OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Phaitakaran

Phaitakaran fou una província i ciutat de la costa de la mar Càspia, poblada pels aghuans i dominada després pels armenis. Era la regió situada al sud de la confluència entre el Kura i l'Araxes amb aquest riu a l'oest.
La ciutat principal era Phaitakaran prop de l'actual Lenkoran.
Limitava al nord amb el districte aghuà de Kazbq; a l'est amb la mar Càspia; al sud amb l'Atropatene i el Gilan; i a l'oest (de nord a sud) amb les províncies armènies d'Uti, Artaskh, Siunia i Vaspurakan (per la part del Mardpetakan).
Vers el 335 Grigor, fill del patriarca d'Armènia Vartanes, va anar a Aghuània (abans Albània del Caucas) per evangelitzar el país, però fou martiritzat pel príncep arsàcida Sanatruk (Sanesan) que era príncep del Phaitarakan, i el qual restava fidel al paganisme. Sanatruk va envair seguidament Armènia ajudat pels alans i altres tribus del Caucas i van assetjar al rei Khosrov II d'Armènia a la fortalesa de Dariunq (després Bayazid) a la província de Kogovit, però fou rebutjat i derrotat prop de Valarshapat, i després un altre cop davant Osakan (regió de Aragatzotn), batalla en la qual Sanatruk va morir i en la qual els armenis van rebre ajuda dels romans dirigits pel general Antíoc.
Vers el 550 estava unida a Siunia i la ciutat de Phaitakaran fou erigida en seu patriarcal i de l'administració. Vers el 600 va quedar en mans dels Mihrakan, que van esdevenir reis d'Aghuània.
El 623 l'emperador Heracli, va iniciar una campanya a Armènia, va desembarcar a Trebisonda va travessar el Pont i va entrar a aquest país. Va passar per Teodosiòpolis i va anar fins a Dvin ocupant ambdues ciutats i va seguir fins al Nakhtxivan i fins i tot va entrar a la Mèdia arribant prop de Gandja. Després va passar al districte de Phaitakaran, que era de la Siunia. En arribar l'hivern es va establir a Aghuània (623-624).
Després va romandre en mans dels prínceps de Siunia en les quals degué restar fins al segle viii quan s'hi van establir els àrabs. Per la seva història posterior vegeu Baylakan.
# Phagocata

Phagocata és un gènere de triclàdide planàrid que habita a l'aigua dolça d'àmplies regions de la regió holàrtica.
Es tracta d'un grup d'espècies força heterogeni.

## Morfologia

Els membres d'aquest gènere es caracteritzen per presentar un cap truncat o arrodonit amb dos ulls, testicles fol·liculars, rarament presenten fusió, atri masculí sense plaques de músculs radials, no presenten adenodàctils. Els ous són esfèrics o ovalats sense pedicel.

## Taxonomia

* P. albata
* P. altaica
* P. angusta
* P. asymmetrica
* P. bulbosa
* P. bursaperforata
* P. carolinensis
* P. cavernicola
* P. crenophila
* P. delmarei
* P. fawcetti
* P. flamenca
* P. gallaeciae
* P. graeca
* P. hamptonae
* P. hellenica
* P. kawakatsui
* P. nivea
* P. nordeni
* P. notadea
* P. obscura
* P. procera
* P. prosorchis
* P. pygmaea
* P. pyrenaica
* P. spurria
* P. stankovici
* P. subterranea
* P. suginoi
* P. tahoena
* P. tenella
* P. teshirogi
* P. tshukotica
* P. ullala
* P. undulata
* P. velata
* P. vernalis
* P. virilis
* P. vivida
* P. woodworthi

## Referències

* 1 2 3 4 5 Kenk, Roman «Index of the genera and species of the freshwater triclads (Turbellaria) of the world» (en anglès). Contributions to Zoology, 183, 1974.
* ↑ Kawakatsu, Masaharu «Synopsis of the Known Species of Freshwater Planarians of Japan» (en japonès). Bulletin of the Biogeographical Society of Japan, 24, 2, 1966, pàg. 9-28.
* ↑ Buchanan, J. William «Notes on an American Flatworm, Sphalloplana percaeca (Packard)». Ecology, 17, 1936, pàg. 194-211.
* ↑ Leidy, Joseph «Description and anatomy of a new and curious subgenus of Planaria (Phagocata gracilis)». Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia. 1850-1851, 3, 1847, pàg. 248-251.
* ↑ Sluys, Ronald; Ribas, Maria; Baguñà, Jaume «Taxonomy, ecology, and karyology of a new species of Phagocata from Spain, with a discussion on the phylogenetic systematics of the genus Phagocata s.l. (Platyhelminthes, Tricladida, Paludicola)» (en anglès). Royal Ontario Museum Life Science Contributions, 127, 1981.
* ↑ Beauchamp, P «Biospeologica LVI: Turbellariés, Hirudinées, Branchiobdellidés». Archives de zoologie expérimentale et générale, 73, 1932, pàg. 113-380.
* ↑ Beauchamp, P «La systématique et l'éthologie des Fonticola (Turb. Triclades)». Vestnik Ceskoslovenske Spolecnosti Zoologicke, VI-VII, 1939, pàg. 91-96.
* ↑ Dahm, A.G «Taxonomy and ecology of five species groups in the family Planariidae (Turbellaria Tricladida Paludicola)». Nya Litografen, Malmö, Sweden, 1958.
* ↑ Dahm, A.G «The taxonomic relationships of the European species of Phagocata (? = Fonticola) based on karyological evidence». Arkiv för zoologi, 16, 1964, pàg. 481-509.
* ↑ Gourbault, Nicole «Recherches sur les triclades paludicoles hypogés». Mémoires du Muséum national d'histoire naturelle. Série A, Zoologie, 16, 1964, pàg. 481-509.
* ↑ Ball, Ian R.; Gourbault, Nicole; Kenk, Roman «The planarians (Turbellaria) of temporary waters in eastern North America» (en anglès). Royal Ontario Museum Life Science Contributions, 127, 1981.
# Picot de Verreaux

El picot de Verreaux (Celeus grammicus) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita la selva humida de les terres baixes per l'est dels Andes, des del sud-est de Colòmbia i sud de Veneçuela cap al sud fins l'est del Perú, nord de Bolívia i oest amazònic del Brasil.
# Picot de Tamaulipas

El picot de Tamaulipas (Colaptes aeruginosus) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita el nord-est de Mèxic, principalment als estats de Tamaulipas i Veracruz.
# Perímetre

El perímetre d'un objecte o figura geomètrica és la longitud del seu contorn. La paraula prové del grec perí ('al voltant de') i metros ('mesura'). El terme designa tant el contorn en si com la seva longitud. El perímetre d'un cercle té nom propi i s'anomena circumferència.
El càlcul del perímetre té considerables aplicacions pràctiques. Per exemple, es pot utilitzar per calcular la longitud de la tanca necessària per envoltar un jardí o per calcular quanta distància recorrerà una roda després de fer una revolució.

## Fórmules

| Figura | Fórmula | Variables |
| Cercle | $2\pi r\,$ | on $r$ és el radi. |
| Triangle | $a+b+c\,$ | on $a$, $b$ i $c$ són les longituds dels costats del triangle. |
| Quadrat | $4l$ | on $l$ és la longitud del costat. |
| Rectangle | $2l+2w$ | on $l$ és la llargada $w$ l'amplada. |
| Polígon equilàter | $n\times a\,$ | on $n$ és el nombre de costats i $a$ és la longitud d'un dels costats. |
| Polígon regular | $2nb\sin({\frac {\pi }{n}})$ | on $n$ és el nombre de costats i $b$ és la distància entre el centre del polígon i un dels seus vèrtexs. |
| Polígon qualsevol | $a_{1}+a_{2}+a_{3}+\ldots +a_{n}=\sum _{i=1}^{n}a_{i}$ | on $a_{i}$ és la longitud del costat $i$-èsim (1r, 2n, 3r... n-èsim) d'un polígon d'n costats. |
El perímetre és la distància al voltant d'una figura. Per figures més complexes, el perímetre pot ser calculat com qualsevol camí amb $\int _{0}^{L}\mathrm {d} s$ on $L$ és la longitud del camí i $ds$ és un element infinitesimal lineal. Ambdós han de ser substituïts per altres formes algebraiques per tal de poder ser resolts; una noció avançada de perímetre, que inclou hipersuperfícies que tanquen volums en espais euclidians $n$-dimensionals es pot trobar en el teorema del conjunt de Caccioppoli.

## Referències

* ↑ «Perímetre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Perimeter. MathWorld
* ↑ «Perimeter - Definition, Examples | How to Find Perimeter?» (en anglès). [Consulta: 3 febrer 2022].

## Vegeu també

* Àrea
* Longitud d'arc
* Teorema de Pitàgores

## Enllaços externs

* Què és el perímetre i la superfície d'un polígon? Arxivat 2013-06-13 a Wayback Machine. a Edu365.cat
Viccionari
# Phlox

«Phlox» té aquests significats:
* Dr. Phlox: personatge de la sèrie Star Trek
* Flox (Phlox) gènere de plantes amb flors sovint ornamentals
# Phlyctimantis boulengeri

Phlyctimantis boulengeri és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu al Camerun, Costa d'Ivori, Guinea Equatorial, Ghana, Guinea, Libèria i Nigèria.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Rödel, M.-O., Schiøtz, A., Amiet, J.-L. & Drewes, R. 2004. Phlyctimantis boulengeri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Peter Šinglár

Peter Šinglár (nascut el 24 de juliol de 1979) és un futbolista eslovac que actualment juga de defensa pel Wisla Krakow.
# Peter von Schaumberg

Peter von Schaumberg (Wasserschloss Mitwitz, 22 de febrer de 1388 - Dillingen an der Donau, 12 d'abril de 1469) fou un cardenal bavarès.

## Biografia

Membre d'una família noble alemanya, era fill de Georg von Schaumberg i Elizabeth von Schweinshaupten.
Primer va assistir a l'escola de la catedral de Würzburg i el 1409 a la Universitat de Heidelberg. A partir de 1419, va anar a la Universitat de Bolonya, on va estudiar dret.
Després d'acabar els estudis, va marxar a Roma, on va ser nomenat camarlenc papal, cubicularium papal i membre de la família papal. El 1420 esdevingué jutge i canonge del capítol de la catedral de Würzburg. Va ser vicari general de l'arxidiòcesi de Bamberg del 1422 al 1424 i ardiaca del capítol de la catedral de Bamberg el 1423.
El 27 de febrer de 1424 va ser nomenat bisbe d'Augsburg. Es va posar al servei dels emperadors Segimon I i Albert II i es va implicar així en els principals esdeveniments polítics del seu temps, en particular es va distingir per arribar a un acord de pau en la guerra contra els hussites.
Va ser nomenat cardenal prevere pel papa Eugeni IV al consistori del 18 de desembre de 1439 i va rebre el títol de cardenal de San Vitale el 8 de gener de 1440, mantenint la seu d'Augsburg fins a la seva mort. Com a cardenal, no va participar en cap dels conclaves del seu temps (1447, 1455, 1458 i 1464).
Va morir al castell de Dillingen el 12 d'abril de 1469 i va ser enterrat a la catedral d'Augsburg. La seva tomba va ser profanada pels protestants al segle XVI.

## Bibliografia

* Lorenzo Cardella, Memorie storiche de' cardinali della Santa Romana Chiesa, Roma 1793, vol. III, pp. 84–85
* Salvador Miranda, SCHAUMBERG, Peter von – The Cardinals of the Holy Roman Church, Florida International University.
# Podocarpus nubigenus

Podocarpus nubigenus és una espècie de conífera de la família Podocarpaceae originària del sud-oest de l'Amèrica del Sud. És coneguda a Xile i Argentina com a mañiú mascle o simplement mañiú.

## Descripció

Arbre de mida mitjana que pot atènyer els 25 metres, de tronc recte i copa densa i piramidal. L'escorça del tronc és marró clara, fina, composta per plaques rectangulars delimitades per marcades fissures longitudinals i es desprèn amb facilitat.
Les fulles del maniú són alternes, linears, lanceolades, lleugerament mucronades i d'uns 2,5-4,5 cm de longitud per uns 4 mm. d'amplada. Són d'un color verd fosc per l'anvers i el revers presenta dues marcades línies clares.
És una espècies dioica. Les inflorescències masculines apareixen agrupades al final dels branquillons, són cilíndriques de fins 6 cm de longitud i de color blanquinós. Els arbres femella formen cons esfèrics i verdosos a les axil·les de les fulles. El con madur esdevé vermellós i de consistència carnosa i genera una llavor també carnosa en el seu àpex.

## Distribució

Present a Xile des de la província de Cautín fins a la d'Última Esperença de 0 a 1.000 msnm. També es troba a l'Argentina, però en aquest cas és molt rara i tan sols és present al parc Nacional Nahuel Huapi. Creix de forma aïllada o en petits grups en boscos humits o amb sòls entollats.

## Usos

La fusta del maniú mascle és de bona qualitat i s'ha utilitzat per a l'elaboració d'instruments musicals. Té un color grogós i vetes de color marró rogenc, és lleugera i fàcil de treballar. Tot i les qualitats de la seva fusta no s'explota degut a la seva escassetat. Al sud de Xile els exemplars joves són utilitzats com a arbre de Nadal. També se l'ha cultivat com ornamental a les illes Britàniques i als Estats Units d'Amèrica.

## Etimologia

* L'epítet nubigenus, un híbrid entre llatí i grec, significa engendrat pels núvols, en al·lusió a que creix en muntanyes emboirades de la costa xilena.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Demaio Pablo; Ola, Ulf; Karlin, Torkel; Medina, Mariano. Árboles Nativos de Argentina: tomo II Patagonia. Córdoba: Ecoval, 2017. ISBN 978-987-4003-16-4 [Consulta: 10 novembre 2018].
# Picaio (desambiguació)

Picaio és el nom dels següents llocs:
* Picaio (Serra Calderona): muntanya entre Sagunt (Camp de Morvedre) i Puçol (Horta Nord), al País Valencià.
* Picaio (Serra Negra): muntanya entre Vilafranca (els Ports) i Benassal (l'Alt Maestrat), al País Valencià.
* Picaio (Serra del Buixcarró): muntanya del municipi de Barx, a la Safor (País Valencià).
# Picamatalassos

Un picamatalassos és un estri emprat per a picar o netejar de pols els matalassos, habitualment fet de vímet trenat i de forma plana i rodona.
Etimologia: Ve de picar i matalàs. A la vegada matalàs tė l'etimologia: Del català antic matalaf, de l'àrab مَطْرَح (maṭraḥ, «coixí gran per asseure’s a terra»), de طرح (ṭáraḥa, «estendre, ajeure's»), segle xiv.

## Referències

* ↑ Picamatalassos al GEC
* ↑ Mirambell i Belloc, Enric «Eines domèstiques en desús». Diari de Girona, 21-05-2017 [Consulta: 31 març 2020].
# Picaio (Serra Calderona)

* «Picaio» redirigeix aquí. Si cerqueu altres muntanyes amb aquest nom, vegeu «Picaio (desambiguació)».
El Picaio és una muntanya de 363 metres d'alçada situada a l'extrem sud de la serra Calderona, al terme municipal de Sagunt i Puçol. Es pot accedir al seu cim fent una excursió, des d'on s'observa la serra Calderona, l'horta i la mar Mediterrània.

## Geologia

El Picaio constituïx un dels afloraments permotriàsics més orientals dels que s'han estudiat fins ara. La part inferior, corresponent al Permià, representa uns 211 metres, mentre que la part superior, del triàsic, suposa uns 300 metres. La unitat inferior està formada per lutites vermelles i pedra sorrenca vermella, ocre i blanca, organitzades en estrats de granularitat decreixent que evolucionen cap a les lutites. La part superior està formada per sorrenques de color vermell i blanques que conformen la part visible de la muntanya. Destaquen algunes petites formacions cúpriques de color verd i blau. A la part superior de la sèrie lítica tornen a aparèixer lutites laminars i margues de color roig i ocre, sorres fines i carbonats ocres.

## Coveta del mont Picaio

A la coordenada 39° 38′ 15″ N, 0° 18′ 20″ O﻿ / ﻿39.63750°N,0.30556°O﻿ / 39.63750; -0.30556 es va descobrir l'any 1972 una cova d'inhumació múltiple. Va ser estudiada i excavada l'any 1977 i es varen trobar restes de granadura de collar i puntes de sílex, actualment conservades al Museu de Prehistòria de València.

## Referències

* ↑ «el Picaio de Sagunt». Enciclopedia.cat. [Consulta: maig 2016].
* 1 2 Martín Martín, Juan Diego; Sanfeliu Montolio, Teófilo; Gómez Gras, David. Mineralogía de arcillas cerámicas: el permo-trías de Castelló (en castellà). Publicacions de la Universitat Jaume I, 2005, pàg. 81-83. ISBN 9788480215312 [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ Soler Díaz, Jorge A. Cuevas de inhumación múltiple en la Comunidad Valenciana. Real Academia de la Historia, 2002, pàg. 93. ISBN 9788495983022 [Consulta: 7 maig 2016].
# Pokémon: Mewtwo Returns

Pokémon: Mewtwo Returns, llançada al Japó amb el títol de Pocket Monsters: Mewtwo! Ware wa Koko ni Ari: MEWTWO SAGA (ポケットモンスター ミュウツー! 我ハココニ在リ MEWTWO SAGA, Poketto Monsutā: Myuutsū! Ware wa Koko ni Ari MEWTWO SAGA, Pocket Monsters: Mewtwo! I Am Here MEWTWO SAGA) és una pel·lícula d'anime emesa originalment com a episodi especial de la sèrie Pokémon. És la segona part de Pokémon: The First Movie.

## Referències

* ↑ «"Pokémon: Mewtwo Returns" VHS And DVD From Warner Home Video» (en anglès).
# Ponç de Copons

Ponç de Copons (? - Poblet, Conca de Barberà, 1348) fou abat del Monestir de Benifassà (1311-1316) i del Reial Monestir de Santa Maria de Poblet (1316-1348). Probablement era germà d'Elisenda de Copons, abadessa de Santa Maria de Vallbona de les Monges.

## Abadiat

Escollit el 20 de maig de 1316, el seu abadiat al Monestir de Poblet es caracteritzà per una època de prosperitat, prosseguint les obres ja iniciades i incorporant noves possessions territorials (Castellserà, la Fuliola, Tornabous, Bellmunt i Butsènit). Gràcies a la prosperitat del Monestir, pogué finançar l'expedició militar contra Sardenya de 1322-1323.
L'elegància de Poblet en temps de l'Abat Copons va ajudar a fer que el rei Pere el Cerimoniós es decidís per ordenar la construcció d'un magnífic Panteó Reial per als reis de la Corona d'Aragó. Coincidint amb aquesta idea, Copons va ordenar la construcció del cimbori que dona la silueta tan característica del monestir.
Així mateix encarregà fer una còpia del Llibre dels fets que es conservava al cenobi del copista Celestí des Torrents, qui l'acabà la diada de Sant Lambert, el 17 de setembre, del 1343.

## La Pesta

El juliol de 1348 les obres del cimbori s'hagueren de paralitzar davant l'arribada brutal de la Pesta Negra al recinte pobletà; en efecte, moriren la meitat dels monjos (59 homes) i 20 llecs més. El 29 de juliol moria, víctima de la Pesta, el Pare Abat Ponç de Copons.

## Bibliografia

* «Ponç de Copons». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Literatura i cultura a la Corona d'Aragó (segles XIII-XV)
* Bassegosa i Nonell, Joan; La Pesta Negra de 1348 a la Catedral de Barcelona i al Monestir de Poblet; Gimbernat 2000; Universitat de Barcelona; pàgs. 15-20

## Vegeu també

* Llibre dels fets
* Reial Monestir de Santa Maria de Poblet

## Referències

* ↑ Editorial Base Col·lecció Base Històrica, Abadesses i priores a la Catalunya Medieval, pàgs. 119 a 122, llibre de Maria Carme Roca i Costa (ISBN 978-84-16166-22-0)
# Platymantis macrosceles

Platymantis macrosceles és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S. & Allison, A. 2004. Platymantis macrosceles. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Placidochromis chilolae

Placidochromis chilolae és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Malawi (Moçambic, Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Hanssens, M. 2004. The deep-water Placidochromis species. Pp. 104-197, a: Snoeks, J. (ed). The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Texas, Estats Units. Species Diversity Lake Malawai: 1-360.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pou de gel de Sant Domí

El Pou de gel de Sant Domí és una obra de Sant Guim de Freixenet (Segarra) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Aquest pou es localitza en una zona agrícola del municipi de Sant Guim de Freixenet, concretament a la població de Sant Domí. Per accedir-hi cal seguir la carretera LV-1005 que va de Sant Guim a Estaràs. A l'alçada de Sant Domí, cal trencar a mà dreta direcció al cobert d'en Bonet. El pou de gel es troba en la part septentrional del bosquet que hi ha just al davant.
L'estructura del pont segueix la tipologia típica dels pous de gel catalans. Es tracta d'una pou excavat parcialment a terra amb una coberta de falsa cúpula semiesfèrica. Els murs estan formats per pedra lleugerament treballada, formant filades regulars. No es pot apreciar si estan lligades amb morter. L'únic accés visible actualment és l'obertura superior, al capdamunt de la cúpula, des d'on s'introduïa el glaç. Probablement compta amb una obertura horitzontal, per la qual hi podien accedir els treballadors. Aquesta no es pot veure, ja que hi ha vegetació i brossa que ho impedeixen. A l'interior hi ha runes i deixalles, ja que durant molt temps es va fer servir com abocador. La fondària visible és d'uns cinc metres, però podria arribar fins als vuit. L'estructura i els murs presenten un bon aspecte, però per conèixer ben bé l'estat de conservació caldrà desbrossar la zona. A la vora hi ha unes basses que segurament proporcionaven el gel per al pou.

## Història

No s'ha trobat documentació històrica d'aquest pou, però de ben segur n'hi devia haver. L'explotació dels pous de gel generava documents en el moment de la construcció, quan s'empouava -s'extreia el gel- i quan es feia el transport.
Els documents solien recollir els pagaments dels jornals, els pagaments dels impostos, contractes d'arrendament, etc. Sobre el pont de Sendomí hi podria haver algun document en els fons notarials de Cervera, Montblanc o Solsona.
El moment de màxima importància del comerç del gel, tot i que ja es feia servir en l'època antiga i medieval, s'inicia al segle xv i es dona especialment entre els segles XVII i XVIII. A més de la conservació d'aliments, també es feia servir per tractaments mèdics.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Pou de gel de Sant Domí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Praealticus dayi

Praealticus dayi és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Andaman.

## Referències

* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Segona edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.

## Bibliografia

* Bath, H., 1992: Revision der Gattung Praealticus Schultz & Chapman, 1960 (Pisces: Blenniidae). Senckenbergiana Biologica v. 72 (núms. 4/6): 237-316.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB