OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ferrotantalita

La tantalita-(Fe) o ferrotantalita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la columbita. El seu nom prové del seu contingut de ferro i per la figura procedent de la mitologia grega, Tantalus, per la seva resistència a ser dissolta. El mineral original amb major contingut de ferro que de manganès s'anomenà tantalita; posteriorment es van fer canvis en els noms per a reflectir la variabilitat composicional de la sèrie. És un dimorf de la tapiolita-(Fe), amb la que sovint és confosa.

## Característiques

La ferrotantalita és un òxid de fórmula química FeTa₂O₆. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6 a 6,5. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tantalita-(Fe) pertany a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitja; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: argutita, cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, byströmita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), ordoñezita, akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, ramsdel·lita, scrutinyita, ishikawaïta, ixiolita, samarskita-(Y), srilankita, itriorocolumbita-(Y), calciosamarskita, samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, krasnoselskita, heftetjernita, huanzalaïta, columbita-(Fe), tantalita-(Mn), columbita-(Mn), qitianlingita, columbita-(Mg), magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiotantita, litiowodginita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, wolframowodginita, tivanita, carmichaelita, alumotantita i biehlita.

## Formació i jaciments

La tantalita-(Mn) ha estat descrita en tots els continents.

## Referències

* ↑ «Tantalite-(Fe)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Knipowitschia punctatissima

Knipowitschia punctatissima és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Itàlia (Vèneto i la conca oriental del riu Po) i Croàcia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Miller, P.J. 1986 Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rajecké Teplice

Rajecké Teplice és una ciutat d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Žilina.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1376.

## Ciutats agermanades

* Toplice, Eslovènia
* Dolní Benešov, República Txeca
* Epe, Països Baixos
* Pozlovice, República Txeca
* Wilamowice, Polònia
# Reborguil

Reborguil (en francès Rebourguil) és un municipi del departament francès de l'Avairon, a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució de la població INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 510 | 683 | adm. | adm. | adm. | 791 | 759 | 679 | 770 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 731 | 787 | 811 | 733 | 785 | 778 | 823 | 772 | 725 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 658 | 727 | 748 | 689 | 644 | 610 | 575 | 502 | 435 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 429 | 360 | 312 | 286 | 251 | 301 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Gérard Liquiere | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
* ↑ Rebourguil a l'Insee
# Rebolledo de la Torre

Rebolledo de la Torre és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Odra-Pisuerga.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 199 | 176 | 164 | 167 |
# Rajpara (Halar)

Rajpara fou un estat tributari protegit de l'agència de Kathiawar, prant de Halar, presidència de Bombai. Estava format per nou pobles. La població el 1901 era de 1.862 habitants. Els ingressos estimats eren de 13.654 lliures i el tribut pagat al nawab de Junagarh de 3.163 lliures. Els sobirans eren del clan jadeja dels rajputs.

## Llista de thakurs

* Thakur TOGUBHAI SANGOJI (Togaji)
* Thakur MERUJI TOGUBHAI (fill)
* Thakur ASAJI MERUJI (fill)
* Thakur LADHAJI ASAJI (fill)
* Thakur WAGHJIBHAI LADHAJI (fill)
* Thakur BHIMJIBHAI LADHAJI ?-1884 (germà)
* Thakur ASHAJIBHAI BHIMJIBHAI 1884-1903 (fill)
* Thakur LAKHAJI ASAJIBHAI 1903-? (fill)
* Thakur NIRMALSINHJI PRITHVIRAJJI (net)

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# René Cornu

René Cornu (Fismes, 11 d'abril de 1929 - Meudon, 23 de març de 1986) fou un nedador francès, especialista en estil lliure, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on disputà tres proves del programa de natació. Guanyà la medalla de bronze en els 4x200 metres lliures, formant equip amb Joseph Bernardo, Henri Padou Jr. i Alexandre Jany, mentre en els 400 i 1.500 metres lliures quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaca un campionat nacional.

## Referències

* ↑ «Olympedia – René Cornu». [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ «L'histoire des Championnats de France». [Consulta: 8 juliol 2021].
# Regió de Tibesti

La regió de Tibesti (en àrab مقاطعة تيبستي, muqāṭaʿat Tībastī) és una regió del Txad, situada en l'extrem nord-oest del país. La seva capital és Bardaï. Es va crear en 2008 quan l'antiga regió de Borkou-Ennedi-Tibesti es va dividir en tres, convertint-se el departament de Tibesti en la regió homònima. La regió rep el seu nom de les muntanyes de Tibesti, una de les cadenes muntanyenques més prominents del desert del Sàhara.

## Història
### Edat antiga

Les pintures i els gravats rupestres de Tibesti donen testimoniatge d'una antiga civilització de l'any 25.000 aC. Hi ha gravats rupestres en la zona de Zouar, en els quals apareixen, entre altres coses, vaques menjant herba fresca, la qual cosa testifica el passat humit del Sàhara. Històricament, la zona ha estat habitada principalment pel poble tubu.

### Colonització

En 1869 Gustav Nachtigal va ser enviat pel canceller alemany Otto von Bismarck per a contactar amb el sultà de Bornu, i va ser el primer europeu a viatjar a la regió de Tibesti des de Zouar a Bardaï. Condemnat per l'assemblea tradicional dels tubus a la pena capital per espionatge, va apel·lar, però l'apel·lació va ser rebutjada. Només va ser alliberat per la intervenció del noble Maï Arami Tetimi. Al seu retorn a Alemanya, va publicar el llibre Sahara und Sudan, que detalla les seves experiències.
La capital, Bardaï, va ser envaïda per l'Imperi Otomà en 1908, que en 1911 hi mantenia una guarnició de 60 homes i 6 canons.

### Post-guerra

A la fi de 2000 i principis de 2010 es va descobrir or a la regió, la qual cosa va provocar una febre de l'or que ha portat molta inseguretat a la regió.

## Geografia

La regió limita amb Líbia al nord, amb la regió de Borkou a l'est i amb el Níger a l'oest. És la més septentrional de les regions del Txad i està escassament poblada, ja que forma part del desert del Sàhara. Conté parts de les muntanyes de Tibesti, i també part del Erg de Bilma, una vasta zona de dunes de sorra en el centre del desert. La davantera nord de la regió es troba en la Franja d'Aouzou, històricament un punt de disputa entre el Txad i Líbia.

## Organització territorial

Es divideix en dos departaments;
| Departament | Capital | Sotsprefectures |
| Tibesti Est | Bardaï | Bardaï, Zoumri, Aouzou, Yebbibou |
| Tibesti Oest | Zouar | Zouar, Wour, Goubonne |

### Principals poblacions

* Bardaï (capital)
* Aouzou
* Goubonne
* Wour
* Zouar
* Zoumri

## Referències

* ↑ Fisher, Humphrey J. Slavery in the History of Muslim Black Africa (en anglès). Hurst, 2001. ISBN 978-1-85065-524-4.
* ↑ Nachtigal, Gustav (1834-1885) Auteur du texte. Sahara et Soudan / Dr Gustave Nachtigal ; ouvrage traduit de l'allemand... par Jules Gourdault... (en francès), 1881.
* ↑ Wright, John. Libya, Chad, and the Central Sahara (en anglès). Londres: Hurst, 1989. ISBN 978-1-85065-050-8.
* ↑ «About 30 dead in Chad gold mine collapse» (en anglès). BBC News, 26-09-2019.
* ↑ St John, Ronald Bruce «Libya and the West: from independence to Lockerbie. By Geoff Simons. (Oxford: Centre for Libyan Studies, 2003). ISBN 1-86064-988-2, pp. xviii, 234». Libyan Studies, 35, 2004, pàg. 212–214. DOI: 10.1017/s0263718900003861. ISSN: 0263-7189.
# Regió eclesiàstica Laci

La regió eclesiàstica Laci és una de les setze regions eclesiàstiques en les que està dividit el territori de l'Església catòlica a Itàlia. El seu territori es correspon al territori de la regió administrativa del Laci de la República Italiana.

## La regió eclesiàstica avui
### Estadístiques

Superfície in km²: 18.302 Habitants: 5.782.850 Parròquies: 1.458 Nombre de sacerdots seculars: 3.123 Nombre de sacerdots regulars: 5.185 Nombre de diaques permanents: 256

### Subdivisions

La regió eclesiàstica està composta per vint-i-una diòcesis, repartides:
* bisbat de Roma, que té com a sufragànies les set seus suburbicàries:
** Bisbat suburbicari d'Albano
** Bisbat suburbicari de Frascati
** Bisbat suburbicari d'Òstia
** Bisbat suburbicari de Palestrina
** Bisbat suburbicari de Porto-Santa Rufina
** Bisbat suburbicari de Sabina-Poggio Mirteto
** Bisbat suburbicari de Velletri-Segni
* Arquebisbats i diòcesis immediatament subjectes a la Santa Seu:
** Arquebisbat de Gaeta
** bisbat d'Anagni-Alatri
** bisbat de Civita Castellana
** bisbat de Civitavecchia-Tarquinia
** bisbat de Frosinone-Veroli-Ferentino
** bisbat de Latina-Terracina-Sezze-Priverno
** bisbat de Rieti
** bisbat de Sora-Cassino-Aquino-Pontecorvo
** bisbat de Tívoli
** bisbat de Viterbo
* Abadies territorials immediatament subjectes a la Santa Seu:
** Abadia territorial de Santa Maria di Grottaferrata
** Abadia territorial de Montecassino
** Abadia territorial de Subiaco

### Conferència episcopal Lacial

* President: Agostino Vallini, cardenal vicari de Sa Santedat per la diòcesi de Roma
* Vicepresident: Lino Fumagalli, bisbe de Viterbo
* Secretari: Guerino Di Tora, bisbe auxiliar del bisbat de Roma

## Diòcesis lacials suprimides

* bisbat d'Acquapendente
* bisbat d'Acquaviva
* bisbat d'Anzio
* bisbat de Bagnoregio
* bisbat de Blera
* bisbat de Bolsena
* bisbat de Bomarzo
* bisbat de Castro
* bisbat de Cerveteri
* bisbat de Curi
* bisbat de Faleri
* bisbat de Ferento
* bisbat de Fidene
* bisbat de Fondi
* bisbat de Formia
* bisbat de Gabi
* bisbat de Gallese
* bisbat de Labico
* bisbat de Lorium
* bisbat de Minturno
* bisbat de Montefiascone
* bisbat de Monterano
* bisbat de Nepi
* bisbat de Nomento
* bisbat d'Orte
* bisbat de Subaugusta
* bisbat de Sutri
* bisbat de Tre Taverne
* bisbat de Trevi nel Lazio
* bisbat de Tuscània
* bisbat de Vescovio

## Enllaços externs

* Anuari de la CEI Arxivat 2004-06-18 a Wayback Machine. (italià)
# Regió eclesiàstica Campània

La regió eclesiàstica Campania és una de les setze regions eclesiàstiques en les quals està dividit el territori de l'Església catòlica a Itàlia. El seu territori es correspon al territori de la regió administrativa Campània de la República Italiana.

## Història

Quan al 61 sant Pau desembarcà a Pozzuoli, trobà a les terres campanyes alguns germans, senyal que el cristianisme ja havia arribat a aquesta part de la Itàlia meridional. La comunitat cristiana es dotà molt aviat d'una organització jeràrquica, formada a partir del segle ii. La seva vitalitat donà fruits de santedat, sobretot gràcies al testimoni dels màrtirs. Durant l'edat mitjana aquest territori va estar ocupat per pobles estrangers, però la religiositat dels seus habitants es va mantenir, com testimonien el naixement de les confraternitats i obres de caritat, d'abadies, d'esglésies i santuaris, especialment marians.

## La regió eclesiàstica avui
### Estadístiques

Superfície en km²: 13.879 Habitants: 5.911.843 Parròquies: 1.821 Nombre de sacerdots seculars: 2.261 Nombre de sacerdots regulars: 1.307 Nombre de diaques permanents: 489

### Subdivisions

Aquesta regió eclesiàstica està composta per vint-i-cinc diòcesis, repartides:
* Arquebisbat de Nàpols metropolitana, que té com a sufragànies:
** Bisbat d'Acerra
** Bisbat d'Alife-Caiazzo
** Bisbat d'Aversa
** Arquebisbat de Càpua
** Bisbat de Caserta
** Bisbat d'Ischia
** Bisbat de Nola
** Prelatura territorial de Pompeia
** Bisbat de Pozzuoli
** Bisbat de Sessa Aurunca
** Arquebisbat de Sorrento-Castellammare di Stabia
** Bisbat de Teano-Calvi
* Arquebisbat de Benevent metropolitana, que té com a sufragànies:
** Bisbat d'Ariano Irpino-Lacedonia
** Bisbat d'Avellino
** Bisbat de Cerreto Sannita-Telese-Sant'Agata de' Goti
** Abadia territorial de Montevergine
** Arquebisbat de Sant'Angelo dei Lombardi-Conza-Nusco-Bisaccia
* Arquebisbat de Salern-Campagna-Acerno metropolitana, que té com a sufragànies:
** Arquebisbat d'Amalfi-Cava de' Tirreni
** Abadia territorial de la Santissima Trinità di Cava de' Tirreni
** Bisbat de Nocera Inferiore-Sarno
** Bisbat de Teggiano-Policastro
** Bisbat de Vallo della Lucania

### Conferència episcopal Campana

* President: cardenal Crescenzio Sepe, arquebisbe de Nàpols
* Vicepresident: Luigi Moretti, arquebisbe de Salern-Campagna-Acerno
* Secretari: Antonio Di Donna, bisbe d'Acerra

## Diòcesis campanes suprimides

* Bisbat d'Acquaputrida
* Bisbat d'Agropoli
* Bisbat d'Arpaia
* Bisbat d'Atella
* Bisbat de Bussento
* Bisbat de Capri
* Bisbat de Carinola
* Bisbat de Cuma
* Bisbat d'Eclano
* Bisbat de Frigento
* Bisbat de Galazia in Campania
* Bisbat de Giffoni
* Bisbat de Lettere
* Bisbat de Limosano
* Bisbat de Massa Lubrense
* Bisbat de Minori
* Bisbat de Miseno
* Bisbat de Montemarano
* Bisbat de Monteverde
* Bisbat de Ravello
* Bisbat de Sala Consilina
* Bisbat de Scala
* Bisbat de Tocco Caudio
* Bisbat de Trevico
* Bisbat de Velia
* Bisbat de Vico Equense
* Bisbat de Volturno

## Enllaços externs

* Anuari de la CEI Arxivat 2004-06-18 a Wayback Machine. (italià)
# Édgar Yoel Bárcenas

Édgar Yoel Bárcenas Herrera (Colón, 23 d'octubre de 1993) és un jugador de futbol panameny que actualment juga al Girona fc, a segona divisió espanyola. Bárcenas va ser convocat per disputar la Copa del Món de 2018 a Rússia.

## Palmarès

Cafetaleros de Tapachula
* Ascenso MX: Clausura 2018
* Campeón de Ascenso: 2017–18

## Referències

* ↑ «Revealed: Every World Cup 2018 squad - Final 23-man lists | Goal.com» (en anglès). [Consulta: 23 gener 2021].
# Isabel Bauzá

Isabel Bauzá (Madrid, 20 d'abril de 1942 és una presentadora de televisió espanyola .
Va ingressar en Televisió espanyola el 1959, amb el programa Hacia la fama. Al juny d'aquest mateix any va ingressar en la plantilla de presentadores fixes. En aquesta primera època de la televisió a Espanya va presentar també el musical Gran parada (1960), el concurs De 500 a 500.000 (1963), al costat de José Luis Pécker. Després compartiria plató amb altres futures promeses del mitjà. Més tard, seguirien Siempre en domingo (1971), amb Manuel Martín Ferrand i Juan Antonio Fernández Abajo, El mundo de la televisión (1975-1976), amb Santiago Vázquez i altres.
El 1984 participà en el mític programa La bola de cristal, en el qual presentava la primera part al costat de Gerardo Amechazurra, i ambdós s'enfrontaven als famosos Electroduendes.
Se li han concedit diversos Premis entre ells el Premi Ondas (Nacionals de Televisió) a la Millor Presentadora.

## Trajectòria a TV (programes presentats)

* ¿Quién es quién ?
* Arte infantil
* Walter y la familia Corchea
* Ven a jugar con nosotros
* Programas especiales de Navidad
* Fin de semana
* Plaza de España
* Kilómetro cero
* La semana que viene
* Con el código en la mano
* 5 duros por segundo
* Cita con el ingenio
* La subasta
* Estudio fotográfico
* Serenata
* Hacia la fama (1959).
* Gran parada (1960).
* X-O da dinero (1960).
* Carrusel (1960).
* De 500 a 500.000 (1963).
* En antena (1963-1965).
* Siempre en domingo (1971).
* Revistero (1975)
* El mundo de la televisión (1975-1976).
* Cuarto y mitad (1976-1977).
* Los espectáculos (1979).
* Cosas (1980-1981).
* Otras cosas (1981-1982).
* Próximamente (1982).
* La bola de cristal (1984-1985).
* El espejo mágico (1985-1986).

## Referències

* ↑ «Del "Responda otra vez" al "Estás nominado". Evolución y modelos de los concursos televisivos en España». Gordillo, Inmaculada. Universitat de Sevilla, 2010.
* ↑ «Regresa 'La Bola de Cristal' a RTVE.es». El País, 30-11-2009.

## Enllaços externs

* Entrevista a Youtube
# Escut antic de Conques

Antic escut municipal de Conques, al Pallars Jussà. Perdé vigència el 1970, any de creació del nou municipi d'Isona i Conca Dellà, que en un primer moment adoptà per a tot el nou terme l'escut antic d'Isona.

## Descripció heràldica

Una vista del poble, de colors naturals; peu d'or, quatre pals de gules.

## Bibliografia

* Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Millà, 1968.
# Marie-Nicole Lemieux

Marie-Nicole Lemieux (Dolbeau-Mistassini, Quebec, 26 de juny de 1975) és una contralt quebequesa. La seva veu és admirada per la seva riquesa, calidesa i ressonància i per la seva expressivitat i ús de molts tons diferents.

## Referències

* ↑ Hillériteau, Thierry «Dans la tête de Marie-Nicole Lemieux». Le Figaro, 26-10-2011 [Consulta: 9 novembre 2015].
* ↑ «Marie-Nicole Lemieux | The Canadian Encyclopedia». [Consulta: 2 maig 2020].
# Knives Out

* Aquest article tracta sobre la cançó de Radiohead. Si cerqueu la pel·lícula de 2019, vegeu «Knives Out (pel·lícula)».
"Knives Out" fou segon senzill extret de l'àlbum Amnesiac, del grup britànic Radiohead. La cançó fou composta durant les sessions d'enregistrament pels àlbums Kid A i Amnesiac. Michel Gondry fou l'encarregat de dirigir el videoclip del senzill.
"Knives Out" fou posteriorment versionada per The Flaming Lips en el seu EP Fight Test (2003), pel pianista clàssic Christopher O'Riley en el seu àlbum True Love Waits, i també el pianista de jazz Brad Mehldau la va incloure en el seu treball Day is Done.

## Llista de cançons

| CD1 UK (CDFHEIS 45103) / 12" (12FHEIT 45103) "Knives Out" – 4:17 "Cuttooth" – 5:24 "Life in a Glasshouse" (Versió completa) – 5:06 CD2 UK (CDFHEIT 45103) "Knives Out" – 4:17 "Worrywort" – 4:37 "Fog" – 4:05 CD Europa/Austràlia (7243 8 79760 2 3) "Knives Out" – 4:17 "Worrywort" – 4:37 "Fog" – 4:04 "Life in a Glasshouse" (Versió completa) – 5:06 | CD EUA (C2 7243 8 77668 0 8) "Knives Out" – 4:17 "Cuttooth" – 5:24 "Life in a Glasshouse" (Versió completa) – 5:06 "Pyramid Song" (Vídeo millorat) – 5:05 CD Japó (TOCP-65871) "Knives Out" – 4:17 "Cuttooth" – 5:25 "Worrywort" – 4:37 "Fog" – 4:05 "Life in a Glasshouse" (Versió completa) – 5:06 |

## Referències

* ↑ Eccleston, Danny. «Radiohead Press Cuttings» (en anglès). Q, 01-10-2000. Arxivat de l'original el 2008-05-01. [Consulta: 28 abril 2012].
# La Tronada (revista)

* Pel que fa a l'espectacle pirotècnic de la Festa Major de Reus, vegeu Tronada.
La Tronada: setmanari poca-solta, de notícies, avisos, anuncis, i esquel·les mortuories va ser una publicació satírica que va sortir a Reus del 27 d'octubre de 1928 al 19 de gener de 1929.

## Història

Portava un lema: "Ironia i pessigolles a l'engrós". Volia ser una revista crítica amb la mentalitat reusenca i dividia a la societat en dos sectors: l'ordre religiós i l'ordre polític. Criticava sarcàsticament aquests dos temes, però el seu humor no va ser tant directe com el d'altres setmanaris predecessors seus, ja que no personalitzava els seus atacs. La publicació, després del silenci imposat per la dictadura de Primo de Rivera, tornava a incloure en les seves pàgines opinions anticlericals, molt arrelades dins el sector republicà reusenc. Al número 1 es presentava als lectors explicant que sortia perquè la típica Tronada no peti només per sant Pere, el dia del patró de la ciutat, sinó que ho faci un cop per setmana. La revista s'imprimia a Tarragona als tallers tipogràfics dels Successors de Torres i Virgili, però tenia la redacció i les subscripcions a Reus, a la Llibreria Marín, al carrer de Llovera, 13. La capçalera era il·lustrada. Era un quadre dividit en cinc parts, i a l'angle superior hi havia escrit el preu i l'adreça de la redacció. En els angles inferiors, a l'esquerra un urinari d'alguna plaça local i a la dreta el dibuix d'un tramvia. Al centre, en un requadre més gran, es representava la plaça del Mercadal amb l'ajuntament en plena reforma. Davant, la Tronada a punt per ser disparada. Tenia 8 pàgines i 31 cm.
Els seus escrits anaven sempre signats amb pseudònims: "Fill de la portera", "Trovattore", "Pólvora", "Jaimitu", "L'avi Pepet", i d'altres. Els redactors coneguts eren Pere Garrido Marín i Josep Martí Lassan.

## Localització

* Una col·lecció completa a la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus.
* Exemplars a la Biblioteca del Centre de Lectura de Reus i a la Biblioteca de Catalunya.

## Referències

* ↑ Ferran, Marc. Humor i sàtira a Reus: la premsa satírica (1868-1936). Reus: Centre de Lectura, 1992, p. 86 i 118. ISBN 8487873049.
* ↑ «La Tronada». Catàleg Argus. [Consulta: 15 febrer 2017].
* ↑ «La Tronada». CCUC. [Consulta: 15 febrer 2017].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Reine Audu

Louise-Renée Leduc, més coneguda com a Louise Reine Audu, era una fruitera francesa, reconeguda per la seva participació en la Revolució Francesa.
El 5 d'octubre de 1789, juntament amb Theroigne de Mericourt, va dirigir la Marxa de les dones sobre Versailles. Pertanyia a la delegació que va poder establir audiència amb el monarca per presentar les seves queixes. Va dirigir la marxa de tornada a París. Després, però, va ser empresonada al Grand Châtelet i a la Conciergerie. Va ser alliberada el 15 de setembre de 1791 pels esforços dels Cordeliers i de Louis-Barthélemy Chenaux. El 10 d'agost de 1792, va participar en l'assalt del Palau de les Teuleries i va lluitar personalment amb els soldats de la guàrdia suïssa. La comuna parisenca la va honrar amb una espasa pels seus actes.
En un llibre publicat el 1802, Pierre Joseph Alexis Roussel assegurava que la salut mental de Reine Audu s'havia degradat durant l'estada a la presó i que "va morir insana a l'hospital el 1793".

## Referències

* ↑ Pierre Joseph Alexis Roussel, Le Chateau des Tuileries ou récit ce qui s'est passé dans l'intérieur ce Palais, depuis sa construction jusqu'au 18 Brumaire l'an VIII, volume 1, Lerouge, 1802, page 49

## Bibliografia

* Marc de Villiers, Les 5 et 6 octobre 1789. Reine Audu les légendes des journées d'octobre, 1917.
# Irigilla

Irigilla és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Irigilla nypsiusalis, que es troba a Borneo.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 7 abril 2019].
* ↑ Pitkin, Brian; Jenkins, Paul. «IRIGILLA nypsiusalis Walker, F., 1859» (en anglès). Butterflies and Moths of the World. Londres: Natural History Museum, 05-11-2004.