OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Roser de la Móra de Cortiuda

El Roser de la Móra de Cortiuda és un conjunt amb un mas i una capella de Peramola (Alt Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El mas Mora, actualment abandonat, és un trist exemple del que passa a l'Alt Urgell: l'abandó sistemàtic i el deteriorament progressiu del que foren unitats d'explotació familiars al llarg de generacions.
Consta de la casa principal i una sèrie d'edificacions annexés, entre elles la capella romànica de la mare de Déu del Roser.

## Referències

* 1 2 «El Roser de la Móra de Cortiuda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Edith Klep

Edith Klep, coneguda també com a Edith Klep-Moerenhout (nom de casada), (Steenbergen, Brabant del Nord, 30 de gener de 1976) va ser una ciclista neerlandesa.
Es va casar amb el també ciclista Koos Moerenhout

## Palmarès

* 1993
** Campiona dels Països Baixos júnior en ruta
* 1994
** 3a al Campionat dels Països Baixos en ruta
* 1997
** 3a al Campionat dels Països Baixos en ruta

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Eberard de Francònia

Eberard (vers 885-939) fou un membre de la dinastia Conradina, que es va convertir en duc de Francònia després de la mort del seu germà gran, el rei Conrad I el desembre del 918. De 913 que va ser comte a Hessengau i Persgau, el 918 comte a Oberlahngau, 914 a 918 marcgrave, i finalment fins a la seva mort, duc de Francònia. De 926 a 928 se suposa que fou al mateix temps duc de Lotaríngia, si bé no és segur que el duc nomenat per Enric I l'Ocellaire fos el mateix personatge, ja que podria ser també un comte de l'Hamalant o del Salland.
En el seu llit de mort, el desembre de 918, el rei Conrad va persuadir a Eberard a renunciar a l'ambició de la corona alemanya i els prínceps electors van triar per l'imperi a Enric I l'Ocellaire, duc de Saxònia, com el seu successor en la dieta del maig de 919 a Fritzlar. Conrad considerava aquesta l'única manera per posar fi a la llarga disputa entre els francs i els saxons i prevenir la dissolució de l'imperi en estats més petits creats sobre la base dels ducats tribals alemanys.
Eberard va romandre lleial al rei Enric I, i el 926 aquest se suposa que li va conferir el ducat de Lotaríngia, agitat i inquiet (926-928) i que Eberard ràpidament va estabilitzar.
Després de la mort d'Enric, aviat va entrar en conflicte amb el seu fill i successor, l'emperador Otó I. Eberard va atacar el 937 el castell de Helmern prop de Peckelsheim, situat al ducat de Francònia, prop de la frontera saxona, però amb una guarnició saxona que es va negar a jurar fidelitat a qualsevol no-saxó. L'emperador va cridar a les parts enfrontades a la cort reial a Magdeburg on Eberard va ser condemnat a pagar una multa i els seus lloctinents van ser condemnats a arrossegar gossos morts en públic, un càstig particularment deshonrós. Enfurismat, Eberard es va unir als opositors d'Otó, aixecant una rebel·lió el 938 amb el germanastre d'Otó Thankmar i el nou duc de Baviera, Eberard (fill d'Arnulf de Caríntia). Thankmar va morir aviat en batalla, i Eberard de Baviera va ser deposat i substituït pel seu oncle Bertold com a duc (938-945). Després d'una breu reconciliació amb Otó, Eberard es va aliar amb Gislebert de Lotaríngia, l'arquebisbe Frederic de Magúncia, i Enric, el germà petit d'Otó, en una nova insurrecció. El 23 d'octubre de 939 dels rebels van ser derrotats en la batalla d'Andernach. Eberard de Franconia va morir, i el seu ducat va convertir en una possessió imperial des de 939 a 1024.

## Referències

* ↑ Bachrach, David S. The Boydell Press. Warfare in Tenth-Century Germany (en anglès), 2012, p. 42.

## Enllaços externs

* Ernst Ludwig Dümmler: Eberhard von Franken a: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB), Duncker & Humblot, Leipzig 1877
* Hans Jürgen Rieckenberg: Eberhard (Franken) a: Neue Deutsche Biographie (NDB), Duncker & Humblot, Berlín 1959
# Eberard IV de Nordgau

Eberard IV de Nordgau, mort el 18 de desembre de 972/973 fou comte de Nordgau. És el gran dels quatre nens d'Hug III de Hohenburg i I de Nordgau o Baixa Alsàcia i de la seva dona, Hildegarda de Ferrette.

## Biografia

Va succeir al seu pare el 940, conjuntament amb el seu germà Hug d'Eguisheim. El 959 va entregar a Otó I del Sacre Imperi Romanogermànic l'abadia de Lure.
Va governar al Nordgau del 940 a 951 data en la qual va abdicar a favor del seu fill Hug II de Nordgau o Baixa Alsàcia (951-984), i es va retirar a la seva terra d'Altorf on va morir el 972/973.

## Filiació

Es va casar amb Luitgarde, filla de Wigeric de Bidgau i de la seva dona Cunegunda de França. D'aquest matrimoni van néixer:
* Hug II de Nordgau, comte de Nordgau o Baixa Alsàcia i comte d'Egisheim,
* Adalbert d'Alsàcia
* Hug, monjo a Altorf,
* Gerard d'Alsàcia
* Adelaida (+1037), casada en primeres noces amb Enric de Francònia, del qual tindrà a Conrad II el Sàlic, emperador del Sacre Imperi.
* Hedwiga, casada amb Sigifred de Luxemburg, del que va tenir a santa Cunegunda.

## Notes i referències

* ↑ Comtes de Nordgau, a Medieval Lands.
* ↑ Histoire généalogique des maisons souveraines de l'Europe, Nicolas Viton de Saint-Allais, 1811, Volum I, pàg. 65.
* ↑ Eberhard IV sur le site Foundation for Medieval Genealogy
* ↑ Heedwige d'Angleterre selon: Histoire généalogique des maisons souveraines d'Europe, par Nicolas de Viton Saint-Allais, vol. 1, pàg. 66-67

## Fonts

* Histoire généalogique des maisons souveraines d'Europe, per Nicolas de Viton Saint-Allais
* Eberhard IV de Nordgau a Medieval Lands.
# Edmond Jacquelin

Edmond Jacquelin (Santenay, Costa d'Or, 31 de març de 1875 - París, 29 de juny de 1928) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1894 i 1903. Es dedicà principalment al ciclisme en pista i la modalitat de velocitat, en què guanyà un Campionat del Món i nombroses competicions.

## Palmarès

* 1895
** 1r al Gran Premi de Milà
** 1r al Gran Premi de Madagascar
* 1896
** Campió de França de velocitat
** 1r al Gran Premi d'Anvers
** 1r al Gran Premi de Viena
** 1r al Gran Premi de la Finance (amb Ludovic Morin)
* 1898
** 1r al Gran Premi de Torí
** 1r al Gran Premi de Pasqua
* 1899
** 1r al Gran Premi de Berlín
* 1900
** Campió del món de velocitat
** Campió de França de velocitat
** 1r al Gran Premi de París
** 1r al Gran Premi d'Alemanya
** 1r al Gran Premi de Lille
** 1r al Gran Premi de Nantes
** 1r al Gran Premi de Roubaix
** 1r al Gran Premi de Senlis
* 1901
** 1r al Gran Premi d'Anvers
** 1r al Gran Premi de Reims
** 1r al Gran Premi d'Europa
** 1r al Gran Premi de Nantes
* 1902
** Campió de França de velocitat
** 1r al Gran Premi de Nantes
** 1r al Gran Premi de Pasqua
* 1904
** 1r al Gran Premi de França
** 1r al Gran Premi de Pasqua

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Edmond Gerrer

Edmond-Jérôme Gerrer (Lautenbach, 1919 – Colmar, 1996) fou un polític alsacià. Fou diputat a l'Assemblea Nacional Francesa per UDF-CDS de 1988 a 1993 per l'Alt Rin. També fou conseller general de l'Alt Rin i conseller regional d'Alsàcia.
Alhora, fou primer tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Colmar de 1965 a 1977, i des de 1977 fins al 1995 va ser alcalde de Colmar.
| Precedit per: Joseph Rey | Alcalde de Colmar 1977 - 1995 | Succeït per: Gilbert Meyer |
# Miquel de Rússia (gran duc de Rússia II)

Miquel de Rússia, gran duc de Rússia (Peterhof 1832 - Canes 1909). Gran duc de Rússia de la Casa Romanov amb el tractament d'altesa imperial.
Nascut al Palau de Peterhoff el dia 25 d'octubre de 1832 sent fill del tsar Nicolau I de Rússia i de la princesa Carlota de Prússia. Miquel era net per via paterna del tsar Pau I de Rússia i de la duquessa Sofia de Württemberg, i per via materna del rei Frederic Guillem III de Prússia i de la duquessa Lluïsa de Mecklenburg-Strelitz.
Miquel es casà el 28 d'agost de 1857 a Sant Petersburg amb la princesa Cecília de Baden, filla del gran duc Leopold I de Baden i de la princesa Sofia de Suècia. Cecília era germana dels grans ducs Lluís II de Baden i Frederic I de Baden. La parella s'establí a Sant Petersburg i tingué
Miquel serví durant molts anys al tsar com a Governador General de les províncies russes de la Transcaucasia. La família Mikhailovitx s'establí a Tiflis, essent d'allà la majoria de records que els seus set fills han guardat de la seva infància.
Al llarg de la seva vida, el gran duc Miquel han vist el govern dels quatre últims tsars de Rússia: el seu pare Nicolau I de Rússia, el seu germà Alexandre II de Rússia, el seu nebot Alexandre III de Rússia i el seu renebot Nicolau II de Rússia.
Miquel morí a la ciutat francesa de Canes el dia 18 de desembre de l'any 1909 essent posteriorment enterrat a Sant Petersburg. La família del gran duc Miquel hagué de patir molt directament la Revolució Russa de 1917, ja que dos fills foren executats a la fortalesa de Sant Pere i Sant Pau de Sant Petersburg i un altre fou executat als boscos d'Alapaievsk.
# Ermengol X d'Urgell

Ermengol X d'Urgell, per conjunció Ermengol de Cabrera i Urgell (ca. 1254 — Camporrells, Llitera, 1314) fou comte d'Urgell (1268-1314) i vescomte d'Àger (1267-1268 i 1299-1314).
Fill d'Àlvar I d'Urgell i de la seva segona muller, Cecília de Foix, heretà el comtat a l'edat de catorze anys. Aleshores, cedí el vescomtat d'Àger al seu germà Àlvar II, però aquest morí sense descendència el 1299 i el títol li fou retornat.
Sota la tutela dels Foix, participà en una coalició contra Pere II el Gran. Pel conveni d'Agramunt del 1278, aquesta coalició fou reprimida i derrotada al setge de Balaguer, però Ermengol fou restituït al comtat a canvi d'unes obligacions. Així, a partir d'aquell moment, el comte d'Urgell va esdevenir un company inseparable del comte rei català, i viatjà amb ell fins a Sicília i Bordeus.
A la mort de Pere el Gran, esdevingué també fidel company d'Alfons II el Franc, així com de Jaume II el Just, i arribà a participar en la conquesta de Menorca el 1287.
El 1303, va ampliar el monestir de Santa Maria de Bellpuig de les Avellanes que havia estat triat com a panteó dels comtes d'Urgell pel seu antecessor Ermengol VII en el seu testament, el 1177. Amb la reforma, l'església romànica es converteix en gòtica amb una estructura similar a l'actual.
Es casà amb Sibil·la de Montcada, filla d'en Pere I de Montcada i de na Sibil·la d'Abarca. Sibil·la era filla del senescal Pere, i germana de Constança de Montcada, que s'havia casat amb el comte Àlvar d'Urgell. En 1300 es casà amb Faidida, filla de Jordà V de l'Illa Jordan, vescomte de Gimoès, a qui no donà descendència.
Abans de morir sense descendents, deixà hereu el segon fill del rei Jaume II, Alfons, amb la condició que es casés amb la seva besneboda Teresa d'Entença, hereva legítima del comtat. Amb la seva mort, s'acaba la casa de Cabrera.
Està enterrat a Bellpuig de les Avellanes, tot i que en un sepulcre modern, ja que l'original fou venut després de la desamortització al museu The Cloisters de Nova York.

## Referències

* ↑ «Faidida de l'Illa Jordan». GEC. [Consulta: 8 març 2019].
* ↑ Notícia al diari La Vanguardia sobre les intencions de la Generalitat de recuperar els sepulcres
# Monument Nacional de la Cova de Russell

El Monument Nacional de la Cova de Russell (Russell Cave National Monument) se situa al nord-est d'Alabama (Estats Units) prop de la ciutat de Bridgeport. Un registre arqueològic gairebé continu d'habitació humana des d'almenys el 7000 aC fins al voltant del 1650 dC es revela en aquesta cova. La cova té una longitud explorada d'11,6 quilòmetres. La zona va ser declarada monument nacional el 1961 sota la Llei d'Antiguitats pel president John F. Kennedy quan la National Geographic Society va donar-ne la propietat al Servei de Parcs Nacionals.

## Referències

* ↑ The National Parks: Index 2009–2011. GPO [Consulta: 6 gener 2015].
* ↑ Eric Madelaine. «Long Caves of the World». World Cave Database. [Consulta: 28 octubre 2006].
* ↑ «Russell Cave National Monument - Frequently Asked Questions». U.S. National Park Service. [Consulta: 6 gener 2015].

## Vegeu també

* Llista de les unitats oficials del National Park Service

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès) (castellà)
# Randy Spears

Randy Spears (Kankakee, Illinois, 18 de juny de 1961), és un actor i director pornogràfic estatunidenc que ha participat a més de 1.000 pel·lícules des que va debutar l'any 1988.

## Biografia

Randy Spears es va introduir en la indústria l'any 1987 després de conèixer a Ona Zee, i poc després es va casar amb l'actriu Danielle Rogers, que també treballava en la indústria pornogràfica. Randy i Danielle es van divorciar l'any 2000. Spears es va casar amb l'actriu i model de Playboy Demi Delia l'any 2006.
Spears va rodar la seva primera pel·lícula, interpretant el paper del detectiu Hank Smith en la pel·lícula The case of the sensuous sinners. L'any 1990, va guanyar el Premi al Millor Actor de l'AVN per la seva actuació a The Masseuse, amb Hyapatia Lee.
Spears també va interpretar al personatge del capità Jim Quirk a Sex Trek, que és una parodia sexual de la sèrie Star Trek. Aquell any va ingressar en el saló de la fama de l'AVN. La guardonada actriu Asia Carrera sovint comentava que li hagués agradat tenir a Spears com a prestador de serveis personals. Spears també va actuar amb l'actriu Vicky Vette. Encara que va debutar com a realitzador l'any 2001 amb la pel·lícula April in january, és a partir de l'any 2006, quan la seva carrera com a director comença a enlairar-se, i va canviant progressivament la seva faceta d'actor per la de director. Randy va signar un contracte amb la productora Wicked Pictures.

## Filmografia

* Hung Wankenstein (1993)
* What about Boob? (1994)
* Sex Trek: The Next Penetration (1995)
* The Plumber's Revenge 2 (1996)
* The Pink Hunther (1999)
* XXX Training (2001)
* Snatch Adams (2002)
* All Sex No Talk 2 (2005)
* Babes Behind Bars (2005)
* Cum Eating Teens 4 (2005)
* Dirty Little Devils 3 (2005)
* Dripping Wet Sex 12 (2005)
* Ethnic City (2005)
* Full Exposure (2005)
* Nasty Sluts Who Love It in Their Ass (2005)
* O Ring Blowout (2005)
* Pandora's Box (2005)
* Perfect Pink 20: Seduction (2005)
* Playful Exotic Bottoms (2005)
* Prisoner (2005)
* Young Natural Breasts 8 (2005)
* Young Pink 8 (2005)
* Young Ripe Mellons 7 (2005)
* Co-ed confidential:Shopomores (2007)

## Premis

* 2006 AVN Award per millor actor de repartiment - Eternity
* 2006 AVN Award per millor escena de sexe en grup - Dark Side
* 2006 Premis XRCO – per millor actor – Curse Eternal
* 2007 AVN Award – per millor escena de sexe en grup - FUCK
* 2007 AVN Award – millor actor - Manhunters
* 2007 F.A.M.E. Award – actor masculí favorit
* 2008 AVN Award – millor actor de repartiment - Flasher
* 2008 Premis XRCO – per millor actor – Black Widow

## Referències

* 1 2 3 4 «AVN Awards Past Winners». AVN.com. [Consulta: 8 agost 2007].
* 1 2 «XRCO». XRCO.com. [Consulta: 23 febrer 2008].
* ↑ Peter Warren. «2007 F.A.M.E. Award Winners Announced». AVN, 23-06-2007. Arxivat de l'original el 2008-10-22. [Consulta: 24 juny 2007].
* ↑ Rutter, Jared. «2008 AVN Awards Winners Announced». AVN, 12-01-2008. Arxivat de l'original el 2008-04-04. [Consulta: 18 desembre 2007].

## Altres referències

* Randy Spears va ser esmentat en el còmic d'internet Least I Could Do.
# Edwardstone

Edwardstone és un llogaret i parròquia civil de Babergh, Suffolk, Anglaterra. Inclou Mill Green, Priory Green, Round Maple i Sherbourne Street. Té una població de 352 habitants. Limita amb Boxford, Great Waldingfield, Groton, Little Waldingfield, Milden i Newton. Al Domesday Book (1086) està escrit amb la forma Eduardestuna. John Winthrop, governador de la colònia de la badia de Massachusetts, va néixer a Edwardstone.

## Referències

* ↑ (anglès)«Edwardstone». City Population. [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ (anglès)«Edwardstone». Ordnance Survey. [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ (anglès)«Suffolk C-E». The Domesday Book Online. [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ (anglès)«John Winthrop». Encyclopædia Britannica. [Consulta: 22 novembre 2020].
# Edwig Cammaerts

Edwig Cammaerts (Namur, 17 de juliol de 1987) és un ciclista belga, professional del 2009 al 2016.

## Palmarès

* 2009
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la província de Namur
* 2010
** 1r a la Volta a la província de Namur
* 2013
** 1r a la Clàssica Loira Atlàntic

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats
# Edward Walsh (ciclista)

Edward Walsh (Halifax, Nova Escòcia, 22 de novembre de 1996) és un ciclista canadenc.

## Palmarès

* 2014
** Campió del Canadà júnior en ruta

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# El regreso de Ícaro con su ala de surf

El regreso de Ícaro con su ala de surf (trad.: El retorn d'Ícar amb la seua ala de surf) és una escultura urbana, obra d'Esperanza d'Ors, que es troba des de 1999 en el port d'Alacant (País Valencià).
L'escultura representa el mite grec d'Ícar a través de la figura d'un home nu, de grans espatles i cap menut, que, en lloc d'ales, porta sota el braç esquerre una planxa de surf. L'escultura està situada en les aigües de la dàrsena interior del port, a uns metres de les escales de la plaça de Tomás y Valiente. Està col·locada sobre un pedestal al fons del port, de tal manera que Ícar sembla caminar sobre la superfície del mar. D'acord amb la seua autora, l'escultura «constitueix un homenatge a tots els que intenten volar i somiar». L'estàtua té una altura de 2,35 m i una amplària de 1,20 m. Està realitzada en bronze fos (a excepció de la taula de surf, que és d'alumini) i està tractada amb cera per evitar la corrosió de l'aigua del mar.

## Referències

* ↑ INFORMACION «Ícaro vuelve a surfear». [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ «Plano del Puerto». www.puertoalicante.com. [Consulta: 8 desembre 2016].
# El Muró

El Muró és una muntanya de 518 metres que es troba entre els municipis de Vila-rodona a l'Alt Camp i el Montmell al Baix Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# El Món

* Aquest article tracta sobre el diari digital. Vegeu-ne altres significats a «Món (desambiguació)».
El Món és un diari digital en català editat actualment per Món Terrassa, SL (Grup Món). Pren com a espai de referència Catalunya i es destaca en la temàtica política.
Fins al 2015 s'havia anomenat El Singular Digital o simplement El Singular, i era editat per L'Editora Singular Digital 2 GR. El 2015 passà a ser editat per Totmedia i canviar el nom per El Món. Finalment el 2019 passaria a ser editat per Món Terrassa, SL (Grup Món), mantenint la col·laboració amb Totmedia.
N'han estat directors Jordi Cabré (octubre del 2006 – març del 2008), Toni Aira (març del 2008 - juny del 2009), Rafael de Ribot (juny del 2009 – 2012) i Lluís Bou (gener del 2012 - abril del 2015) i Salvador Cot (abril de 2015 - agost 2020). Fou Cot qui va anunciar que transformaria el diari en un nou mitjà anomenat El Món, que nasqué el 9 de setembre de 2015.
Des de setembre de 2020 Sílvia Barroso n'és la directora, en substitució de Salvador Cot. Vicent Sanchis i Llàcer és el director general del grup des de maig de 2022, en dependència directa de l'editor, Salvador Cot.

## Referències

* ↑ «Canvis accionarials a El Món». El Món, 03-10-2019. [Consulta: 18 desembre 2022].
* 1 2 «MON TERRASSA SL. en Barcelona» (en castellà). eInforma. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ «El digital El Singular es transforma en El Món». Ara, 10-09-2015. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ «El Singular Digital torna a canviar de director: Rafael de Ribot per Toni Aira». Directe.cat, 09-06-2009. Arxivat de l'original el 2009-06-13. [Consulta: 9 juny 2009].
* ↑ «Lluís Bou, nou director d'El Singular Digital». Comunicacio21.cat, 27-01-2012. Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 27 gener 2012].
* ↑ Gordillo, Saül. Sobirania.cat. Creat, 2014, p. 166.
* ↑ «elSingular es transformarà en El Món el 9 de setembre». Comunicació 21, 24-07-2015. [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ «Sílvia Barroso, nova directora del diari digital 'El Món'». Ara, 02-09-2020. [Consulta: 23 setembre 2020].
* ↑ «Vicent Sanchis, nuevo director general del Grup Món» (en castellà). Europa Press, 04-05-2022. [Consulta: 7 maig 2023].
# El Tremolar

El Tremolar és una caseria del municipi d'Alfafar (Horta Sud), envoltat d'horta i unit a l'Albufera per una canal que fa d'embarcador. Està situat a uns 4 km d'Alfafar i és un nucli urbà format junt a la carretera que va de Castellar i l'Oliveral a Pinedo, a l'est del terme municipal i al sud-est del nucli urbà del Castellar i l'Oliveral, amb 76 habitants censats el 2006. Les seues terres són regades per la séquia del Tremolar o de l'Or.
El poblet del Tremolar, situat a la fi de la canal del Tremolar, està travessat de sud-oest a nord-oest per la séquia de l'Or, es troba envoltat per minifundis d'horta regats amb l'aigua d'esta séquia, que abans es proveïa de l'últim assut del riu Túria, molt prop del camí de les Moreres i que actualment s'alimenta de la depuradora d'aigües residuals de Pinedo.
La séquia del Vall travessa la carretera del Castellar a Pinedo i posa fi al terme d'Alfafar en les últimes cases del Tremolar, a l'esquerra, es troba la carrera d'En Corts tallada per la nova llera del riu Túria, que abans de la seua construcció arribava fins al tram que passa per davant de Mercavalència. Des de la Carrera es pot observar la gran i omnipresent mole dels contenidors d'una empresa de serveis del port de València.
El rústic embarcador o port del Tremolar usat històricament com a mitjà de transport i també de supervivència, era la primera parada de la barca correu del Ravatxol que feia la seua travessia diària per a proveir al Palmar amb queviures, transport de mercaderies i viatgers. Als costats de la canal es poden vore bastants barraques i casetes típiques valencianes entre eres i arrossars junt a les barques del port, que es va distingir per l'activitat agrícola al voltant del cultiu de l'arròs.
Fins fa uns quants anys, no era difícil vore, el tràfec de les colles de plantadors, segadors, carregadors i descarregadors de barques i arròs, jornalers de les eres i trilladores, en èpoques no tan pretèrites, al llarg del curt espai de menys de mig quilòmetre d'esta via fluvial que permetia l'accés a una gran majoria dels camps d'arròs del terme alfafarenc, amb les barques de vela llatina, a penja-robes i a motor, que van donar una esplendor econòmica a la gent del Tremolar i d'Alfafar. Encara queden barques de tots els aficionats a esta navegació i un calafater, constructor artesanal de barques, que va heretar i traspassar el seu ofici als seus fills.
En direcció cap a Pinedo es veuen a la dreta les escoletes del Tremolar, edifici de maons rojos dels anys seixanta actualment condicionat com a lloc de trobada dels veïns del Tremolar i de les pedanies properes del terme de València. El Tremolar, històricament, centre del marquesat del Tremolar, no ha crescut per les seues limitacions físiques, la seua existència ja remota, basada en la pesca i l'agricultura, suficient per subsistir però incompleta per a qui tenint la ciutat tan a prop i al seu abast, van emigrar del poble cap a Benetússer, Alfafar o València a la recerca d'un benestar per als seus fills.

## Enllaços externs

* pàgina web de l'Ajuntament d'Alfafar, d'on se n'ha tret la informació