñas (1933)
* Teatre Ayala (1941-1943)
* Edifici El Tigre en Deusto (1943-1947)
* Edifici d'Aviació i Comerç de Bilbao. Projectat en 1944
* Santuari de Santa María de l'Estel, dels Germans de les Escoles Cristianes, Sant Asensio (La Rioja) (1951-1958)
* Església de Sant Felicísimo (1959)
* Església de La nostra Senyora Regna de la Pau, dels Germans Capuchinos de Valladolid (1963)

## Referències

* ↑ Biografía en sitio web oficial del Grupo Escolar Luis Briñas Consultado el 26 de agosto de 2012.
* ↑ «Bilbao Salsidua, Mikel «Pedro Ispizua.». Arxivat de l'original el 2014-02-10. [Consulta: 8 juny 2017].
# Patriciat urbà

Patriciat urbà o oligarquia urbana són denominacions historiogràfiques per al grup social que es va constituir com a classe dominant a les ciutats medievals d'Europa Occidental, especialment a partir de la baixa edat mitjana, quan l'establiment de les rutes del comerç a llarga distància i les fires va enriquir als mercaders i l'auge de la producció artesanal va elevar la condició social dels mestres de certs gremis. En segon lloc, l'ascens social de la burgesia es va sumar una transformació de la societat estamental: la ruralització de la noblesa, pròpia de l'Antiguitat Tardana i l'Alta Edat Mitjana, va donar pas a una nova atracció que per a moltes famílies nobles (especialment de la baixa noblesa) exercia la política municipal, als càrrecs públics aspiraven.
Finalment, la possibilitat d'ennobliment dels alts burgesos (especialment a partir de la consciència que prenen les monarquies feudals que per enfortir-se a si mateixes, el suport social d'aquest grup els és enormement útil), va possibilitar en alguns casos una veritable barreja de llinatges antics i nous, i en tot cas, va obligar a la redefinició del sistema polític per tenir en compte la veu i el vot de les ciutats en les naixents institucions parlamentàries (Corts en els regnes cristians de la Península Ibèrica, Estats Generals a França, Parlament a Anglaterra), que proporcionaven al patriciat urbà el mecanisme idoni d'expressió dels seus interessos amb un estatus paral·lel, encara que no igual, al dels braços eclesiàstic i alt nobiliari. Un altre mecanisme d'ascens social va ser cosa que permetia la Universitat medieval a través de les professions liberals, el clergat i la naixent burocràcia (els lletrats i el que en l'Antic Règim es denominarà «noblesse de robe»). En altres casos (com a Itàlia i Alemanya), no va ser l'evolució cap a l'estat nacional, sinó l'èxit de l'atomització política en ciutats estat (que també era un resultat del fracàs mutu del Papa i Emperador en la seva competència per convertir-se en poders universals) cosa que va permetre l'enaltiment de famílies com els Mèdici a Florència i les que van formar l'aristocràcia de la Sereníssima República de Venècia i de les ciutats hanseàtiques.
En qualsevol dels casos, la supervivència de la ciutat depenia la seva constitució com un veritable senyoriu col·lectiu sobre el camp circumdant («alfoz» o «comunidad de villa i terra» a Castella, «contados» a Itàlia).
La relació que tant el grup social del patriciat urbà, com la mateixa ciutat, va tenir amb el desenvolupament i crisi de la manera de producció feudal i la seva transició al capitalisme és un assumpte clau i polèmic per a la història medieval i moderna.

## Referències

* ↑ Exemples d'ús bibliogràfic de "patriciado urbano" i "urban patriciate" i "patriciat urbain" en Google books; incloent a Luis García de Valdeavellano, Perry Anderson, Henri Pirenne, Georges Duby, etc.

## Vegeu també

* Oligarquia
* Revolució burgesa
# Ratpenat de llança de Cozumel

El ratpenat de llança de Cozumel (Mimon cozumelae) és una espècie de ratpenat que viu a Centreamèrica, des del sud de Mèxic fins a Panamà, i a Colòmbia.

## Referències

Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# John Leech

John Leech (Weybridge, 21 de juliol de 1926 - Fiord de Clyde, 28 de setembre de 1992) va ser un matemàtic britànic.

## Vida i obra

Leech va estudiar al Trent College de Derbyshire i al King's College, Cambridge, on es va graduar en matemàtiques el 1950. Després de treballar uns anys a l'empresa d'electrònica Ferranti de Manchester, desenvolupant els primers ordinadors, el 1954 va tornar a Cambridge com a estudiant de recerca. El 1959 va ser nomenat professor de la universitat de Glasgow. Els anys 1967/68 va ser investigador a l'Atlas Computer Laboratory a Harwell (Berkshire). El 1968 va anar a la recentment fundada universitat de Stirling, on es va jubilar anticipadament per motius de salut el 1980.
Leech va patir un atac de cor i va morir a bord del vaixell de vapor PS Waverley mentre navegava entre Rothesay i Largs al fiord de Clyde en l'últim viatge de la temporada. Leech formava part del grup de suport de l'històric vapor que encara funciona en el 2023. Es va casar amb la també matemàtica Jenifer Wheildon Brown, qui va utilitzar els seus cognoms de casada: primer Haselgrove i, després, Leech.
Leech es va fer famós pel seu descobriment el 1964 del reticle de Leech, una xarxa per empaquetar esferes en 24 dimensions, en la qual cada esfera és tangent de 196.560 altres esferes. La importància d'aquest reticle rau en el fet que és la base per a la construcció de tres grups simples esporàdics, feta per John Horton Conway qui va derivar-los com a grups de simetria del reticle de Leech. Aquests tres grups van jugar un paper notable en la classificació dels grups finits.
També va fer altres aportacions notables en teoria de nombres, geometria i teoria de grafs, camp en el que destaquen els arbres de Leech.

## Referències

* ↑ Paddle Steamer Waverley
* ↑ Erickson, 2011, p. 14.
* ↑ Bradley, 2006, p. 39-40.
* ↑ MacLeod, 2005, p. 271.
* ↑ Székely, Wang i Zhang, 2005, p. 37 i ss.

## Bibliografia

* Bradley, Michel J. Mathematics Frontiers (en anglès). Chelsea House Publishers, 2006. ISBN 978-0-8160-5427-5.
* Erickson, Martin. Beautiful Mathematics (en anglès). Mathematical Association of America, 2011. ISBN 978-0-88385-576-8.
* MacLeod, Allan J. «On a problem of John Leech» (en anglès). Expositiones Mathematicae, Vol. 23, Num. 3, 2005, pàg. 271-279. DOI: 10.1016/j.exmath.2005.01.018. ISSN: 0723-0869.
* Székely, László; Wang, Hua; Zhang, Yong «Some non-existence results on Leech trees» (en anglès). Bulletin of the Institute of Combinatorics and its Applications, Vol. 44, 2005, pàg. 37-45. ISSN: 1183-1278.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «John Leech» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Weisstein, Eric W. «Leech Lattice» (en anglès). Mathworld. [Consulta: 2 setembre 2023].
* «John Leech» (en anglès). The Herald, 1992. [Consulta: 2 setembre 2023].
* «John Leech» (en anglès). UKRI Science and Technology Facilities Council. [Consulta: 2 setembre 2023].
# Lituus

El lituus era el bastó que portaven els àugurs com a insígnia i com a instrument per preveure el futur. Tenia el cap en espiral o caragol.
Sembla que la paraula era d'origen etrusc i significava 'tort', però està vinculada amb el verb lito, 'obtenir bons presagis'. Els àugurs, que realitzaven les seves arts endevinatòries a partir del vol de les aus, amb el lituus dividien l'espai visible del cel en «regions», que eren setze als rituals etruscos i quatre als romans, segons diu Ciceró. Després s'asseia i observava detalladament les aus que apareixien, la manera com volaven, la seva direcció, el so de les ales, els cants que feien i en quin costat es trobaven. La observació del vol de les aus indicava el favor o la desgracia que portarien els déus, per un determinat succés.
Es creu que d'aquest bastó es va originar el bàcul pastoral usat pels bisbes.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Lituus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 9 febrer 2023].
* ↑ Ciceró. De divinatione, I, 17, 30
# Gerbilliscus validus

Gerbilliscus validus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a Angola, Burundi, la República Democràtica del Congo, Etiòpia, Kenya, Mali, Ruanda, el Sudan, el Sudan del Sud, Tanzània, Uganda, Zàmbia i Zimbàbue. Els seus hàbitats naturals són les sabanes seques i la terra arable. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Schlitter, D. Gerbilliscus validus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 4 juliol 2017.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Límit de velocitat

El límit de velocitat és la velocitat permesa per la llei a la carretera. Es pot tractar de límits màxims (que poden ser variables), mínims o inexistents. Sovint s'indica el límit de velocitat per mitjà d'un senyal de trànsit. Els límits de velocitat solen ser fixats pels cossos legislatius dels governs nacionals o provincials i són controlats per la policia nacional i regional i/o els organismes judicials.
El primer límit de velocitat màxima fou introduït al Regne Unit el 1860: 16 km/h. Entre el 2005 i el 2010, el límit de velocitat senyalitzat més alt era de 160 km/h a Abu Dhabi, però el 2011 fou reduït a 140 km/h. Tanmateix, algunes carreteres no tenen límit de velocitat per a certs tipus de vehicles. Les més conegudes són les Autobahnen alemanyes, en què els conductors d'automòbil no tenen una velocitat màxima determinada.

## Referències

* ↑ «Revised speed limits in Abu Dhabi to stay: Speed limits on the Abu Dhabi-Dubai and Abu Dhabi-Al Ain highways will remain at 160 km/h...». Gulf News Al Nisr Publishing LLC, 24-12-2005. [Consulta: 29 setembre 2010].
* ↑ «New speed limit rules in Abu Dhabi». Gulf News Al Nisr Publishing LLC, 26-12-2010. [Consulta: 26 desembre 2010].
# Monarca becplà pitnegre

El monarca becplà pitnegre (Machaerirhynchus nigripectus) és un ocell de la família dels maquerirrínquids (Machaerirhynchidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Monarca becplà pitnegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Pentecostalisme

El moviment pentecostal o el pentecostalisme és una denominació cristiana protestant que va sorgir al començament del segle xx als Estats Units i que dona un fort èmfasi als dons de l'Esperit Sant, especialment al do de llengües.
Teològicament, les denominacions pentecostals creuen en la doctrina protestant evangèlica, en la confiabilitat i autoritat de la Bíblia i en la necessitat de la conversió o nou naixement. Els pentecostals, però, fan més èmfasi en l'experiència espiritual personal. Una de les característiques prominents del moviment pentecostal que el van separar de la resta de les denominacions protestants és la creença en l'obra activa de l'Esperit Sant, en oposició a la doctrina de la cessació, que diu que els miracles només estaven designats per al temps dels apòstols de Jesucrist.
Els pentecostals posen un fort èmfasi en el do de llengües (conegut també com a glossolàlia), per mitjà del qual el creient pot parlar en altres llengües desconegudes (experiència registrada en el llibre dels Fets dels Apòstols del Nou Testament, i una pràctica que Sant Pau va promoure en les seves epístoles). A diferència del moviment carismàtic, pels pentecostals, el fet de parlar en llengües és l'evidència normativa del baptisme de l'Esperit Sant, i sovint de la conversió. Però el moviment carismàtic i el moviment pentecostal comparteixen la creença que Déu encara està actiu, i intervé sobrenaturalment a favor de la humanitat per mitjà dels dons espirituals miraculosos.
Els pentecostals són la denominació protestant més nombrosa, encara que no hi ha xifres precises (les estimacions varien entre 200 i 400 milions) i la confusió sorgeix, ja que els carismàtics sovint són considerats part del moviment pentecostal. No obstant això, ambdós moviments són les denominacions de més ràpid creixement del protestantisme.

## Creences

* La inspiració, infal·libilitat i autoritat suprema de la Bíblia.
* En Déu i en la Trinitat.
* En Jesucrist com el Fill de Déu, concebut per l'Esperit Sant i que nasqué de la verge Maria.
* En la crucifixió, mort i resurrecció de Jesucrist.
* En el pecat de l'home.
* En la justificació per la fe, la regeneració i el nou naixement a través de Jesucrist.
* En la santificació, per mitjà de l'Esperit Sant.
* En la santedat com una forma de vida.
* En el baptisme de l'Esperit Sant i en el do de parlar en altres llengües.
* En el baptisme en aigua per immersió.
* En la santedat divina.
* En el Sant Sopar del Senyor
* En el lavatori dels peus dels sants.
* En la Segona Vinguda de Jesús. Primer, per ressuscitar als justos morts i arravatar als sants vius en l'aire cap al Senyor. Segon, per regnar en la terra per mil anys.
* En la resurrecció corporal; vida eterna per als justos i càstig etern per als injustos.

## Vegeu també

* Veritable Església de Jesús
* Congregació Cristiana a Espanya
* Església de l'Evangeli Ple (Yoido)
# Pedro de la Bárcena Valdivieso

Pedro de la Bárcena Valdivieso (Berodia, 28 de juliol de 1768 - Oviedo, 19 de novembre de 1836) va ser un militar i polític espanyol.

## Biografia

Capità d'Infanteria del Regiment Provincial d'Oviedo en 1801, va combatre les tropes napoleòniques en la guerra del francès com a coronel, brigadier i mariscal de camp des de 1808 a 1811, i fou ferit en les accions militars de Geva i Puelo. Tinent general en 1816, durant el Trienni liberal va ser ministre de la Guerra entre abril i juny de 1823.

## Referències

* ↑ Problemas para el cultivo de la patata en Las Mariñas de Betanzos en 1800, cronisdtadebetanzos.com
* ↑ Los Gobiernos de los Comuneros.

## Bibliografia

* Diccionario biográfico español. Reial Acadèmia de la Història.
# Ratpenat de llança de Bennett

El ratpenat de llança de Bennett (Mimon bennettii) és una espècie de ratpenat que viu a Colòmbia, Veneçuela, la Guaiana Francesa, Guyana, Surinam i el Brasil.

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :