OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Comtat de Ventura

El comtat de Ventura és un comtat situat a la part sud de l'estat nord-americà de Califòrnia. Segons el cens del 2020, la població era de 843.843 habitants. La ciutat més gran és Oxnard, i la seu del comtat és la ciutat de Ventura.
El comtat de Ventura comprèn l'Àrea Estadística Metropolitana d'Oxnard–Thousand Oaks–Ventura, CA, que forma part de l'àrea del Greater Los Angeles (Àrea Estadística Combinada de Los Angeles–Long Beach, CA). També es considera el comtat més al sud de la costa central de Califòrnia.
Dues de les illes del Canal formen part del comtat: l'illa d'Anacapa, que és l'illa més visitada del parc nacional de les illes del canal, i l'illa de San Nicolau.

## Referències

* ↑ «State & County QuickFacts». United States Census Bureau. [Consulta: December 25, 2021].
* ↑ «Ventura County, California». United States Census Bureau. [Consulta: January 30, 2022].
* ↑ «Find a County». National Association of Counties. [Consulta: June 7, 2011].
* ↑ «Central Coast». California State Parks. California Department of Recreation. [Consulta: July 26, 2014].
* ↑ «Anacapa Island History and Culture - Channel Islands National Park» (en anglès). U.S. National Park Service. [Consulta: September 6, 2018].
# Sant Bartomeu de Baiasca

Sant Bartomeu de Baiasca és l'antiga església parroquial romànica del poble de Baiasca, en el terme municipal de Llavorsí, a la comarca del Pallars Sobirà. Està situada una mica allunyada al nord-oest del poble.

## Descripció

Només es conserva un absis, el mur de la façana i vestigis de basaments de murs. Amb aquestes restes podem saber que es tractava d'un edifici d'una sola nau, amb dos absis semicirculars, precedits de trams presbiterals. A causa del seu emplaçament, aprofitant l'estret cim del serrat, l'església presenta una orientació molt anòmala, amb els absis al Sud-oest i la façana principal al Nord-est. La porta, ben conservada, és d'arc de mig punt fet amb petites dovelles. L'aparell és de carreu irregular de pedra tosca, més ordenat al mur Nord-est que no pas a l'absis, on trobem decoració de lesenes. Es tracta d'un edifici de gran interès per la singularitat de la seva tipologia, poc freqüent a la Catalunya alt-medieval. Són del mateix tipus l'església de Sant Andreu de Llimiana, encara que més monumental, i l'església canonical de Santa Maria d'Espirà a l'Aglí, construïda al segle xii.

## Història

L'única referència documental coneguda d'aquesta església data de l'any 1575, quan en la visita pastoral el visitador fa constar que s'ha de reparar el llosat de l'edifici, i a la visita del 1758 es fa constar que a Biasca hi ha una confraria de Sant Bartomeu.
Les ruïnes d'aquesta església són situades al cim d'un serrat que fa la partió entre dos torrents i a prop d'un grup de bordes, a llevant del poble de Biasca. Per anar-hi cal seguir un camí des del poble de Biasca en direcció a llevant, seguint el riu, en vint minuts de caminada trobem les ruïnes, visibles des de l'arribada al poble.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Bartomeu de Baiasca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Unarre». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Bartomeu de Baiasca en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Coaldale (comtat de Bedford)

Coaldale és una població del Comtat de Bedford (Pennsilvània) als Estats Units d'Amèrica. Segons el cens del 2000 tenia 146 habitants, 57 habitatges, i 42 famílies. La densitat de població era de 1.127,4 habitants per quilòmetre quadrat.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Fact Sheet- Coaldale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Coaldale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fred Wendorf

Fred Wendorf (Terrell, 31 de juliol de 1924 - Dallas, 15 de juliol de 2015) va ser un arqueòleg nord-americà conegut principalment per les seves investigacions innovadores al nord-est d'Àfrica. També va fundar el Fort Burgwin Research Center i el Departament d'Antropologia de la Southern Methodist University, on va ser professor de prehistòria Henderson-Morrison.
Va ser catedràtic emèrit Henderson-Morrison d'antropologia a la Universitat Metodista del Sud (SMU). Va rebre el seu doctorat el 1953 per la Universitat Harvard, i va fundar el departament d'antropologia de la SMU, juntament amb la fundació del Centre de Recerca Fort Burgwin Fort a Taos (Nou Mèxic).
Wendorf era membre de l'Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units.

## Bibliografia

* Prehistory of the Eastern Sahara. Academic Press, 1980. ISBN 978-0-12-743960-0.
* Egypt During the Last Interglacial. Springer, 1993. ISBN 978-0-306-44409-8. (amb Romuald Schild, Angela E. Close)
* Holocene Settlement of the Egyptian Sahara: Volume 1: The Archaeology of Nabta Playa. Springer, 2001. ISBN 978-0-306-46612-0. (amb Romuald Schild)
* Fort Burgwin Research Center. Southern Methodist University Press, 2007. ISBN 978-0-9795372-0-2. (amb James E. Brooks)
* Desert Days: My Life As a Field Archaeologist. Southern Methodist University Press, 2008. ISBN 978-0-87074-524-9.

## Referències

* ↑ «Press Release». Peabody.Harvard.edu. Peabody Museum of Archeology & Ethnology, 2008. Arxivat de l'original el 10 de juny 2012. [Consulta: 22 febrer 2012].
* ↑ «Excavator of "Midland Man" site dies at age 90». Midland Reporter-Telegram. Midland Reporter-Telegram, 2015. [Consulta: 16 juliol 2015].
* 1 2 «Press Release». Peabody.Harvard.edu. Peabody Museum of Archeology & Ethnology, 2008. Arxivat de l'original el 2012-06-10. [Consulta: 22 febrer 2012].

## Bibliografia

* Hull, Bryson «SMU Professor Leading Classical Dig in Egypt». Laredo Morning Times, 04-01-1999, p. 4A.
* Tempo staff «History Hunter: Dr. Fred Wendorf leads off UNM-Taos/SMU lecture series». The Taos News, 08-09-2010 [Consulta: 22 febrer 2012]. Arxivat 2013-08-03 a Wayback Machine.
* «Egyptian Stonehenge». Discover Magazine, 19, 01-07-1998 [Consulta: 22 febrer 2012].
* «Exit from Eden». Discover Magazine, 21, 01-01-2000 [Consulta: 22 febrer 2012].
* Pettigrew, Richard. «Desert Days: An Interview with Dr. Fred Wendorf». The Archeology Channel. Archaeological Legacy Institute. Arxivat de l'original el 2012-07-09. [Consulta: 22 febrer 2012].

## Vegeu també

* Cantonment Burgwin

## Enllaços externs

* Fred Wendorf a la Universitat Metodista del Sud
* La col·lecció Wendorf al Museu Britànic
# L'ombra de la nit

L'ombra de la nit (títol original: Nightwatch) és una pel·lícula estatunidenca de 1997, dirigida per Ole Bornedal. Ha estat doblada al català.
Es tracta d'un remake del film danès del mateix nom estrenat l'any 1994.

## Argument

Martin, estudiant de dret, és contractat com a vigilant nocturn en una morgue per arrodonir els seu sou. Però un assassí en sèrie adepte de la necrofília es mou des de fa temps per la ciutat, assassinant prostitutes.

## Repartiment

* Ewan McGregor: Martin Bells
* Nick Nolte: Inspector Thomas Albert Cray
* Patricia Arquette: Katherine
* Josh Brolin: James Gallman
* Lauren Graham: Marie
* Brad Dourif: metge de guarda
* Alix Koromzay: Joyce
* John C. Reilly: l'inspector Bill Davis
* Lonny Chapman: Johnson, el vell vigilant de nit

## Crítica

* "Suspens i ritme trepidant. (...) Qualsevol semblança amb "El vigilant nocturn", també d'Ole Bornedal, no és mera coincidència: ha "repetit" la seva pel·lícula als EUA"
* "Thriller perturbador. (...) Entreté, encara que és inferior a l'original"

## Referències

* ↑ «L'ombra de la nit». esadir.cat.
* ↑ «Nightwatch». The New York Times.
* ↑ Kahn, Omar «La sombra de la noche». Cinemanía.
* ↑ Ocaña, Javier «La sombra de la noche». Cinemanía.
# Omobranchus loxozonus

Omobranchus loxozonus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud del Japó.

## Referències

* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G. i M. F. Gomon, 1975: Revision of the blenniid fish genus Omobranchus with descriptions of three new species and notes on other species of the tribe Omobranchini. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 177: i-iii + 1-135.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# IONISx

IONISx és una plataforma d'educació virtual gratuïta creada el 2013 i desenvolupada pel Groupe Ionis per oferir cursos oberts de formació a distància (MOOC, acrònim de Massive Open Online Courses). Ofereix cursos gratuïts de temàtiques diverses, més aviat de nivell universitari, i oberts a qualsevol persona del món.
A l'abril de 2018, Coursera comptava ja amb la participació de més de 8 universitats d'arreu del món, entre les quals la ISG Business School, el ISEFAC Bachelor, la EPITA, la EPITECH, el Institut polytechnique des sciences avancées, E-Artsup, ETNA, Sup’Internet, etc.
Des de 2015, els participants de IONISx poden obtenir títols en diverses disciplines : Títol de Grau, Màster en administració d'empreses, etc.

## Referències

* ↑ (francès)L'Eldorado des nouveaux marchés de l'éducation
* ↑ (francès)Le MOOC 2.0 est arrivé : l'expérience IonisX Arxivat 2018-03-18 a Wayback Machine.
# Comtat de Vejle

El comtat de Vejle (en danès Vejle Amt) fou un comtat (amt) situat a la costa est de la península de Jutlàndia al sud de Dinamarca. La divisió en comtats va deixar d'existir l'1 de gener del 2007, quan una reforma municipal va substituir els comtats per divisions més grans, les regions. El comtat de Vejle va ser dividit entre la Regió de Midtjylland i la Regió de Syddanmark, i Vejle va esdevenir capital d'aquesta última.

## Antics municipis (1970-2006)

Era format pels antics municipis de:
| Brædstrup Børkop Egtved Fredericia Gedved Give Hedensted Horsens | Jelling Juelsminde Kolding Lunderskov Nørre-Snede Tørring-Uldum Vamdrup Vejle |
# Sant Marc i Santa Eulàlia

Sant Marc i Santa Eulàlia de Canelles és una església protegida com a bé cultural d'interès local al poble de Canelles (municipi de Fígols i Alinyà, Alt Urgell).

## Història

El lloc de Canelles és esmentat a l'acta de consagració de la catedral de la Seu d'Urgell que data entre finals del segle x i inicis del XI. L'església de Canelles apareix documentada en les visites pastorals del Bisbat d'Urgell de 1575 i 1758. El 1758 l'església consta sota l'advocació de Santa Eulàlia, encara que ja es fa notar la devoció popular a Sant Marc. Aleshores és tractada com a annexa de l'església de Sant Romà de Perles.

## Descripció

L'església es un petit temple d'una sola nau, capçada a llevant amb un absis pla i coberta amb volta de canó. El terra està tot pavimentat amb lloses quadrangulars de terrissa. Un cor de fusta en alt, situat als peus de l'església, ocupa pràcticament la meitat de la llargada de la nau. S'hi accedeix per una escala de fusta adossada al mur nord. 1
El presbiteri està sobreelevat i per accedir-hi cal pujar un graó. Dins d'aquest àmbit, en el mur adossat de l'altar major, hi ha un programa decoratiu policromat, amb elements que simulen fornícules d'un retaule on s'hi situen les peanyes que fan de suport a les imatges. Corona aquest conjunt de pintures un fris decoratiu, també pintat sobre el mur, i la imatge del Sagrat Cor de Jesús.
Tant l'arrebossat dels murs de l'interior del temple, que el cobreix en la seva integritat, com les pintures que ornamenten el mur de l'altar major, estan en força mal estat a causa de les humitats.
L'únic accés de l'església es troba a la façana oest, a través d'una porta sobreelevada a la qual s'hi accedeix a través de quatre graons adossats també a la façana de ponent.
La porta, en arc de mig punt, és centrada en la façana i, a la seva vertical, s'hi obre un ull de bou circular com a únic punt d'entrada de llum del temple, junt amb la mateixa porta. Corona la façana un campanar d'espadanya de dos ulls, amb una única campana.
Els paraments del temple són construïts a base de carreuons totalment irregulars sense cap mena de disposició. Només a les cantonades de l'edifici hi ha carreus ben treballats de pedra calcària i carreus de pedra tosca a la porta d'accés.
La presència d'una estela discoïdal aprofitada al parament que hi ha a sobre de la porta ens permet parlar de reaprofitament de carreus per a la construcció del temple. L'estela presenta una creu inscrita del disc i restes d'escriptura a la part inferior, difícil d'interpretar. El conjunt és cobert amb una coberta de teula a doble vessant.

## Notes

* 1 2 «Sant Marc i Santa Eulàlia de Canelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 desembre 2015].
# Francisco Javier Losada de Azpiazu

Francisco Javier Losada de Azpiazu (La Corunya, 1955) és un polític gallec, alcalde de la ciutat de la Corunya entre el 24 de març de 2006 i l'11 de juny de 2011.

## Trajectòria

Metge de formació, és membre de l'executiva gallega del PSdeG-PSOE. Va formar part de la corporació municipal corunyesa des de l'any 1983, ocupant càrrecs com el de Primer Tinent d'Alcalde. L'any 2006 va succeir a l'alcaldia a Francisco Vázquez Vázquez després de ser designat aquest ambaixador al Vaticà. Va ser diputat per la província de la Corunya al parlament gallec durant la cinquena legislatura.
En les eleccions municipals del 2007 el PSdeG-PSOE obté 11 consellers i perd la majoria absoluta. Des de llavors, Javier Losada va liderar el govern en coalició amb el Bloc Nacionalista Gallec. A les eleccions de 2011, el PSdeG-PSOE obté 8 consellers i perd l'alcaldia de la Corunya en favor del PPdeG, que guanya per majoria absoluta, i el nou alcalde és Carlos Negreira.
En les eleccions de 2008 es presenta com a senador i és escollit per la província de la Corunya. El 2011 obté els mateixos resultats i continua com a representant socialista al Senat.

## Vegeu també

* Partit dels Socialistes de Galícia
# El tast de vins

El tast de vins (títol original en francès, La Dégustation) és una pel·lícula francesa dirigida l'any 2022 per Ivan Calbérac, basada en la seva pròpia obra de teatre creada el 2019. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

En Jacques és un comerciant de vins una mica misantròpic. Al seu celler a la vora de la fallida, es veu obligat a contractar un nen jove rehabilitat, l'Steve, per tenir dret a desgravacions fiscals. Al mateix temps, coneix l'Hortense, una jove «molt catòlica» i soltera. Quan la noia es fixa en ell, i intenta fer un tast de vins, les seves vides es capgiren.

## Referències

* ↑ Corinne Renou-Nativel. «« La Dégustation », vin triste et vin gai», 30 août 2022. [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ Caroline Vié. «« La Dégustation » : Pourquoi le vin est meilleur à l'écran avec Isabelle Carré et Bernard Campan», 31 août 2022. [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «Tast de vins». Goita què fan, ara!. [Consulta: 18 novembre 2023].
# Paladí

Els paladins eren els dotze millors cavallers de Carlemany, també anomenats els dotze pars, i representen l'ideal de l'honor guerrer medieval. Han protagonitzat diverses gestes de l'anomenada Matèria de Bretanya tot i que l'ús del terme es va ampliar per incloure altres guerres llegendaris. El nombre de paladins canvia segons la versió oral conservada, però els més freqüents són Rotllà, Olivier, Jean Turpin, Ogier, Huon de Bordeus, Fierabràs, Renaud i Ganeló. Al Renaixement es va popularitzar la figura d'Orlando. L'origen del nom és una derivació de palatinus (de palau o de la Capella Palatina), que designava un càrrec de la cort carolíngia heretat, sembla ser, dels nádor d'Hongria, els segons en importància després de la família del rei. Probablement el nombre de dotze fos un afegit posterior, per semblança amb els apòstols.

## Referències

* ↑ Bulfinch, T. Legends of Charlemagne: Or, Romance of the Middle Ages. J.E. Tilton, 1863, p. 1. ISBN 978-1-4047-2165-4.
* ↑ Paris, G. Histoire poetique de Charlemagne par Gaston Paris (en francès). Franck, 1865, p. 418.
* ↑ The British Magazine and Monthly Register of Religious and Ecclesiastical Information, Parochial History, and Documents Respecting the State of the Poor, Progress of Education, &c. J. Turrill, 1842, p. 623.
# Hofors

Hofors és un poble de la província de Gästrikland i del comtat de Gävleborg (Suècia). Situat en la costa oriental del país, té 7.400 habitants. Situat a 60° 33′ N 16° 17′ E / 60.55°N 16.283°E.
La capital de Gävle es troba a 50 km i la població de Falun a 30 km.
En 1925 al dividir-se Torsåker, aquesta zona passà a anomenar-se Hofors. El 1971 se reuniren els dos pobles per tornar a estar units per formar l'actual municipi.
L'escut d'armes es creà en 1968 i deriva d'un mapa de 1539, on per la zona tenia mines de ferro.
Hofors està agermanade a aquestes ciutats:
* Fladså (Dinamarca)
* Kontiolahti (Finlàndia)
Va ser una ciutat agermanada de Tokke (Noruega) però fa poc que deixaren de tenir aquesta unió.
# Comtat de Veldenz

Veldenz fou un comtat feudal del Sacre Imperi Romanogermànic, a Alemanya.
S'esmenta cap a finals del segle XI a Emic, comte de Kyrburg i Schmidburg, que va morir el 1113.
Gerlach I va ser comte del 1112 al 1146 i van seguir Gerlach II i Gerlach III. Aquest darrer va construir el castell de castell de Lichtenberg. Per herència el comtat va passar al comte de Hohengeroldseck que va repartir els dominis entre els seus fills i així es van formar les línies de Veldenz i de Lichtenberg però aquesta darrera es va extingir a la segona generació.
El 1444 es va extingir la dinastia i va passar a Lluís I el negre duc del Palatinat, línia de Zweibrucken o Deux-Ponts, que va ser comte de Veldenz fins a la seva mort el 1489 i el va succeir el seu fill Alexandre de Zweibrucken i Veldenz, mort el 1513. Llavors els dominis es van repartir entre els dos fills i el Lluís va ser duc palatí de Zweibrucken i Robert comte palatí de Veldenz.
Jordi Joan, fill d'aquest darrer, fou el successor. Va morir el 1692 i va deixar vuit fills, entre ells el comte palatí Jordi Gustau, Anna (casada amb Ricard, duc Palatí de Zweibrucken), Ursula (casada amb Lluís I duc de Wuttemberg), Joan August (casat amb Anna Isabel, filla de Frederic III elector palatí del Rin) i Jordi Joan II (+1654), associat el 1611 al govern pel seu germà i casat amb Susanna filla d'Otó comte palatí de Sulzbach. Jordi Gustau, fou comte del 1592 al 1634 i a la seva mort va deixar 11 fills dels seus matrimonis amb Isabel de Wuttemberg i amb Maria Isabel de Zweibrucken, tots els quals van morir joves menys quatre: Anna que va viure fins als 28 anys i es va casar amb Enric duc de Münsterberg (+1639), dues filles que van morir sense casar-se (Elisabet i Magdalena) i l'hereu Leopold Lluís.
Aquest va governar fins al 1694 deixant 12 fills, dels quals 6 van morir infants i una (Anna Sofia) va morir el 1706 essent monja; dels altres Gustau Felip va morir el 1679, Carles Josep el 1686 i August Leopold el 1689, tots tres sense haver complert 30 anys; Isabel Joana es va casar amb Joan XI príncep de Salm-Kyrburg i Dorotea es va casar amb Gustau Samuel duc Palatí de Zweibrucken però se'n va divorciar el 1718.
En morir Leopold Lluís el 1694 no deixava cap fill viu (només dues filles) i el comtat va tornar a la línia principal de Zweibrucken.

## Comtes de Veldenz

* Gerlach I comte de Veldenz 1112-1146
* Gerlach II 1146-1186
* Gerlach III 1186-1214
* Gerlach IV 1214-1254
* Gerlach V 1254-1260
* Agnes 1260-1277
* Enric I de Hohengeroldseck 1277-1298
* Gualter 1298-1327
* Jordi 1327-1347
* Enric II 1347-1378
* Frederic I 1378-1396
* Enric III 1378-1389
* Enric IV 1389-1393
* Frederic II 1393-1444
* al duc del Palatinat-Zweibrucken 1444

## Comtes de Lichtenberg

* Frederic 1314-1327
* Jordi 1327-1377

## Comtes Palatins de Veldenz

* Lluís I el Negre 1444-1489
* Alexandre 1489-1513
* Lluís II 1513-1532
* Wolfang Jacob 1532-1533
* Robert 1533-1544
* Jordi Joan I 1544-1592
* Jordi Gustau 1592-1634
* Jordi Joan II (associat) 1611-1654
* Leopold Lluís 1634-1694
* Al ducat Palatí de Zweibrucken 1694

## Referències

* Enciclopèdia Espasa, Barcelona 1908-1928, 72 volums
# Sant Marc de Mas de Barberans

Sant Marc de Mas de Barberans és una església de Mas de Barberans (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici d'una sola nau amb capelles laterals. La façana és feta de maçoneria (actualment vista), amb cornisa curvilínia. Sobre l'eix central s'obre el portal principal, d'arc de mig punt adovellat, sostingut per impostes, i coronat per una finestra allindanada també de carreus. Sobre un dels angles s'alça el campanar de torre (obra recent), amb rellotge i obertures d'arc de mig punt a totes les façanes. Al damunt, una cornisa motllurada corona la torre, tancada per una barana.
Els murs laterals són de carreus irregulars, reforçats per contraforts i amb dos nivells de coberta, un d'ells corresponent a la teulada de les capelletes laterals; per damunt d'aquestes s'obren finestres rectangulars que il·luminen la nau.
La coberta és a dues vessants, de teula àrab.

## Història

Sobre la clau de l'arc de la porta d'entrada hi ha la inscripció "Año 1734". L'església està dedicada a sant Marc.
L'obra fou reformada fa uns pocs anys; abans presentava el capcer amb espadanya centrada (amb dos buits de mig punt i el rellotge) sobre l'eix central. Per desgràcia aquesta espadanya ha desaparegut, arrodonint-se la part central i afegint-hi el campanar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Marc de Mas de Barberans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Sant Marc de Mas de Barberans». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.