OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Philip Gossett

Philip Gossett (Nova York, 27 de setembre de 1941 – Chicago, 13 de juny de 2017) fou un musicòleg i historiador estatunidenc. Professor distingit de música a la Universitat de Chicago. L'interès durant tota la seva vida en l'òpera italiana del segle xix, el va fer dirigir la publicació d'un llibre important en el tema, Divas and Scholars: Performing Italian Opera, que el va fer guanyar el Otto Kinkeldey Award of the American Musicological Society com el millor llibre de música del 2006.

## Publicacions

* ↑ Il giornale della musica Arxivat 2017-06-27 a Wayback Machine., 13 June 2017
# Philip Gell

Philip George Houthem Gell (20 d'octubre de 1914 - 3 de maig de 2001) va ser un immunòleg britànic que treballava a la Gran Bretanya de la postguerra.
Juntament amb Robin Coombs, va desenvolupar la classificació Gell-Coombs de la hipersensibilitat. Va ser elegit membre de la Royal Society el 1969.

## Referències

* 1 2 Silverstein, Arthur M. «PHILIP GEORGE HOUTHEM GELL». Royal Society#Publishing [Consulta: 26 gener 2019].
* ↑ Hopkins, John «Philip Gell». The Guardian, 22-05-2001 [Consulta: 26 gener 2019].
# Podocarpus latifolius

Podocarpus latifolius és una espècie de conífera de la família Podocarpaceae nadiua d'Àfrica meridional.

## Característiques

És un arbre perennifoli que arriba a mesurar fins a 35 m d'alçada i el seu tronc 3 m de diàmetre. Les fulles tenen forma de tires, de 25-40 mm de longitud, tot i que als arbres madurs són més grans, de fins a 100 mm de longitud, i als arbres joves vigorosos, de 6-12 mm d'ample, amb l'extrem despuntat. Els cons s'assemblen a baies, amb una (rarament dues) 7-11 mm llavors apicals en un 8-14 mm aril rosa porpra; el qual és comestible i dolç. Els cons masculins (de pol·len) mesuren 10-30 mm de llarg.

## Ecologia

És un arbre de creixement lent. La fusta és dura, similar a la del teix, usada per a fer mobles, revestiments, etc. A causa de la sobreexplotació del passat, ara es tala poc.

## Distribució

És natiu de les parts humides del sud i est de Sud-àfrica, de les àrees costaneres de la Província Occidental del Cap a l'est fins a KwaZulu-Natal i al nord fins a la Província de Limpopo. Aquesta espècie ha estat declarada l'arbre nacional de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Podocarpus latifolius a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 19 juliol 2017].

## Bibliografia

* South Africa State Symbols
* «Podocarpus latifolius». Plantz Afrika. Arxivat de l'original el 2010-03-22. [Consulta: 4 març 2010].
* Gibbs Russell, G. E., W. G. M. Welman, E. Retief, K. L. Immelman, G. Germishuizen, B. J. Pienaar, M. Van Wyk & A. Nicholas. 1987. List of species of southern African plants. Mem. Bot. Surv. S. Africa 2(1–2): 1–152(pt. 1), 1–270(pt. 2).
# Picaio (Serra Negra)

El Picaio és una muntanya situada entre els termes municipals de Vilafranca (els Ports) i Benassal (l'Alt Maestrat), al País Valencià.
Amb els seus 1.304 metres d'altitud, es tracta del cim més elevat de la Serra Negra, un imponent escaló entre el pla de Mosorro al nord i el riu de Montlleó pel sud, que es recargola per un angost congost.
El Picaio està format bàsicament per roques calcàries que l'erosió ha bisellat a vegades profundament. La dissolució de la pedra calcària ha aconseguit capritxosos modelats en les Coves del Forcall. La muntanya forma part del Sistema Ibèric.
Els frondosos boscos de pins i ginebres. dibuixen el paisatge de la muntanya, la serra i el pla que l'envolta pel nord. Des de dalt s'obté una panoràmica de les muntanyes dels Ports i el Maestrat amb el Penyagolosa presidint l'escenari. Es pot arribar al Picaio des de Vilafranca recorrent 7 quilòmetres de distància, en unes 3 hores d'anada i tornada.

## Referències

* ↑ «Picaio (Serra Negra)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Picaio |». [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ «INFO VILAFRANCA». [Consulta: 16 abril 2019].
* ↑ www.miperronotienenariz.com, Javier Sorribes-. «Vilafranca » El Picaio». Arxivat de l'original el 2019-04-27. [Consulta: 15 abril 2019].
* ↑ «Picaio». Turisme Vilafranca.
# Picot de clatell groc gros

El picot de clatell groc gros (Chrysophlegma flavinucha) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita la selva humida, boscos i terres de conreu de les terres baixes i muntanyes, des del nord de lÍndia, sud-est del Tibet i sud de la Xina, cap al sud, a través del Sud-est Asiàtic fins Sumatra.
# Ponç d'Alta-riba

Ponç d'Alta-riba, o Ponç d'Altarriba fou un cavaller català, del llinatge dels Alta-riba, conceller i auditor del rei Pere el cerimoniós, citat també amb el noms de Pons o Poncio
Participa com a capità del Rei d'Aragó en la Guerra dels dos Peres i en les Corts de Cervera (1358) com a representant del braç militar. Casat amb Gueraldona d'Oluja, que el 20 d'agost del 1351, segons documentació que es conserva, aportà en els capítols matrimonials el lloc de Benavent de Segrià al matrimoni.

## Referències

* ↑ de Vico, Francisco. Historia general de la isla y reyno de Sardeña: diuidida en siete partes (en castellà). vol 5 i 6. Lorenço Déu, 1639.
# Ponç de Cervera

Ponç de Cervera és el nom dels següents personatges:
* Ponç I de Cervera (-1130), conegut també com a Ponç Hug de Cervera o Ponç I de Bas, castlà del castell de Cervera, senyor feudal i posteriorment vescomte de Bas
* Ponç II de Cervera (-1155), conegut també com a Ponç II de Bas, senyor feudal i vescomte de Bas
* Ponç III de Cervera (-1195), conegut també com a Ponç III de Bas, vescomte regent de Bas
# Pont del Rieral

Pont del Rieral és una obra de Riudarenes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El pont del Rieral està situat al nord-oest del nucli de Riudarenes i a l'oest del Torrent del Vilarràs, a l'indret conegut com el veïnat del Rieral.
Es tracta d'un pont d'un sol ull d'arc rebaixat. L'arc està construït amb maons i la subestructura amb maçoneria de pedra rústica. La calçada és horitzontal amb un paretó també construït amb maons. El pont està molt a prop de l'aqüeducte del Rieral.

## Referències

* 1 2 3 «Pont del Rieral». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 agost 2021].
# Pont del Riu (Balsareny)

El pont del Riu o pont de Balsareny és un pont sobre el riu Llobregat del municipi de Balsareny (Bages) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. En un dels extrems hi té la capella de sant Roc.

## Descripció

És un pont de cinc ulls, els centrals més amples que els laterals. Els ulls estan ben adovellats. Té canaleres de pedra que desguassen l'aigua de la part superior. Els tres arcs centrals tenen un tallamar a la banda del corrent que li donen més solidesa.
La barana actual és metàl·lica, instal·lada quan entre 1893 i 1895 la Diputació de Barcelona va eixamplar el pont per fer-hi passar la carretera entre Balsareny i Avinyó.

## Història

El pont va ser aixecat per Roc García de la Enzina, nascut l'any 1737 a Vega de Valdetronco (Valladolid) i rector de Balsareny des del 1775. Va dirigir diverses obres a Balsareny així com la millora de la rectoria. L'obra més important fou el pont sobre el Llobregat que s'inicià l'any 1779 i després d'alguna interrupció s'acabà l'any 1797. La tradició diu que va ser el rector Roc García qui va dirigir l'obra. Aquest pont facilitava la comunicació dels pobles d'Osona i el Lluçanès amb la zona del pla de Bages, camí molt utilitzat pel comerç de la sal de Cardona. L'obra fou costejada pel rector i els parroquians i costà 20.500 lliures de moneda barcelonesa.

## Capella de Sant Roc

La Capella de Sant Roc és una construcció feta en pedra ben tallada, que a la part central alberga una petita fornícula amb la verge dels Dolors, Sant Joan Baptista i Sant Roc. Les figures han estat restituïdes moltes vegades, essent les actuals d'una factura molt recent. La inscripció de la part inferior de la capella és parcialment esborrada. El conjunt és coronat per una cornisa de pedra i una coberta de morter coronada per una creu.
Situada a una banda del pont del riu, és una de les capelletes més conegudes de Balsareny. Fou construïda per mossèn Roc Garcia després d'acabar les obres del Pont del Riu. Passat el pont hi havia hagut un altre pedró amb la imatge de la Puríssima, del qual avui no en queden rastres. La dècima que s'hi va esculpir, avui força deteriorada, deia: Virgen Dolorosa, el puente / por Vos, sin mal concluido, / guardad, pues el pueblo unido / lo pide devotamente. / Vos, Bautista penitente, / y vos, mi patrón San Roque, / haced que no se derroque, / ni esta capilla, si os place, / que el Rector Garcia os hace / para que el pueblo os invoque.

## Referències

* 1 2 3 Lacuesta, Raquel. Ponts de la província de Barcelona : comunicacions i paisatge. Barcelona: Diputació de Barcelona, 2008. ISBN 978-84-9803-303-8.
* 1 2 3 «Pont del Riu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].
* 1 2 «Capella de sant Roc». pat.mapa. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 desembre 2014].
* ↑ Serra i Sala / Carreté i Parera, Joan Maria / Ramon. Balsareny, ahir i avui. Balsareny: Ajuntament de Balsareny, 2005, p. 94.
# Platymantis guppyi

Platymantis guppyi és una espècie de granota que viu a Salomó i a Papua Nova Guinea.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Richards, S. & Parker, F. 2004. Platymantis guppyi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Platymantis isarog

Platymantis isarog és una espècie de granota que viu a les Filipines.

## Referències

* Diesmos, A., Alcala, A., Brown, R., Afuang, L., Gee, G., Hampson, K., Diesmos, M.L., Mallari, A., Ong, P., Ubaldo, D.& Gutierrez, B. 2004. Platymantis isarog. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Placidochromis argyrogaster

Placidochromis argyrogaster és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Malawi (Malawi, Tanzània i Moçambic).

## Referències

* ↑ Eccles, D. H. & E. Trewavas 1989. Malawian cichlid fishes. The classification of some Haplochromine genera. Lake Fish Movies, H. W. Dieckhoff, República Federal d'Alemanya. Malawian cichlid fishes: 1-334.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Placidochromis argyrogaster» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Hanssens, M. 2004. The deep-water Placidochromis species. Pp. 104-197, a: Snoeks, J. (ed). The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Texas, Estats Units. Species Diversity Lake Malawai: 1-360.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pou de gel d'Agramunt

El Pou de gel d'Agramunt és una obra del municipi d'Agramunt (Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El pou de gel es troba al vessant nord del tossal del convent a pocs metres de distància d'un dipòsit elevat encara en ús. Presenta una forma cilíndrica acabada en un casquet esfèric, tot de pedra picada. La construcció aprofita el desnivell del terreny i té un corredor soterrat que la comunica amb l'exterior. Al fons del pou hi ha una mina amb sortida a la base del tossal que li feia de desguàs. El gel procedia de les basses de poca profunditat alimentades des de la séquia molinal. S'alternaven els blocs de gel amb capes de palla per tal de facilitar-ne l'extracció i per mantenir-lo aïllat de la temperatura ambient.

## Història

El pou de gel està documentat des d'inicis del segle xviii, l'any 1706 els paers agramuntins es valien d'un proveïment extern de neu per a les necessitats locals, mitjançant una subvenció. Pel que es desprèn del contracte, el gel arribava d'uns quants quilòmetres lluny. El 1716 hi ha constància que la taverna que expedia el gel produïa uns ingressos per a la vila de 150 lliures.
A l'arxiu parroquial, que es conserva a la Seu d'Urgell, hi ha el plec de condicions pel subministrament de neu per als anys 1702 i 1706 en el qual s'explica que la població havia d'estar proveïda des juny fins a octubre, de les 5 del matí fins a les 9 del vespre. En cas d'escassesa els paers podien racionar la nau i donar prioritat als malalts. El preu de venda s'estableix en quatre diners de la lliura de dotze unces.

## Referències

* 1 2 3 «Pou de gel d'Agramunt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2015].
# Pous de Garrigós

Els pous de Garrigós són una sèrie d'antics aljubs que aprofitaven l'aigua pluvial que discòrre per les faldes i per l'interior del Benacantil, sobre la ciutat d'Alacant. Estan ubicats a la coneguda com a plaça del Pont, al nucli antic de la capital de l'Alacantí. Actualment, formen part del conjunt del Museu de l'Aigua d'Alacant.

## Història

Es desconeix la data exacta de la seua excavació, però es considera que ja hi havia un aljub en aquesta zona en època musulmana, així com la resta serien del segle xvi. Però, l'estructura actual prové dels anys 1862-1863, amb les obres dirigides per Antoni Garrigós, de qui han pres el nom.
Els aljubs van estar en ús fins que el 1898 la ciutat d'Alacant es va abastir d'aigua des de Saix. Durant la Guerra Civil espanyola, els pous van servir de refugi davant els bombardejos del bàndol franquista. Des de la segona meitat del segle xx, s'han reformat en diverses ocasions.

## Els pous

Són tres els pous que formen aquest conjunt, excavats a la roca de la muntanya i connectats entre ells, amb una quarta estança que comunica el primer pou amb la via pública. La capacitat dels aljubs és, en ordre de més extern a més intern, de 141.000, 275.000 i 425.000 dm³ respectivament. Captaven aigua d'una àrea de 54.000 m², entre les muralles i l'alcassaba.
Hi tenien un doble objectiu: l'emmagatzematge d'aigua potable per a èpoques de sequera, i el control de les riuades quan hi havia fortes pluges. En un principi, els tres pous només es comunicaven entre si per mitjà per tubs que derivaven l'aigua d'una cisterna a la següent, gràcies a la gravetat. Els accessos moderns entre ells es van obrir quan van perdre la seua funció original.

## Referències

* ↑ http://www.diarioinformacion.com/alicante/2012/01/10/burbujas-luz-pozos-garrigos/1209845.html
* ↑ http://www.alicante.es/redir.php?apartado=cultura&pagina=museos-pozosgarrigos.html&titulo=Pozos%20de%20Garrig%F3s%20-%20Patronato%20Municipal%20de%20Cultura%20/%20Ayuntamiento%20de%20Alicante%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.alicantevivo.org/2008/01/los-pozos-del-garrigs.html

## Enllaços externs

* Museu d'Aigua i pous de Garrigós, Ajuntament d'Alacant
# Pous de Sant Climent

Els Pous de Sant Climent és una obra de Sant Climent Sescebes (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situats dins del nucli urbà de la població de Sant Climent, a l'extrem nord-est de l'entramat urbà i relativament propers l'un de l'altre, un al carrer del Sol i l'altre a la cantonada amb el carrer Vic.
Es tracta de dos pous de planta circular, bastits en pedra de diverses mides i maons, lligat amb morter de calç. El pou situat al carrer del Sol es troba al costat de la casa de cal Metge vell i ha estat rehabilitat i consolidat. El pou del carrer Vic, també reformat, presenta dues obertures rectangulars al basament de l'estructura relacionades amb l'extracció d'aigua i delimitades per grans blocs de pedra. El pou conserva els dos pilars que sostenien la biga utilitzada per penjar la corriola.

## Referències

* 1 2 «Pous de Sant Climent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Pradèra e les Borguets

Pradèra e les Borguets (francès Pradère-les-Bourguets) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 6 juliol 2010].
# President electe

El president electe d'un estat és el terme emprat principalment en els sistemes de govern presidencialistes per referir-se al candidat que ha guanyat les eleccions, però que encara no ha pres possessió del càrrec, càrrec que encara és ostentat pel "president sortint". Si hi existeix la posició de vicepresident, i si aquest és elegit per sufragi universal també, el candidat electe és anomenat vicepresident electe de l'Estat.
En altres sistemes de govern, sovint existeixen termes similars, com ara "primer ministre electe"; de la mateixa manera, el terme s'aplica a altres nivells d'administració, com ara "governador electe", "alcalde electe", etc.
# President interí

Un president interí és una persona que temporalment ocupa el rol de president d'una organització o país, ja sigui perquè l'anomenat president no està disponible (per exemple, per malaltia o vacances) o quan el càrrec es troba vacant (per exemple, per causa de mort, lesió, renúncia o condemna penal en sentència ferma).
# Polínome

Polínome (en grec antic Πολυνόμη 'd'abundants pastures') va ser una de les cinquanta Nereides, filla de Nereu, un déu marí fill de Pontos, i de Doris, una nimfa filla d'Oceà i de Tetis. Tenia un únic germà, Nèrites.
La citen Hesíode i Apol·lodor a les seves llistes de nereides. Era la nereida que protegia les coves submarines.

## Referències

* ↑ Hesíode. Teogonia, 258
* ↑ Apol·lodor. Βιβλιοθήκη, I, 2, 7
* ↑ Bane, Theresa. Encyclopedia of fairies in world folklore and mythology. Jefferson, North Carolina: McFarland, 2013, p. 280. ISBN 9780786471119.
# Premis YoGa 1992

Els 3r Premis YoGa foren concedits al "pitjoret" de la producció cinematogràfica de 1991 per Catacric el 26 de febrer de 1992 "a Barcelona" per un jurat anònim.

## Guardonats

| Secció | Premi | Nom | Guanyador |
| Cinema estranger | Pitjor pel·lícula (ex aequo) | "Durmiendo con su enemigo" | Despertar |
| Cinema estranger | Pitjor pel·lícula (ex aequo) | "Despertares" | Dormint amb el seu enemic |
| Cinema estranger | Pitjor director | "Bluff Velvet" | David Lynch, per Cor salvatge |
| Cinema estranger | Pitjor actor | "Con el culo al aire" | Kevin Costner, per Ballant amb llops i Robin Hood: Príncep dels lladres |
| Cinema estranger | Pitjor actriu | "La máscara de hierro" | Cher, per Sirenes |
| Cinema estranger | Pitjor documental | "En la cama con Madonna" | Banderas |
| Cinema estranger | Ptjor casting | "No sin mi hija" | Diane Lane, per Cor salvatge i El preu de l'ambició |
| Cinema espanyol | Pitjor pel·lícula | "Mamá, préstame tu ginecólogo" | Lo más natural |
| Cinema espanyol | Pitjor direcció | "Entre pillos anda el juego" | Ana Belén, per Cómo ser mujer y no morir en el intento |
| Cinema espanyol | Pitjor actor | "Una rubia muy dudosa" | Miguel Bosé, per Tacones lejanos |
| Cinema espanyol | Pitjor actriu | "El Conde de los Mareos" | Ana Obregón, per Ho sap el ministre? |
| Cinema espanyol | Pitjor vestuari | "Pierna creciente, falda menguante" | Núria Hosta, per Lucrecia |
| Cinema espanyol | Pitjor productor | "Chatarra" | Producció catalana de 1991 |
| Cinema espanyol | Pitjor distribuidora | "Tiburón 2: el robobo de la jojoya" | Columbia/Tristar |
| Cinema espanyol | Pitjor exhibidor | "Llamaradas ex aequo" | Cinemes Bailèn, Capsa i Fémina de Barcelona |
| Especials | Uno de los nuestros | Uno de los nuestros | Rosa María Mateo, José Luis Garci i Enrique Herreros, per la seva retransmissió dels Oscar 1991 a TVE |

## Referències

* ↑ Premis YoGa 1993 catacric.org
* ↑ Los YoGa, 24 años premiando al peor cine... ¿o no?, Fotogramas, 24 de desembre de 2013
# Pont Kassuende

El pont Kassuende és un pont a Moçambic que travessa el riu Zambezi. Es troba a uns 6 quilometres (3.7 mi) aigües avall del pont Samora Machel. Les persones que viatgen entre Malawi i Zimbàbue no els cal passat per Tete i això ajuda a reduir el trànsit pel pont. La construcció va començar en 2011 i es va acabar a l'octubre de 2014. Va ser inaugurat el 12 de novembre de 2014. És el quart pont de Moçambic sobre el riu Zambezi, així com pont Dona Ana, el pont Samora Machel i el pont Armando Emilio Guebuza.

## Història

Gràcies al creixement econòmic de Moçambic, principalment a causa de la inversió estrangera en el sector de recursos naturals, el trànsit sobre l'únic encreuament del riu a la província de Tete, el pont Samora Machel, creixia cada vegada més. Aquest pont fou construït en 1973 especialment com un enllaç als països veïns (Malawi i Zimbàbue), però ja no era suficient. Per això en 2010 el govern de Moçambic va publicar una licitació per a la construcció d'un nou pont prop de la ciutat de Tete.
La licitació, que també incloïa el manteniment de certes carreteres durant 30 anys, la va obtenir el consorci Estradas de Zambeze, integrat per les empreses Ascendi, Soares da Costa i Infra Engineering. Alhora aquest consorci va formar un nou consorci amb les empreses portugueses Mota-Engil, Soares da Costa i Opway per la construcció del pont i de les carreterse dels voltants. Els treballs es van iniciar l'1 d'abril de 2011.
Les obres foren acabades l'octubre de 2014. El president de la República de Moçambic, Armando Guebuza, inaugurà el pont el dia 12 de novembre de 2014 i anuncià al mateix temps que aquest rebria el nom de “Ponte Kassuende”. Kassuende, al districte de Marávia, província de Tete, fou coneguda com a base militar del Frelimo durant la guerra d'independència de Moçambic. Amb la inauguració del pont els camions ja no poden usar el pont Samora Machel.

## Referències

* ↑ «Second bridge over Zambezi River in Mozambique to be completed in September 2014». macauhub.com.mo, 25-10-2012. [Consulta: 8 març 2013].
* ↑ Danúbio Mondlane «Obras da segunda ponte sobre o Zambeze arrancam ainda este ano». A Verdade, 02-02-2011. Arxivat de l'original el 2014-11-13 [Consulta: 17 gener 2017].
* ↑ «CEO da Mota-Engil em Moçambique para inaugurar ponte de Tete». Diário Económico, 12-11-2014. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 17 gener 2017].
* ↑ «Deck of new bridge over Zambezi River in Mozambique laid this year». Macau Hub, 22-07-2013.
* ↑ «"Kassuende" nome da nova ponte sobre o rio Zambeze». Macau Blogs / Moçambique para todos, 11-11-2014.
* ↑ «CONSTRUÍDA SOBRE O RIO ZAMBEZE EM TETE: Nova ponte aberta ao tráfego». Jornal Notícias, 13-11-2014.