OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castañares de Rioja

Castañares de Rioja és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Alta. Se situa en el nord-oest de la província. Pel transcorre el riu Oja i el canal del Najerilla.

## Història

Es remunta a l'època dels romans, com ho demostra la làpida trobada en el seu terme en 1963, datada en l'any 30 de la nostra era. La seva proximitat a la via romana Aureliana li va poder concedir certa importància. El poble es documenta en donacions a partir del segle xi. Va ser una possessió del Duc de Béjar i va estar en l'antiga delimitació de Burgos.

## Economia

Compta amb més de 300 hectàrees de regadiu dedicades a patata i remolatxa, a més de cultius de cereals, llegums (especialment de caparrón pinto molt popular en la zona) i algunes vinyes. Té dues piscifactories i diverses granges de bestiar porcí, oví i boví.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].
# Cap d'Anaga

El cap d'Anaga és la punta nord-est de l'illa de Tenerife, i està situat a l'extrem nord-oriental de la península d'Anaga, formada principalment pel massís d'Anaga el qual queda inclòs gairebé tot en el Parc rural d'Anaga. Culmina a 1020 metres. A la vora del cap hi ha els illots de Roques d'Anaga que es troben a la costa septentrional de l'illa, a poca distància a l'oest del cap.

## Referències

* Gran Enciclopedia del Mundo, Bilbao, 1965
# Castell de Marçà

El Castell de Marçà és un antic castell en ruïna del municipi de Marçà (Priorat) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Del conjunt de l'antic castell de Marçà no en resta actualment més que alguns assolaments i un tros de mur, bastit de maçoneria. S'han identificat algunes restes al cim del turó de la Miloquera. Un seguit d'estructures arquitectòniques fan pensar en dues construccions principals: un edifici allargat situat al costat nord i un altre recinte més ampli que s'estén al voltant del primer pel costat sud, el menys protegit per l'orografia. En un dels angles del recinte, el mur presenta una alçada de fins a cinc metres i està format per pedres no gaire treballades d'entre 15 i 20 cm de llarg, lligades amb morter de calç. De l'edifici central en queden poques restes.
Sembla que hauria mesurat 12 m de llarg i 4 m d'ample, però només es conserven les façanes est i oest, amb dues fileres de carreus irregulars també lligats amb calç. A uns 7 m de distància d'aquests dos edificis s'hi pot observar dos murs que formen angle, i alguns forats circulars fets a la roca (forats de pal). S'hi han localitzat diversos fragments de ceràmica, a torn i sense decoració i que ell atribuïa a període romà i fins i tot algun fragment a època ibèrica, fins i tot s'hi localitza tègula. Les estructures, doncs, podrien datar-se d'època romana. Al costat d'un mur s'hi pot observar una cala irregular d'un per un metres per un metre de fondària. En alguns dels casos es conserva fins a 1,5 i 2 m d'alçada de murs i en altres tan sols una filada.

## Història

Documentat el 1153. Malgrat que mancats de dades, hom sap que el castell fou bastit en temps dels àrabs i fou citat per Ramon Berenguer IV el 1153. Alfons el Cast el cedí a Guillem de Castellvell el 1174. Per successives transmissions passà a la baronia d'Entença i al comtat de Prades. Actualment pertany al propietari del turó.

## Referències

* 1 2 «Castell dels Moros». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* 1 2 «Castell de Marçà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Castell de Marçà». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Castell de Masricart

El Castell de Masricart és una obra del municipi de la Canonja (Tarragonès) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Es tracta d'un edifici datable molt probablement als segles XV-XVI, molt transformat posteriorment. L'accés principal està situat a la façana meridional i està format per un arc de mig punt adovellat amb un escut a la clau. Al pis noble s'obren amplis finestrals, un d'arc geminat i un altre amb llinda decorada amb guardapols sobre mènsules. A la planta segona s'hi troben una sèrie de finestres d'arc de mig punt a manera de galeria. El parament original en planta baixa és de maçoneria, que es transforma en un aparell de tàpia encofrada als pisos superiors.

## Història

Casal residencial possiblement d'origen gòtic tardà (s. XV-XVI) i reformes posteriors (s. XVIII). Fou restaurat la dècada de 1990 i transformat en casal cultural. Darrerament s'ha construït un cos adossat a ponent, respectant la façana original, per ampliar l'espai funcional. Formava part, junt amb l'església de Masricart, de l'antic nucli de població de Masricart.

## Referències

* 1 2 «Castell de Masricart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2016].
* ↑ «Castell de Masricart». Ajuntament de la Canonja. [Consulta: 7-VIII-2017].

## Enllaços externs

* «Castell de Masricart». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Castell de Masricart | Conèixer la Canonja - La Canonja». [Consulta: 3 agost 2024].
# Carrer de la Font de Santa Maria de Meià

El Carrer de la Font de Santa Maria de Meià és una via pública al municipi de Vilanova de Meià (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer estret de sis metres d'ample, pavimentat amb formigó i sense voreres, acabat amb una pas cobert. Està vorejat per habitatges unifamiliars entre mitgeres de planta baixa i dos pisos, fets en general de pedra del país. Els portals són adovellats, els balcons són de pedra més polida. Hi ha, però, alguns afegits posteriors que trenquen una mica el conjunt.

## Referències

* ↑ «Carrer de la Font de Santa Maria de Meià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Cercle Bredenc

El Cercle Bredenc és una obra de Breda (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edificiació de planta baixa i pis amb coberta inclinada a dues aigües de teula àrab i el carener paral·lel a la façana principal. El gruix del mur de lea planta baixa denota que es tracta d'una estructura antiga que ha estat profundament modificada, perdent el seu caràcter original. És probable que es tractés de dues parcel·les independents que es van ajuntar. A la planta pis hi ha una gran balconada correguda amb una peculiar barana amb decoració vegetal de caràcter geomètric.

## Història

Aquest local l'any 1899, funcionava com a cafè i rebia el nom de can Cuera. S'hi allotjaven diferents societats i una d'ulleres era "La Unión Bredense, anomenada l'any 1930 "Centre Popular". Era un lloc de reunió dels simpatitzants de les tendències polítiques d'esquerres, contràriament als que es reunien a l'antic casino. L'any 1933 tornà a canviar de nom, passant a dir-se "Centre Popular Republicà Federal de Breda". Aquest nom es mantingué fins l'arribada de les tropes de l'exercit nacional. A partir d'aquest moment el local fou habilitat com a prefectura local del "Movimiento Nacional" fins que l'any 1942 la societat "Ateneo Cultural Bredense", que tenia la seva seu a l'antic casino, s'hi va traslladar. L'any 1946 passà a anomenar-se "Circulo Bredense", nom que ha mantingut fins a l'actualitat.

## Referències

* 1 2 «Cercle Bredenc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].
# Casa Llobet (Figueres)

La Casa Llobet és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres situat al centre del poble, entre la Rambla de Figueres i la Plaça de l'Ajuntament. És un edifici de planta baixa, dos pisos i golfes, amb la planta baixa rehabilitada per a utilitzar-la com a local comercial. El primer i segon pis tenen les obertures emmarcades i amb una balconada correguda de ferro forjat, decorada al primer pis amb motius florals. Des del carrer podem veure els motius ceràmics que decoren la part inferior de la terrassa del segon pis, amb un color blau molt vistós. L'element més destacat de la façana són els esgrafiats amb decoració floral que hi ha entre el primer pis i la planta golfes, així com als costats de la façana, imitant carreus.

## Referències

* ↑ «Casa Llobet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Casa Llobeta

Casa Llobeta és una masia situada al municipi de Navès, a la comarca catalana del Solsonès. S'hi troba l'ermita de Sant Iscle i Santa Victòria de Casa Llobeta.
# Casal Montserrat (Montmeló)

El casal Montserrat és un edifici de Montmeló (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local. La casa fou construïda l'any 1929, intentant imitar en part les torres de la zona residencial de la Bonanova de Barcelona.

## Descripció

És un edifici de planta quadrada. És ben bé un cub amb dos cossos horitzontals perfectament diferenciats. Al davant de la façana hi ha un porxo quadrat al que s'hi arriba per sis esglaons i és sostingut per sis columnes, tres per banda i coronat per un entaulament. Una cornisa separa el primer pis del segon. Els murs dels quals es troben totalment recoberts de pissarra, com si es tractés d'una teulada. Sobre cada cara de l'edifici hi ha tres finestres: la central és triangular mentre que les laterals són semicirculars; totes sostingudes per pilastres adossades. Corona el conjunt un terrat i una balustrada de pedra que l'envolta en la seva totalitat.

## Referències

* 1 2 «Casal Montserrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Ceylon Workers Congress

Congrés de Treballadors de Sri Lanka (Sri Lankan (Ceylon) Workers' Congress, CWC) és un partit polític de Sri Lanka que fou fundat el 1939 amb el nom de Ceylon Indian Congress i és principalment conegut com a Ceylon Workers Congress.
Representa als treballadors tàmils de les plantacions de les regions centrals especialment de Kandy i Nuwara Elia amb important població tàmil. Aquest tàmils són diferents dels de la part nord-est de l'illa que porten segles instal·lats allí, ja que foren portats de Tamil Nadu pels britànics al segle xix; la majoria van rebre la ciutadania singalesa el 1947 (mig milió foren repatriats); els que no havien obtingut la ciutadania dels britànics la van obtenir del govern singalès el 1986.
El Ceylon Workers Congress fou fundat per Saumyamoorthy Thondaman com un sindicat de treballadors indis i derivació del Ceylon Indian Congress (CIC) creat el 1939. Thondaman li va donar el nom de Ceylon Workers Congress (CWC) i va esdevenir el principal sindicat de l'illa. El 1956 una part es va escindir sota la direcció del secretari general del grup, A. Aziz, i va formar el Congrés Democràtic de Treballadors (Democratic Workers Congress). Thondaman continuà al front del CWC fins a la seva mort el 1999. A les eleccions del 2004 va participar aliat al Front d'Unitat Nacional (dreta).
# Castell de Les

El Castell de Les, dit també Castell de Pijoèrt és un monument del municipi i vila de Les (Vall d'Aran) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Donjon bastit damunt la penya Castere que domina la plana de Les, de planta quadrangular, en direcció nord-sud, amb porta elevada al primer pis, que mira a ponent,diverses finestres d'espitllera i troneres (malmeses) enmig d'un recinte definit per una muralla en forma de nau, prominent a llevant que aprofita un talús a ponent. Les característiques de l'aparell (força irregular), el tipus de morter, els angles reforçats amb pedra castellera, a més de les dades històriques, confirmen una cronologia baixa medieval. La muralla hauria estat reforçada en alguns sectos a l'època moderna. En el decurs dels darrers anys els castell de Les ha estat excavat, de manera que han aparegut tres muralles sobrepossades i un forn de calç, als voltants ja s'havia localitzat armament de l'època.
Es conserva una torre quadrada i restes de murs. Residència dels barons de Lés.

## Història

Després de la derrota de Muret (1213) i del tractat de Corbeil (1258) la Val d'Aran amb Les al capdavant restà com única posició occitana que conservaren els reis de la Corona d'Aragó. Notícies retrospectives (1312) reporten que per l'estiu de 1261 Jaume I sojornà en el castell de Les, el senyor del qual donà dinar al rei enarborà damunt la torre la senyera reial. Arran de la invasió francesa, i de la traïció del Senyor Auger de Les, els homes aranesos incendiaren el castell de Les (1238). Els barons de Les jugaren un important paper polític en la defensa d'aquesta frontera, sovint amenaçada per la banda de França. Gràcia de Tolba (1613) informa que el castell de Les llavors inactiu fou destruït en la invasió de 1470/78, bé que també és possible que s'acabés d'enderrocar amb motiu de la Guerra dels Segadors (com volen alguns autors). El llibre de l'arxipreste Boyà destaca l'entrada de l'Armada francesa que cremà l'església i alguna partida de cases (1654)
Fortalesa. documentat el 1283.

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell de Les». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].

## Enllaços externs

* «Castell de Les». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# China Yangtze Power

China Yangtze Power (SSE: 600900) (CYPC) és una empresa pública xinesa, amb seu a Pequín. L'empresa està a la llista de SSE 50 en el Shanghai Stock Exchange. Una participació de control està en mans de l'empresa matriu China Three Gorges Corporation (CTGPC，中国长江三峡集团公司), una empresa matriu sota SASAC.
L'empresa produeix i ven energia a clients. China Yangtze Power va ser creat el 4 de novembre de 2002 i va entrar el 18 de novembre de 2003 al Shanghai Stock Exchange. China Yangtze Power s'ha originat en una cooperació de les empreses xineses: Huaneng Power International, China National Nuclear Corporation, China National Petroleum Corporation, Gezhouba Water Resources and Hydropower Engineering Group així com la Changjiang Institute of Survey, Planning, Design and Research.

## Referències

* ↑ «CYPC website». Arxivat de l'original el 2008-04-03. [Consulta: 23 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de la China Yangtze Power Arxivat 2008-04-03 a Wayback Machine.
# Centrolene quindianum

Centrolene quindianum és una espècie de granota que viu a Colòmbia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Wild, E. & Lynch, J. 2004. Centrolene quindianum. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 25 d'abril del 2008.
# Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1896 - 10 quilòmetres homes

Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1896 :
| Ciclisme en carretera |||
| Carretera individual | homes |
| Ciclisme en pista |||
| Velocitat | homes |
| 2 km | homes |
| 10 km | homes |
| 100 km | homes |
| 12 hores | homes |
| 1900> |||
La cursa dels 10 km masculina fou una de les proves de ciclisme en pista que es disputà als Jocs Olímpics de 1896 el dia 11 d'abril de 1896. Constava de 30 voltes a la pista i hi prengueren part 6 ciclistes, un dels quals hagué d'abandonar per problemes físics de resultes d'una caiguda. El vencedor final fou Paul Masson.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Paul Masson | Léon Flameng | Adolf Schmal |

## Resultats

| Posició | Ciclista | Temps |
| | Paul Masson | 17' 54,2" |
| | Léon Flameng | 17' 54,2" |
| | Adolf Schmal | desconegut |
| 4 | Joseph Rosemeyer | desconegut |
| 5 | Aristidis Konstandinidis | desconegut |
| - | Georgios Koletis | retirat als 7 km |

## Referències

* Lampros, S.P.; Polites, N.G.; De Coubertin, Pierre; Philemon, P.J.; & Anninos, C.. The Olympic Games: BC 776 – AD 1896. Athens: Charles Beck, 1897. (Consultable digitalment a The Olympic Games: BC 776 – AD 1896 Arxivat 2013-01-16 a Wayback Machine.)
* Mallon, Bill; & Widlund, Ture. The 1896 Olympic Games. Results for All Competitors in All Events, with Commentary. Jefferson: McFarland, 1998. ISBN 0-7864-0379-9. (Extracte consultable a The 1896 Olympic Games. Results for All Competitors in All Events, with Commentary Arxivat 2012-09-12 a Wayback Machine.)
* Smith, Michael Llewellyn. Olympics in Athens 1896. The Invention of the Modern Olympic Games. London: Profile Books, 2004. ISBN 1-86197-342-X.
# Cheirolophus anagensis

Cheirolophus anagensis és una espècie de planta endèmica de Tenerife i La Palma i pertany a la família de les asteràcies també conegudes com a compostes. És una espècie relativament nova, ja que va ser descoberta fa poc temps i que el Dr. Santos ha localitzat a una alçáda d'uns 500metres sobre el nivell del mar en el Parc Natural d'Anaga. Es troba en la llista d'espècies més importants del projecte de Proposta de Reserva de la Biosfera del Massís de Anaga. És un endemisme de l'illa de Tenerife, amb una àrea de distribució molt puntual i relegada a la zona nord-oriental de l'illa. Participa en comunitats arbustives rupícoles amb caràcter de refugi. El seu estat de conservació és crític a causa de l'escàs nombre d'exemplars que constitueixen l'única població coneguda d'aquesta espècie. Es pot dir que es troba en alt risc més aviat per la inestabilitat de l'hàbitat, visitants, efecte depredador del bestiar, etc.
El nom genèric Cheirolophus procedeix del grec cheir que significa mà, i de lopho que significa floc, al·ludint als pèls que surten del fruit. El nom específic anagensis és un epítet geogràfic que fa referència a Anaga, zona on viu aquesta planta endèmica en l'illa de Tenerife. Cheirolophus anagensis és un petit arbust nanofaneròfit de fins a 2 metres d'alçada. Pot estar una mica ramificat, amb pocs capítols. Creix en llocs ombrívols amb certa acumulació de sòls derivats de roques com la fonolita.

## Referències

* ↑ «Cheirolophus anagensis» a EOL. Data consulta: 06 de febrer de 2015.
* ↑ ftp://ftp.unesco.org/upload/sc/Advisory_Cttee2014/NewBRs/Spain/Macizo%20de%20Anaga/ANEXOS/5.%20Lista%20de%20especies%20importantes.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ BRAMWELL, David y Zoë, Flores Silvestres de las Islas Canarias, 4ªedición, Editorial Rueda SL, ISBN 8472071286
* ↑ http://bibdigital.rjb.csic.es/Imagenes/502_7_GOM_Libro_Rojo_Esp_Amenaz_Can/GOM_Libro_Rojo_Esp_Amenaz_Can_170.pdf Arxivat 2015-02-06 a Wayback Machine.
# Claire City

Claire City és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 85 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Claire City tenia 85 habitants, 37 habitatges, i 28 famílies. La densitat de població era de 182,3 habitants per km².
Dels 37 habitatges en un 35,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,5% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 24,3% no eren unitats familiars. En el 24,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,64.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 23,5% entre 25 i 44, un 35,3% de 45 a 60 i un 9,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.156 $ i la renda mediana per família de 29.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.556 $ mentre que les dones 11.875 $. La renda per capita de la població era de 17.074 $. Entorn del 8% de les famílies i el 4,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Claire City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Claire City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Chandelao

Chandalao (o Chandelaogarh) fou una thikana de Jodhpur concedida en jagir pel maharajà de Jodhpur a un rajput rathor del clan Kumpawat.

## Llista de governants

* Thakur Jawar Singh ?-1902, (12è)
* Thakur Ugam Singh 1902-?
* Thakur Umed Singh
* Thakur Takhat Singh

## Referències

* Genealogia per H. Soszynski Arxivat 2009-05-27 a Wayback Machine.
# Civilization IV

Sid Meier's Civilization IV (abreujat Civilization IV, Civ4 o CIV) és un videojoc d'estratègia per torns, llançat entre el 25 d'octubre i el 4 de novembre de 2005 en Amèrica del Nord, Europa i Austràlia. Desenvolupat pel dissenyador capdavanter Soren Johnson sota la direcció de Meier i el seu estudi Firaxis Games, és la quarta entrega de l'aclamada sèrie Civilization començada per Sid Meier. Es va anunciar una versió per a Macintosh per a maig de 2006.
Posteriorment, el 24 de juliol de 2006, es va llançar al mercat l'expansió dita Warlords, la qual inclou diverses civilitzacions addicionals, capdavanteres, edificis i escenaris nous. La segona expansió, Beyond the Sword, es va comercialitzar en juliol de 2007 i inclou més millores i novetats. El 22 de setembre de 2008 va ser llançat el quart joc de la franquícia, Civilization IV: Colonization, ambientat en el procés de colonització del Nou Món entre 1492 i 1792.
El joc s'ha publicat en diversos idiomes, entre ells en anglès, alemany, espanyol, japonès, francès, italià, polonès i en xinès. També té traduccions no oficials en rus, finès, txec, portuguès, català i en hongarès.
El seu tema musical principal, Baba Yetu, ha estat mereixedor de diversos guardons internacionals.

## Referències

* ↑ «Firaxis Games: Games: Sid Meier's Civilization IV». Firaxis.com. Arxivat de l'original el 2012-05-17. [Consulta: 27 octubre 2008].
# Clinoptilolita-Na

La clinoptilolite-Na és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la clinoptilolita. Rep el seu nom del grec klinein (recostat), ptilon (ploma) i lithos (pedra), i per ser l'espècie amb sodi dominant.

## Característiques

La clinoptilolite-Na és un silicat de fórmula química Na₆(Si$_{30}$Al₆)O$_{72}$·20H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és d'entre 3,5 a 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la clinoptilolita-Na pertany a «09.GE - Tectosilicats amb H₂O zeolítica; cadenes de tetraedres de T$_{10}$O$_{20}$» juntament amb els següents minerals: clinoptilolita-Ca, clinoptilolita-K, heulandita-Ca, heulandita-K, heulandita-Na, heulandita-Sr, heulandita-Ba, estilbita-Ca, estilbita-Na, barrerita, stel·lerita, brewsterita-Ba i brewsterita-Sr.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Barstow Formation, al comtat de San Bernardino (Califòrnia, Estats Units). També ha estat descrita Àustria, el Canadà, Espanya, altres indrets dels Estats Units, Filipines, el Japó, Namíbia, Nova Zelanda, Xile, la República Popular de la Xina, la República Txeca, Rússia i als oceans Índic i Pacífic.

## Referències

* ↑ «Clinoptilolite-Na» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 desembre 2019].
# Christophe Laurent

Christophe Laurent (Mende, Losera, 26 de juliol de 1977) va ser un ciclista francès, professional des del 2001 fins al 2009.

## Palmarès

* 2001
** 1r al Boucle de l'Artois
** Vencedor d'una etapa a la Ruban Granitier Breton
** Vencedor d'una etapa al Tour de Gironda
* 2009
** Vencedor d'una etapa a la Roine-Alps Isera Tour

### Resultats al Tour de França

* 2004. 134è de la classificació general
* 2006. 125è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com