OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dinastia Suri

La dinastia Suri fou la nissaga que va governar el sultanat de Delhi del 1540 al 1555. El fundador fou el cap militar afganès Xer-Xah Suri, que havia servit abans a la dinastia Lodi. El seu període de govern fou entre el primer regnat del mogol Humayun (1530 a 1540) i el segon període (1555-1556). Els afganesos tenien la seva base a Bihar i Sher Shah Suri es va fer amo entre 1530 i 1540 de Bengala i de tota l'Índia del nord dominant Agra i finalment tot el sultanat després de la batalla de Chausa i la batalla de Kannauj. La mort de Sher Shah a Kalindjar quan va esclatar un polvorí va posar al tron al seu fill (petit) Islam-Xah Suri (1545-1553) que va poder mantenir l'imperi cohesionat tot i l'ambició dels nobles afganesos als quals va intentar reduir el seu poder territorial. Va morir la tardor del 1553 i el va succeir el seu fill Firuz-Xah Suri que fou assassinat per Mubariz Khan que va pujar al tron amb el nom de Muhàmmad-Xah Suri. L'anarquia es va apoderar del regne i el sistema administratiu i financer establert pel fundador es va enfonsar; diversos prínceps Surs com Ibrahim Khan, Ahmad Khan i Muhammad Khan, es van disputar el tron a Lahora i a Bengala, i el governador de Gwaloir Tadj Khan es va revoltar. Ibrahim es va imposar a Delhi breument però va haver de deixar el poder a Sikander Xah. Aquesta confusió va permetre el retorn d'Humayun que va ocupar Lahore. El general hindú Hemu va morir en lluita contra els mogols a la segona batalla de Panipat. Àdil-Xah Suri fou el darrer sobirà, però a la batalla de Macchiwara el va derrotar decisivament i el 23 de juliol Humayun va entrar finalment Delhi, retrobant el seu tron al cap de 15 anys d'exili.

## Llista de sobirans

| Name | Començament del regnat | Final del regnat |
| Xer-Xah Surí Sultà | 17 de maig de 1540 | 22 de maig de 1545 |
| Islam-Xah Suri Sultan | 26 de maig de 1545 | 22 de novembre de 1553 |
| Firuz-Xah Suri Sultan | 1553 | |
| Muhammad Adil Xah Sultan | 1553 | 1555 |
| Ibrahim Xah Suri Sultan | 1555 | |
| Sikander-Xah Suri Sultan | 1555 | 22 de juny de 1555 |
| Àdil-Xah Suri Sultan | 22 de juny de 1555 | 1556 (a Delhi fins al 23 de juliol de 1555) |

## Referències

* ↑ Sarkar, J.M. Belal Hossain. History of Indian Subcontinent (en anglès). Hasan Book House, 2012, p. 17.
* ↑ Sen, Sailendra. Textbook of medieval indian history.. [Place of publication not identified]: Primus Books, 2013. ISBN 93-80607-34-2.
* ↑ Monedes Mogols Arxivat 2002-10-05 a Wayback Machine., Banc de la Reserva de l'Índia (RBI), RBI Monetary Museum,
* ↑ Encyclopædia Britannica, 1911, Rupee
* 1 2 Majumdar, R.C. (ed.) (2007). The Mughul Empire, Mumbai: Bharatiya Vidya Bhavan, ASIN B0043KP4UE, p.83
* 1 2 Majumdar, R.C. (ed.) (2007). The Mughul Empire, Mumbai: Bharatiya Vidya Bhavan, ASIN B0043KP4UE, pp.90-93
* 1 2 Majumdar, R.C. (ed.) (2007). The Mughul Empire, Mumbai: Bharatiya Vidya Bhavan, ASIN B0043KP4UE, p.94
* 1 2 3 4 5 6 Majumdar, R.C. (ed.) (2007). The Mughul Empire, Mumbai: Bharatiya Vidya Bhavan, ASIN B0043KP4UE, pp.94-96
# Sextet de Seyfert

El Sextet de Seyfert és un grup de galàxies a aproximadament 190 milions d'anys llum de distància en la direcció de la constel·lació del Serpent (Serpens Caput). El grup sembla contenir sis membres, però una de les galàxies està en pla de fons i l'altra "galàxia" és una part de gas i pols interestel·lar que pertany a una de les galàxies. La interacció gravitatòria entre aquestes galàxies continuarà per centenars de milions d'anys. I en última instància, aquestes galàxies es fondran per a formar una única i gegant galàxia el·líptica.

## Descobriment

El grup va ser descobert per Carl Keenan Seyfert, usant plaques fotogràfiques de l'Observatori Barnard, de la Universitat Vanderbilt. Quan els primers resultats van ser publicats, el 1951, aquest grup va ser el grup més compacte identificat.

## Membres

Membres del Sextet de Seyfert :
| Nom | Tipus | Distància del Sol (milions d'anys llum) | Magnitud |
| NGC 6027 | S0 pec. | ~190 | +14.7 |
| NGC 6027a | S0 pec. | ~190 | +15.4 |
| NGC 6027b | SAa pec. | ~190 | +15.4 |
| NGC 6027c | SB(S)c | ~190 | +16 |
| NGC 6027d | SB(S)bc pec. | ~877 | +15.6 |
| NGC 6027e | SB0 pec. | ~190 | +16.5 |

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://hubblesite.org/newscenter/archive/releases/2002/22/image/a/.
* 1 2 3 4 «Catalogs of compact groups of galaxies from the enhanced SDSS DR12». The Astrophysical Journal Supplement Series, 2016, pàg. 23–23. DOI: 10.3847/0067-0049/225/2/23.
* ↑ «Hubble watches galaxies engage in dance of destruction».
* ↑ C. K. Seyfert Publications of the Astronomical Society of the Pacific, 371, pàg. 72–75. DOI: 10.1086/126319.

## Enllaços externs

* http://www.ne.jp/asahi/stellar/scenes/object_e/ngc6027.htm
* http://antwrp.gsfc.nasa.gov/apod/ap030124.html
* http://www.seds.org/~spider/spider/Misc/seyfert6.html
# Pont del Bullidor de la Llet

Pont del Bullidor de la Llet és una obra de Gisclareny (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El pont del Bullidor de la Llet està ubicat sobre el torrent del forat, afluent esquerra del Bastareny (que alhora és afluent dret del Llobregat). És de dimensions no gaire grans, amb el parament completament de pedra i sense baranes. Actualment està tot cobert de vegetació però es pot apreciar que és d'un sol ull, un arc de mig punt adovellat.

## Referències

* ↑ «Pont del Bullidor de la Llet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Gaspar de Bono

Gaspar de Bono i Montsó (València, 5 de gener de 1530 - 14 de juliol de 1604) fou un religiós de l'Orde dels Mínims. És venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Biografia

El seu pare era teixidor de lli, establert a València, d'escassa fortuna. Quan Gaspar tenia tres anys, la seva mare va quedar cega i no podia ajudar els telers; arruïnat, el pare vengué els estris de l'ofici i la casa i va treballar com a esmolet i revenedor. Als deu anys va començar a treballar amb un mercader de seda, però aviat va veure que la seva vocació era religiosa; va començar a estudiar llatí, però en veure la pobresa de casa seva, preferí continuar treballant per mantenir la seva família.
Als vint anys s'allistà a l'exèrcit de l'Emperador Carles V, en busca de fortuna; possiblement, el fet d'ésser quec l'allunyà de la idea de fer-se sacerdot. Durant uns deu anys fou militar, intentant portar una vida devota i religiosa, pregant diàriament l'ofici diví i el rosari, fent almoines i freqüentant els temples. Va caure greument ferit en batalla i els enemics li colpejaren el cap deixant-lo per mort; Gaspar va fer la promesa d'ingressar en un convent de l'orde de Sant Francesc de Paula si vivia.
Recuperat, ingressà al convent de Sant Sebastià de l'Orde dels Mínims, a València, i en va prendre l'hàbit en 1560. Va professar com a frare l'any següent i fou ordenat prevere. Aviat es va fer conegut per la seva virtut i l'estricte compliment de la regla. Viu sense sortir gairebé mai del claustre, pregant pels pecadors i fent vida eminentment contemplativa.
A instància de l'arquebisbe Sant Joan de Ribera, l'any 1602 Gaspar de Bono fou elegit provincial de València. Es mantingué auster i humil, i conservant les devocions i costums que tenia d'abans, i va destacar per la seva prudència i caritat. Va morir a València en 1604.

## Veneració

Pius VI el beatificà el 10 de setembre de 1786. Les seves restes, primer dipositades a l'església de Sant Sebastià, són des del 1835 a l'Església de Sant Nicolau (València). Per la seva festivitat en juliol, se celebren festes a l'Atzucac de Cañete del barri del Carme, el carrer on hi ha la casa natal del beat, amb el guarniment del carrer, música i processó i dinar de germanor dels veïns.

## Bibliografia

* Félix Puimayor y Budar. Compendio histórico de la vida del beato Gaspar de Bono, del Orden de Mínimos. Valencia: por Joseph Estevan, 1787.
* Pietro Agostino Miloni. Vida del beato Gaspar de Bono ... del orden de Minimos. Valencia: por Francisco Burguete, 1787.

## Referències

* ↑ «Gaspar de Bono i Montsó | enciclopedia.cat». [Consulta: 22 febrer 2023].
# Liao Zhongkai

Liao Zhongkai (xinès simplificat: 廖仲恺) (San Francisco, 1877 - Guangzhou, 1925) va ser un polític i financer xinès. Amb Sun Yat-sen, Wang Jingwei i Song Jiaoren va ser un dels fundadors de la Aliança Revolucionaria de la Xina o Tongmenghui i líder destacat del Guomintang.

## Biografia

Liao Zhongkai va néixer a San Franciso (Califòrnia) el 23 d'abril de 1877. Un dels 24 fills de Liao Zhubin, un directiu del banc anglès HSBC (Banc de Hong Kong i Shanghai). El 1893 la família va tornar a Hong Kong on Liao va fer els primers estudis. El 1897 es va casar amb He Xiangning, feminista i política xinesa. El 1903 va viatjar al Japó on va estudiar ciències polítiques a la Universitat de Waseda, on va conèixer a Sun, i posteriorment ciències polítiques i economia la Universitat Imperial de Tòquio.
Va morir assassinat a Guangzhou el 20 d'agost de 1925.

## Activitat política i intel·lectual

El 1907 va publicar la traducció de "A Handbook of socialism" de William Dwight Porter Bliss, i va obrir una controvèrsia amb Liang Qichao de com calia orientar el socialisme a la Xina.
Després de la Revolució de 1911, va estar al capdavant de Finances del govern de Guangdong del qual Hu Hanmin havia proclamat la independència, però el fracàs de la "segona Revolució" el 1913 el van expulsar de la Xina i es va instal·lar de nou al Japó; allà es va convertir en un dels col·laboradors més propers i escoltats de Sun Yat-sen i responsable de les finances del partit de Sun.
El juny de 1922, en les primeres lluites internes del Partit, va ser arrestat per ordres de Chen Jiongming, però després de la caiguda de Chen, Liao es va convertir en governador civil de Guangdong des de maig de 1923 fins a febrer de 1924, i de nou de juny a setembre de 1924.
Quan el Partit Nacionalista Xinès es va reformar el 1924, va ser nomenat cap del Departament de Treballadors i després del Departament de Camperols. Més tard es va convertir en ministre de finances del govern del sud, assentat a Guangdong.
Amb l'ajut de l'Unio Soviètica va tenir un paper important en la creació de l'Acadèmia militar de Huangpu, coneguda com Acadèmia Militar Whampoa o Acadèmia Militar del Partit Nacionalista de la Xina, inaugurada el 16 de juny de 1924 i que va tenir com a director a Chiang Kai-shek.
Després de la mort de Sun Yat-sen, Liao que amb Wang Jingwei, formava part de la branca esquerrana del Guomintang va continuar creient en la política de Sun, inclòs el mantenir relacions estretes amb la Unió Soviètica i el Partit Comunista Xinès, a la qual es va oposar fermament l'ala dreta del Guomintang o Partit Nacionalista Xinès.

## Referències

* 1 2 Paulès, Xavier,.. La république de Chine : 1912-1949, 2019. ISBN 978-2-251-91176-2.
* ↑ Chang, Jung. Las hermanas Soong : tres mujeres extraordinarias en el centro del poder en China. Madrid: Taurus, 2020. ISBN 978-84-306-1850-7.
* 1 2 «LIAO Zhongkai 廖仲愷 - Maitron». [Consulta: 25 febrer 2021].
* 1 2 «Liao Zhongkai» (en anglès). [Consulta: 25 febrer 2021].
* ↑ Pronunciació cantonesa de Huangpu
# Djedi

Djedi (ḏed.j) va ser un príncep egipci de la IV dinastia. Era fill del príncep Rahotep i Nofret, i nét del faraó Snefru i nebot del faraó Khufu. Tenia dos germans i tres germanes. Està representat a les capelles de la tomba dels seus pares i hi porta el títol de "Conegut del Rei".
Djedi en jeroglífic :
En un antic conte egipci, "Khufu i els mags", s'hi esmenta a un mag anomenat Djedi o Dedi; és possible que aquesta persona mítica s'inspirés en el príncep Djedi, nebot de Khufu.

## Referències

* ↑ Petrie, 1892, p. Placa XV.
* ↑ «Las Genealogías de las Dinastías» (en castellà). http://horizonteaton.weebly.com/.+[Consulta: 29 febrer 2024].
* ↑ «Tales of Magic in Ancient Egypt» (en anglès). thekeep.org, 24-04-2001. Arxivat de l'original el 2010-06-12. [Consulta: 29 febrer 2024].

## Vegeu també

* Papir Westcar

## Bibliografia

* Petrie, Flinders. Medum. David Nutt: London, 1892.
# Julián Mateos Pérez

Julián Mateos Pérez (Robledillo de Trujillo, 15 de gener de 1938 - Madrid, 27 de desembre de 1996) va ser un actor i productor de cinema espanyol.

## Biografia

S'inicia en el món de la interpretació a través del Teatro Español Universitario, al mateix temps que cursa estudis de Filosofia i Lletres a la Universitat de Salamanca. Més tard es trasllada a Barcelona per a estudiar Art Dramàtic.
Debuta com a actor cinematogràfic el 1960 amb la pel·lícula Los desamparados. Destaquen de la seva filmografia en aquesta primera època títols com Juventud a la intemperie (1961), d'Ignasi F. Iquino, i Los castigadores (1961), d'Alfonso Balcázar. El 1962 recull un important èxit de crítica amb Los atracadores (1962), de Francesc Rovira-Beleta, amb la qual participa en el 12è Festival Internacional de Cinema de Berlín, i un any després protagonitza Young Sánchez, de Mario Camus.
En els anys següents intervé en diverses coproduccions i spaghetti westerns, com 10.30 PM summer (1966), de Jules Dassin, o El regreso de los siete magníficos (1966). Dins del cinema nacional destaca el seu magistral paper de Diego a Los flamencos (1968), dirigida per Jesús Yagüe, i el de Calisto a La Celestina (1970), de César Fernández Ardavín.
Des de mitjans de la dècada dels seixanta col·labora de forma assídua en espais de teatre televisat de TVE, com Primera fila i Estudio 1 --destaca el seu paper protagonista en l'adaptació de Hamlet, 1964--, o en sèries com El juglar y la reina (1978). El 1980 protagonitza també per a televisió espanyola la sèrie Cervantes, biografia de l'autor d'El Quixot.
Retirat de la interpretació des de principis dels anys vuitanta, el 1983 va fundar la productora Ganesh Films, al costat de la seva esposa i mare del seu únic fill, la també actriu Maribel Martín. Els títols produïts han entrat a formar part de la història del cinema espanyol: Los santos inocentes (1984), de Mario Camus; El viaje a ninguna parte (1986), de Fernando Fernán Gómez, i El niño de la luna (1989), d'Agustí Villaronga.

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1963 | Medalla del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics al millor actor | Young Sánchez | Guanyador |
* 8a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia: Millor interpretació espanyola (Young Sánchez)
* Fotogramas de Plata al millor intèrpret de cinema espanyol (1964). Young Sánchez.
* TP d'Or 1973. Millor Actor Nacional per Estudio 1 i Novela.

## Referències

* ↑ Fallece a los 57 años el actor y productor de cine Julián Mateos, El País, 31 de desembre de 1996
* ↑ Julián Mateos Pérez, Diccionari del Cinema a Catalunya
* ↑ El actor que no quiso reinar, La Nueva España, 6 de setembre de 2015
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1963». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2019-03-27. [Consulta: 25 març 2016].
# Daniel Veyt

Daniel Veyt (9 de desembre de 1956) és un exfutbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1986.

## Referències

* ↑ Fiche du joueur sur le site weltfussball.de
* ↑ «Sélections du joueur sur le site de l'URBSFA». Arxivat de l'original el 2011-05-25. [Consulta: 20 gener 2018].
# Hermetins

Els hermetins (Hermetiinae) són una subfamília de dípters braquícers de la familia Stratiomyidae.

## Taxonomia

La subfamília Hermetiinar inclou 6 gèneres:
* Apisomyia Woodley & Lessard, 2018
* Chaetohermetia Lindner, 1929
* Chaetosargus Roder, 1894
* Hermetia Latreille, 1804
* Notohermetia James, 1950
* Patagiomyia Lindner, 1933

## Referències

* ↑ «BioLib: Biological library - Hermetiinae». [Consulta: 17 maig 2022].
# Gaspar de Alarcón y Garnica

Gaspar José de Alarcón y Garnica (Madrid, gener de 1631-?) va ser un noble i polític castellà, III senyor de Pozuelo de Alarcón, successor del seu pare en el majorat.
Va ser batejat a la vila de Madrid, concretament a la parròquia de Santa Cruz, el 25 de gener de 1631. Fill primogènit del secretari Gabriel de Ocaña y Alarcón i Mariana de Garnica y Haro, i va ser successor del majorat i en la senyoria de Pozuelo. D'altra banda, va ser comanador de localitat d'Hornos de l'Orde d'Alcàntara i regidor perpetu a l'Ajuntament de Madrid. Va casar-se amb Salvadora Venegas de Córdoba, filla de Salavador Venegas de Córdoba, comte de Luque, de qui va tenir descendència, entre ells Gabriel de Alarcón y Venegas de Córdoba, cavaller de l'Orde de Sant Jaume.

## Referències

* 1 2 Santa Cruz y Mallen, Francisco. Historia de familias cubanas (en castellà). La Habana: Editorial Hércules, 1940, p. 5.
* ↑ Suárez de Alarcón, Antonio. Relaciones genealógicas de la casa de los Marqueses de Trocifal... (en castellà). Madrid: Diego Díaz de la Carrera, 1656, p. 269.
# Llista d'alcaldes de Brullà

Els alcaldes del municipi rossellonès de Brullà han estat:
| Data inicial | Fi del mandat | Nom |
| 1793 | 1794 | Thomas Billerach |
| 1794 | 1809 | Jean Fourniols |
| 1813 | 1823 | Pierre Tiche |
| 1823 | 1834 | Jean Cabira |
| 1834 | 1848 | Jean Jorda |
| 1848 | 1865 | Baptiste Reynal |
| 1865 | 1870 | François Cutzach |
| 1870 | 1871 | Joseph Simon |
| 1871 | 1874 | Jean-François Debord |
| 1874 | 1876 | Paulin Balalud |
| 1876 | 1878 | Baptiste Reynal |
| 1878 | 1884 | Thomas Dalbiez (fill) |
| 1884 | 1888 | Jean Baretge |
| 1888 | 1892 | Thomas Dalbiez |
| 1892 | 1908 | Jules Escarra |
| 1908 | 1913 | Joseph Casademon |
| 1913 | 1919 | François Acézat |
| 1919 | 1922 | Zacharie Ausseil |
| 1922 | 1925 | Albert Brousse |
| 1925 | 1928 | Zacharie Ausseil |
| 1928 | 1941 | Jean Baills |
| 1941 | 1944 | Raymond Albiach |
| 1944 | 1959 | Michel Capdet |
| 1959 | 1971 | François Nègre |
| 1971 | 1991 | Michel Capdet |
| 1991 | 1995 | Roger Parada |
| 1995 | | Pierre Taurinya |

## Enllaços externs

* Llista d'alcaldes de Brullà
# Dupondi

Dupondi (llatí: Dupondius) era una moneda romana que es va encunyar durant l'Imperi Romà, coneguda també com a as doble. Era equivalent a dos asos o mig sesterci i era de llautó. Sota la República, el dupondius era una moneda de bronze fosa amb un valor equivalent a dues lliures romanes.
A partir de la reforma monetària d'August de 23 aC va ser sempre encunyat en bronze, i, per a distingir-la de l'as i del sesterci, que, des de Neró, moltes vegades tenien mòduls similars, el bust del personatge de l'anvers sempre apareixia coronat amb una corona radiada, similar a la qual portava el déu-sol Helios.
En principi, en ser una moneda de bronze o fraccionària, va ser encunyada pels triumviri monetales a les ordres del Senat, i, encara que va ser rar, sota August, es va concedir a algunes colònies i municipis el dret d'emetre dupondis. A partir dels Antonins, va ser encunyat directament per l'administració imperial.
L'anvers del dupondi portava freqüentment gravada la figura d'Annona, deessa romana de la collita i la provisió de gra, i símbols relacionats: espigues, banya de l'abundància, modius de blat i bucs comercials. Aquests eren símbols freqüents que acompanyaven la representació de la deessa Annona que indicaven el comerç, la prosperitat i l'abundància. La paraula «annona» podia significar també «provisió de queviures».
El dupondis va deixar d'encunyar-se al llarg del segle iii.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Dupondius». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 11 març 2023].
* 1 2 Campo, Marta; Estrada-Rius, Albert; Clua i Mercadal, Maria. Guia Numismàtica. MNAC, 2004, p. 45. ISBN 8480431326.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, IV, 2
* ↑ Sutherland, C. H. V. Coignage in Roman imperial policy, 31B.C.-A.D.68. Londres: Methuen, 1951, p. 123.
# Distribució matriu gamma inversa

En estadística, la distribució matriu gamma inversa és una generalització de la distribució gamma inversa a matrius definides positivament. Es tracta d'una versió més general de la distribució inversa de Wishart, i s'utilitza de manera similar, per exemple, com el conjugat a priori de la matriu de covariància d'una distribució normal multivariant o distribució matriu normal. La distribució composta resultant de la composició d'una matriu normal amb una matriu inversa gamma a priori a la matriu de covariància és una distribució t matriu generalitzada.
Això es redueix a la distribució de Wishart inversa amb $\beta =2,\alpha ={\frac {n}{2}}$.

## Referències

* ↑ Iranmanesha, Anis, M. Arashib and S. M. M. Tabatabaeya (2010). "On Conditional Applications of Matrix Variate Normal Distribution". Iranian Journal of Mathematical Sciences and Informatics, 5:2, pp. 33–43.
# Son Santjoan

Son Santjoan és una possessió situada al terme municipal de Palma, al barri de Son Ferriol (districte de Llevant, vora l'antic camí de Muntanya. A mitjan segle XX les seves terres foren ocupades, gairebé íntegrament per l'aeroport de Son Santjoan, si bé les cases es conserven.
La possessió s'originà per l'agregació de diversos rafals, alqueries, garrigues i pinars situats al pla de Sant Jordi que la família Nunis adquirí al llarg del segle xv. A mitjan segle xvi, la possessió pertanyia a Agustí i Joanot Nunis de Santjoan, que heretaren del seu avoncle Àlvar Nunis la cavalleria que aquesta família posseïa a Manacor, amb la condició d'anteposar el llinatge Nunis al seu propi, Santjoan, que és el llinatge d'on ve el nom de la possessió. El 1863, Son Santjoan tenia una superfície de 954 quarterades. Durant el segle XX s'inicià un procés de segregació. El 2012 hi ha una important explotació agropecuària.

## Construccions

Les cases de la possessió estan edificades en dos cossos rectangulars paral·lels, entre els quals se situa la clastra, de forma rectangular i configurada com una extensa carrera. A la seva esquerra s'hi arrengleren les cases o habitatges, mentre que a la dreta hi ha estances agrícoles. Al centre un garrover ornamenta l'espai. Un mur uneix ambdós blocs i s'orienta al nord-oest. L'altre costat resta obert. En el mur s'hi obre el portal forà, d'arc rebaixat, amb la data de 1836 inscrita. Les parets mestres són de pedres en verd amb cantonades i obertures de carreu de marès. Predomina la coberta de teulada a doble vessant de teula àrab. Les façanes estan referides amb morter de calç, ennegrit per la humitat i el pas del temps, i deixen el carreu a la vista. La construcció actual data, bàsicament, dels segles XVIII-XIX, malgrat presentar elements anteriors.
Dins la clastra un portal de llinda defineix l'accés al que és coneguda com a casa del pastor; mostra un interior amb coberta de volta de canó. A l'extrem de l'edificació, hi ha les cases que eren antigament dels senyors. Tenen alçat de dues plantes i el portal forà, d'arc de mig punt, se situa davall una porxada més moderna; hi ha també dues finestres atrompetades. De l'interior, destaca un pilar octogonal que aguanta una jàssera, ajudat a la dreta per un altre pilar, embegut en el mur. Un portal de llinda condueix a la cuina, que conserva la pica antiga; a l'esquerra de l'entrada a la cuina, una curiosa estrella mostrejada, amb calat, permetia controlar visualment l'entrada. A la part superior de la casa, damunt el porxo, hi ha un rellotge de sol, amb la data de 1836 i les inicials BP.
Separat de les cases principals, davant l'esplanada davantera, al nord, hi dos molins de vent i un gran safareig; el molí de l'esquerra és de torre de secció circular, sobre un cintell, que antigament era fariner. El de la dreta, amb torre quadrada, era per a extreure aigua. A l'esquerra, hi ha els dos arcs escarsers, amples, de les cotxeres, el segon dels quals apareix modificat.

## Referències

* 1 2 3 4 Possessions de Palma