OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pont Perdut

El Pont Perdut és una obra d'Anglès (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El pont, conegut popularment com el pont perdut, i que tradicionalment unia i comunicava Anglès amb la població veïna de la Cellera, es troba en un estat de ruïna absoluta.
De l'estructura original, tan sols es conserva un munyoc de rocs ensamblats a través d'una espècie d'argamassa, que es troba al mig de la Riera d'Osor. I també a cada costat de la riera, tant al costat d'Anglès com al de la Cellera, es troben les restes de dos pilars. Les restes conservades consisteixen en el basament i diversos ferros que servien com a punt de fixació. Ara bé uns pilars que són difícils de localitzar visualment perquè es troben completament coberts per la vegetació de la zona i per bardisses.
A tall d'apunt cal dir que el pont estava ubicat no en posició normal, és a dir recte, sinó que després d'analitzar els respectius pilars de cada banda i les restes del mig de la riera, arribem a la conclusió que el pont estaria ubicat a biaix.

## Història

El camí medieval denominat via “Moneria”, és a dir, la ruta que anava des d'Amer fins a Girona passant per la banda dreta del Ter, havia estat una ruta important, i com a tal va tenir els seus ponts, concretament tres: el de sant Julià de Llor, el d'Amer o Gallissà i un altre damunt la Riera d'Osor, que unia la Cellera i Anglès conegut com el Pont Perdut. De tots tres el més mal conegut és aquest darrer.
L'obra del pont va ser manada construir per la diòcesi gironina l'any 1370. No se sap quant de temps va romandre l'esmentada construcció en peu. Foren els terratrèmols de l'any 1427-29 els que el varen enderrocar o bé alguna inundació posterior. Ara bé, se sap que a finals del segle xvi el pont ja no feia cap servei, i la riera d'Osor havia de creuar-se per un gual o per passeres. Les restes del pont, situades a cada costat de la riera d'Osor, eren agafades com a terme entre la Cellera i Anglès. Encara en algunes escriptures notarials del segle xviii de finques properes a la riera d'Osor (per exemple les del Marquès de Castelldosrius, de La Cellera de Ter), es fa esment de les restes de l'antic pont.
La manca d'un pont en condicions sobre la riera d'Osor va ser un dels factors més determinants per a la separació civil i eclesiàstica definitiva entre Anglès i la Cellera. Els feligresos d'Anglès eren obligats a acudir a missa a l'església parroquial de santa Maria de Sales de la Cellera de Ter, i els veïns de la Cellera havien d'arribar-se a Anglès, per tal d'acudir a la batllia, a la notaria o a comprar a la fleca, a la carnisseria o a la gabella de la vila.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Text importat de: «Pont Perdut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural. Llicència CC-0 [Importat: 9 juny 2020] (Vegeu l'avís legal per a reutilitzacions).
# Platja de Baltar

La platja de Baltar, també coneguda com a platja de Portonovo, és una platja de la localitat de Portonovo, al municipi de Sanxenxo, a la província de Pontevedra. Té la distinció de Bandera blava.
Té unes dunes característiques formades pel vent. S'estén des del Peirao do Chasco fins a la punta d'O Vicaño, que separa la platja de Baltar de la de Silgar. A la platja es troba el Club Nàutic de Portonovo.

## Enllaços externs

* Informació a la web de Turisme de Galícia
# Plaine

Plaine (en alemany Blen) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 2007 tenia 1.000 habitants.
Forma part del cantó de Mutzig, del districte de Molsheim i de la Comunitat de comunes de la Vall de la Bruche.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 629 | 711 | 651 | 672 | 709 | 795 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Pierre Grandadam | UMP |
# Pic d'Obacs

El Pic d'Obacs és una muntanya de 2.637 metres que es troba entre els municipis de la Vall de Boí i de Vilaller, a la comarca de l'Alta Ribagorça.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Pic de Bacivers

El Pic de Bacivers és una muntanya de 2.633,5 metres que fa de límit dels termes comunals de Castell de Vernet, de la comarca del Conflent, i de Prats de Molló i la Presta, de la del Vallespir, a la Catalunya del Nord.
Es troba a ponent de l'extrem nord del terme de Prats de Molló i la Presta i al meridional del de Castell de Vernet. És a la Serra dels Set Homes, a llevant del Pic dels Set Homes i al sud-oest de Puig Rojà.

## Referències

* ↑ El Pic de Bacivers en els ortofotomapes de l'IGN
# Plats i Olles

* Aquest article tracta sobre el grup de música. Vegeu-ne altres significats a «Plats-i-olles».
Plats i Olles fou un grup de música folk de Lleida de finals dels anys 1960. El nucli inicial es va formar l'any 1968. Es reunien als jardins del castell de Lleida i amb la guitarra cantaven cançons populars. Després la idea de fer un grup va prendre cos. El gruix important de cançons eren tradicionals, catalanes, espirituals negres o peces que cantava el Grup de Folk de Barcelona.

## Referències

* ↑ de Castro, Javier; Oró, Àlex; Ruiz, Josep M. Quan Lleida era ye-yé: Música "moderna" i societat (1960-1975). Lleida: Pagès editors, 2005. ISBN 978-8497792615.

## Enllaços externs

* «Plats i Olles».
# La Barcina

La Barcina és una muntanya de 1.354 metres que es troba al municipi de Roquetes, a la comarca catalana del Baix Ebre.
# Riu Lliser

El riu Lliser és un barranc del Pallars Sobirà, que neix a la serra Plana i desemboca al torrent de Berrós.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Riu Cebollatí

El riu Cebollatí (en castellà, río Cebollatí) és un dels rius més llargs de l'Uruguai, amb un curs de 235 quilòmetres. La mida de la seva àrea d'influència és de 14.085 km².

## Descripció

Neix a la Cuchilla Grande, al departament de Lavalleja, i desemboca a la Llacuna Merín. És el límit natural entre els departaments de Rocha i Treinta y Tres i és navegable per vaixells d'escàs calat des de la desembocadura d'un dels seus afluents, el riu Olimar, fins a la Llacuna Merín on desemboca.
L'octubre de 2009 s'habilita un servei gratuït de bassa per travessar el riu Cebollatí de La Charqueada (departament de Treinta y Tres) al poble de Cebollatí (departament de Rocha), construïda per la Direcció Nacional d'Hidrografia de l'Uruguai.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Geogràfica de l'Uruguai (castellà)
# Chapela

San Fausto de Chapela és una parròquia del municipi gallec de Redondela, a la província de Pontevedra. Limita al nord amb la parròquia de Trasmañó, a l'est amb la parròquia de Cabeiro, al sud amb el municipi de Vigo i a l'oest amb la ria de Vigo.
És una vila marinera en la qual la indústria té un paper important, i Pescanova n'és la seva principal factoria. A més, és la seu del diari més antic d'Espanya, el Faro de Vigo. Entre els seus clubs esportius destaquen el Club Balonmano Chapela i el Club de Remo Chapela.
El 2015 tenia una població de 7.459 habitants, distribuïts en 5 entitats de població: Angorén, Cidadelle, A Igrexa, Parada i Laredo.

## Referències

* ↑ Instituto Galego de Estatística

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament de Redondela (gallec)
# Rigpa

En l'ensenyament de Dzogchen, rigpa (tibetà: རིག་པ་, Wylie: rig pa; sànscrit: Vidyā; "coneixement") és el coneixement del gzhi (terreny, estat primordial). El contrari de rigpa és marigpa (avidyā, ignorància).

## Referències

* ↑ «Some Terms from the Great Perfection | Lotsawa House». [Consulta: 24 novembre 2018].
* ↑ Katami, Kim. «Open Heart Blog: Basics of Natural Awareness (Dzogchen) Part 1», perjantai 11. maaliskuuta 2016. [Consulta: 24 novembre 2018].
* ↑ «A Lamp to Dispel Darkness | Lotsawa House». [Consulta: 24 novembre 2018].
* ↑ «Rigpa - Chinese Buddhist Encyclopedia» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2018].

## Vegeu també

* Prajna
# Rellotge d'escacs

Un rellotge d'escacs és un sistema de dos rellotges acoblats per comptar el temps per a la reflexió assignat a cada jugador.
El sistema mecànic més comú el formen de dos rellotges autònoms, cadascun amb un dial propi, inserits a la mateixa caixa. Les busques giren en el mateix sentit de les agulles dels rellotges. El bloqueig es fa generalment mitjançant un botó a la part superior. El bloqueig d'un rellotge dispara l'altre rellotge i viceversa, mai poden funcionar simultàniament.
El pas del temps als rellotges analògics es mostra per la "caiguda de la bandera", un petit indicador de color que s'aixeca quan el minuter arriba a les onze (els últims cinc minuts del període) i que cau quan l'agulla arriba a les dotze. Si això succeeix, vol dir que el temps d'aquest jugador ha finalitzat i perd la partida.
També es poden fer servir rellotges digitals, molt més precisos. Tenen el mateix sistema de bloqueig i la funció de compte enrere. La seva aparició va permetre la introducció de cadències més complexes i, segons els seus autors, millor adaptades al joc: cadència Fischer, cadència Bronstein, etc.
Existeixen diferents ritmes de joc. Des de les partides ràpides, amb 5 minuts per jugador, fins a les partides de ritme clàssic, amb 2 hores per jugador i una hora més un cop realitzada la jugada 40. La introducció dels rellotges digitals ha permès utilitzar nous tipus de controls del temps. Per exemple, el ritme normal de joc marcat per la Federació Internacional d'Escacs és de 90 minuts per cada jugador per a tota la partida, amb un increment de 30 segons per cada jugada realitzada. Això permet que al jugador sempre li quedin almenys 30 segons per realitzar la següent jugada.
És possible no donar el mateix temps a cada jugador, per exemple, en el cas d'un torneig amb jugadors amb algun tipus de minusvalidesa

## Vegeu també

* Destret de temps

## Referències

* ↑ «Regard sur les Echecs - Alain Moal» (en francès). [Consulta: 12 octubre 2017].
* ↑ «Reglaments de la Federació Catalana d'Escacs». [Consulta: 12 octubre 2017].
# Roger Long

Roger Long (1680 - 16 de desembre de 1770) va ser un astrònom anglès i mestre del Pembroke College de Cambridge entre 1733 i 1770.
Roger Long era fill de Thomas Long de Croxton, Norfolk. Va ser educat a l'escola de Norwich i més tard va ser admès al Pembroke College de Cambridge el 1696/7. Es va graduar l'any 1700/1, i es va convertir en un company de Pembroke. Va ser ordenat l'any 1716 i es va convertir en rector d'Orton Waterville. Va esdevenir Doctor Divinitatis el 1728 i mestre de Pembroke el 1733. Des de 1750 fins a 1770 va ser el primer titular de la càtedra d'astronomia de Lowndean.

## Referències

* ↑ Liba Taub, ‘Long, Roger (1680–1770)’, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004, accessed 2 Oct 2013
# Roger Loyer

Roger Loyer va ser un pilot de curses automobilístiques i motociclistes francès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Roger Loyer va néixer el 5 d'agost del 1907 i va morir el 24 de març del 1988. Com a pilot de motos va ser campió de França de 250cc 1937 i de 350cc 1938.

## A la F1

Va debutar a la cursa que obria la cinquena temporada de la història del campionat del món de la Fórmula 1, la corresponent a l'any 1954, disputant el 17 de gener el GP de l'Argentina al Circuit Oscar Alfredo Galvez.
Roger Loyer va participar en aquesta única cursa puntuable pel campionat de la F1, no aconseguint cap punt pel campionat.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1954 | Equipe Gordini | Gordini | Gordini | ARG Ret | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE | SUI | ITA | ESP | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Renald II de Borgonya

Renald II de Borgonya (1061- 1097) fou comte de Borgonya, de Mâcon, de Viena del Delfinat i d'Oltingen, fill del comte Guillem I de Borgonya, germà gran del comte Esteve I de Borgonya, i germà del papa Calixt II

## Biografia

Nascut el 1061, fill del comte Guillem I de Borgonya i d'Estevaneta de Borgonya.
El 1087 va succeir, junt amb el seu germà Esteve I de Borgonya, al seu pare Guillem I de Borgonya, quan tenia 25 anys sent comte de Borgonya i comte de Mâcon. Formava part d'una poderosa i influent nissaga familiar vinculada pels matrimonis dels seus germans i germanes a la majoria de les potències veïnes (vegeu fills de Guillem I de Borgonya).
Es va casar amb la comtessa Regina d'Oltingen, filla i hereva del comte Conon d'Oltingen; el comtat d'Oltingen estava situat a la (regió de Basilea a la Suïssa alemanya i en va rebre també el títol i dominis per matrimoni; d'aquest matrimoni va tenir un fill, Guillem II de Borgonya dit l'Alemany.
Va morir el 1097 en la primera croada (1096- 1099) a l'edat de 41 anys. El seu germà Esteve I de Borgonya el va succeir al comtat de Borgonya, que ja cogovernava. I el seu fill Guillem II de Borgonya, l'Alemany, va rebre el comtat de Mâcon però conjuntament amb Renald III de Borgonya, fill d'Esteve I (vegeu genealogia a Esteve II d'Auxonne).

## Enllaços externs

* Les quartiers généalogiques d'Otte-Guillaume
# Rosa villosa

La rosa villosa (Rosa villosa) és un arbust de la família de les rosàcies, també conegut com a rosa peluda o roser pomífer. A Catalunya només la podem trobar a la comarques del Pirineu.
És un arbust que pot arribar a fer 2 metres d'alçada amb tiges plenes d'agullons prims i drets. Les fulles estan compostes amb 5-9 folíols, el·líptics o ovats i peluts per totes dues cares i doblement dentats.
La floració té lloc entre els mesos de juny i agost. Les flors són solitàries, de color rosa viu, amb 5 pètals i 5 sèpals erectes.
El fruits són bastant grossos, d'1 a 1,5 cm., de color vermell i sovint recoberts d'un gran nombre d'agullons petits i fins.

## Referències

* ↑ «Rosa Villosa». Arxivat de l'original el 2021-01-16. [Consulta: 11 desembre 2015].
* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Pòrtic, p. 54. ISBN 84-7306-407-0.
# Reserva Nacional del Noatak

* Per a altres significats, vegeu «Noatak (desambiguació)».
La Reserva Nacional del Noatak (Noatak National Preserve) protegeix la major conca hidrogràfica inalterada dels Estats Units. La reserva té per objecte mantenir la integritat ambiental del riu Noatak i les terres altes adjacents, protegir l'hàbitat i les poblacions de la vida silvestre i protegir els recursos arqueològics amb la finalitat de proporcionar oportunitats per a la investigació científica. La conca és l'hàbitat de moltes espècies de flora i fauna on es preserven jaciments arqueològics que reflecteixen almenys 11.000 anys de presència humana.
El president Jimmy Carter originalment va proclamar 2.658.746 hectàrees a la zona del riu Noatak un monument nacional l'1 de desembre de 1978 sota la Llei d'Antiguitats de 1906. El monument va esdevenir una reserva nacional el 2 de desembre de 1980 sota la Llei de Conservació de Terres d'Interès Nacional d'Alaska (Alaska National Interest Lands Conservation Act o ANILCA).
A mesura que la reserva es troba al territori tradicional del poble inupiaq al llarg del riu Noatak als boroughs (aquí equivalents d'un comtat) de North Slope i Northwest Arctic (Alaska), la terra segueix oferint oportunitats per a la subsistència per mitjà de les activitats tradicionals. Com que la zona és una reserva nacional gestionada pel Servei de Parcs Nacionals i no pas un parc nacional en el sentit estricte, també es permet la caça esportiva dins de les seves fronteres.

## Vegeu també

* Llista de les unitats oficials del National Park Service

## Referències

* 1 2 3 «The Noatak River». National Park Service. [Consulta: 23 febrer 2013].
* 1 2 «Noatak National Preserve». National Park Service. [Consulta: 22 febrer 2013].
* ↑ «National Park Service History: National Monument Proclamations Under the Antiquities Act». National Park Service. Arxivat de l'original el 2011-10-25. [Consulta: 17 febrer 2013].
* ↑ «Alaska National Interest Lands Conservation Act». Fish and Wildlife Service. Arxivat de l'original el 2012-05-23. [Consulta: 3 març 2012].
* ↑ «Hunting». Noatak National Preserve. National Park Service. [Consulta: 21 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Noatak National Preserve National Park Service
* Noatak National Preserve Alaska Regional Office
# Polifàgia

La polifàgia o hiperfàgia és una sensació anormalment forta, incessant de gana o desig de menjar que sovint condueix a menjar en excés. A diferència de l'augment de la gana després de l'exercici, la polifàgia no disminueix després de menjar i sovint condueix a una ingesta ràpida de quantitats excessives d'aliments. La polifàgia no és un trastorn per si mateix; més aviat, és un símptoma que indica un trastorn mèdic subjacent.

## Causes

Sovint és el resultat de nivells anormals de glucosa en sang (tant hiperglucèmia com hipoglucèmia), i, juntament amb la polidipsia i la poliúria, és una de les "3 P" comunament associada amb la diabetis mellitus no controlada.
També s'associa amb hipertiroïdisme i malalties endocrines, per exemple, la malaltia de Graves, i també s'ha observat en la síndrome de Prader-Willi i altres malalties genètiques causades per anomalies cromosòmiques.
És només un dels diversos criteris de diagnòstic per a la bulímia i no es classifica per si sol com un trastorn de comportament alimentari.
També és un símptoma de la rara síndrome neurològica de Kleine-Levin.

## Referències

* ↑ «Polyphagia». Human Phenotype Ontology. Arxivat de l'original el 2 May 2022. [Consulta: 6 octubre 2022].
# La Torre del Xirau

La Torre del Xirau és una torre de defensa habilitada com habitatge de Santa Susanna (Maresme) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Torre de defensa de planta circular i coronament amb restes dels permòdols de la corsera. La torre, annexa a una antiga masia reformada com a segona residència, ha estat envoltada per les noves edificacions d'una urbanització.

## Història

L'atreviment dels corsaris adquirí tanta intensitat que el rei Ferran el Catòlic ordenà que totes les poblacions de la costa es fortifiquessin per a prevenir les incursions. En moltes poblacions ja existien torres de defensa. Segons Mn. Pareda, la vila de Malgrat "ja fos per la seva manca de posició estratègica, ja per no estar fortificada, o per no constituir un nucli de residència, no ha sofert d'una manera directa ni fortament punyent, com altres poblacions de la mateixa comarca, els horrors de la guerra".

## Referències

* 1 2 «La Torre del Xirau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# La Torre del Valle

La Torre del Valle és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 224 | 200 | 185 | 185 |
# Knipowitschia radovici

Knipowitschia radovici és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Croàcia.

## Referències

* ↑ Iljin B. S. 1927. Keys to the gobies (Fam. Gobiidae) of the Sea of Azov and the Black Sea. Preliminary communication. Trudy Az.-Chern. Nauch. Prom. Eksp. v. 2. 128-143.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kovacic, M. 2005. A new species of Knipowitschia (Gobiidae) from Dalmatia, Croatia. Cybium 29(3):275-280.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Miller, P.J. 1986 Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Knipowitschia thessala

Knipowitschia thessala és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.
Els adults poden assolir 4,4 cm de longitud total. És endèmica a Grècia (Tessàlia).

## Referències

* 1 2 Cruz, Tess; Bailly, Nicolas. «Knipowitschia thessala (Vinciguerra, 1921) Thessaly goby». FishBase.
# La Trona (Sant Martí de Centelles)

La Trona és una penya a l'extrem nord dels Cingles de Bertí de 805,9metres d'altitud amb una prominència de 12 m. És a prop del poble rural de Sant Miquel Sesperxes, al sector sud-oriental del terme municipal de Sant Martí de Centelles, a la comarca d'Osona, encarat al sud i amb vistes espectaculars vers el Vallès Oriental (el fons de la vall del Congost) i el Moianès (la cinglera, que forma part del terme de Sant Quirze Safaja). És a l'est de la masia de Bellavista Vella, al sud-est de Can Ragidell i al nord-oest del Sot del Bac.
És un punt d'escalada degut a la seva verticalitat.

## Vegeu també

* Turó de Ragidell

## Notes

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya [consultat 29/4/2011]
* ↑ Descobrir.cat. «Bertí, graus i cingleres». [Consulta: 25 novembre 2019].
* ↑ «Via “directa” a la Trona | FEEC – Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya». Arxivat de l'original el 2017-07-07. [Consulta: 25 novembre 2019].
# Kylli (cràter)

Kylli és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 13,2 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim finès, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Kylli». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# La caiguda d'Ícar

La caiguda d'Ícar (al principi titulat Les forces de vida i d'esperit que triomfen per sobre del mal o senzillament el Mural de la UNESCO) és un mural fet per Pablo Picasso. Està fet amb 40 rajoles de caoba pintades, cobrant una superfície de 90 metres quadrats, fet que el converteix en l'obra més gran de Picasso. Va ser encarregat per l'edifici de la seu central de la UNESCO a París i va ser inaugurat el 29 de març de 1958.

## Referències

* ↑ Di Lauro, Frances «Falling into the Dark Side: Ominous Motifs in the 'Fall of Icarus' Myth». The Dark Side: Proceedings of the Seventh Australian and International Religion, Literature and the Arts Conference, The Dark Side, 2002, pàg. 209-222.
* ↑ Clark, T.J. «Picasso and the Fall of Europe». London Review of Books, 11, 38, 2016, pàg. 7-10.

## Enllaços externs

* Picasso inaugurant l'obra
# Laidleria

Laidleria és un gènere de temnospòndil acuirassat que va viure al Triàsic inferior en el que avui en dia és Sud-àfrica.

## Referències

* Anne Warren «Laidleria uncovered: a redescription of Laidleria gracilis Kitching (1975), a temnospondyl from the Cynognathus Zone of South Africa». Zoological Journal of the Linnean Society, 122, 1–2, 1998, pàg. 167–185. DOI: 10.1111/j.1096-3642.1998.tb02528.x.