OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Weldon (Carolina del Nord)

Weldon és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.374 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Weldon tenia 1.374 habitants, 532 habitatges i 358 famílies. La densitat de població era de 299,7 habitants per km².
Dels 532 habitatges en un 26,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,4% hi vivien parelles casades, en un 22,6% dones solteres, i en un 32,7% no eren unitats familiars. En el 30,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 22,9% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 23,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 74,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.668 $ i la renda mediana per família de 35.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.154 $ mentre que les dones 25.438 $. La renda per capita de la població era de 16.322 $. Entorn del 18,6% de les famílies i el 22,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Weldon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Weldon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Sylvie Hernández Huet

Sylvie Hernández Huet (Barcelona, 4 de setembre de 1965) és una exjugadora de voleibol catalana.
Llicenciada en Educació Física per la INEFC, jugà en la posició de rematadora. Competí amb el Club Voleibol Sant Cugat, amb el qual aconseguí la Copa de la Reina el 1981. Dos anys més tard, aconseguí el mateix títol (1983) amb el Club Esportiu Hispano Francès. Posteriorment, jugà a l'Agrupació Cultural i Esportiva Bombers (1985-86) de la Segona Divisió i al Club Voleibol Santa Coloma (1986-87), esssent escollida millor jugadora de la temporada. L'any següent fitxà pel RCD Espanyol, amb el qual jugà durant sis temporades. Juntament amb Cecilia del Risco, formà el pilar principal de l'equip amb el qual guanyà tres Lligues catalanes, dos Lligues espanyoles, dos Copes de la Reina i una Supercopa. Internacional amb la selecció espanyola en més de seixanta ocasions, participà als Campionats d'Europa. Al final de la temporada 1992-93, es retirà de la competició coincidint amb la dissolució de l'equip per problemes econòmics.

## Palmarès
### Clubs

* 3 Lligues catalanes de voleibol femenina: 1987-88, 1988-89, 1990-91
* 2 Lligues espanyoles de voleibol femenina: 1987-88, 1990-91
* 4 Copes espanyoles de voleibol femenina: 1980-81, 1982-83, 1989-90, 1991-92
* 1 Supercopa espanyola de voleibol femenina: 1990-91

## Referències

* ↑ «Sylvie Hernández Huet». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Martínez, Juan M. «Sylvie Hernández, un afortunado trasvase al Español» (en castellà). La Vanguardia, 18-04-1988. [Consulta: 30 agost 2021].
* ↑ López, Rosa M. «Cecilia del Risco y Sylvie Hernández pudieron dedicarse al basket, pero prefirieron el voleibol» (en castellà). Mundo Deportivo p. 32-33, 30-07-1991. [Consulta: 30 agost 2021].
* ↑ «Cecilia del Risco y Silvie Hernández se retiran». Mundo Deportivo, 31-08-1993. [Consulta: 30 agost 2021].
# Placidochromis nkhotakotae

Placidochromis nkhotakotae és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Malawi (Malawi, Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Eccles, D. H. & E. Trewavas 1989. Malawian cichlid fishes. The classification of some Haplochromine genera. Lake Fish Movies, H. W. Dieckhoff, República Federal d'Alemanya. Malawian cichlid fishes: 1-334.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Hanssens, M. 2004. The deep-water Placidochromis species. Pp. 104-197, a: Snoeks, J. (ed). The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Texas, Estats Units. Species Diversity Lake Malawai: 1-360.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mayhem

Mayhem és una banda noruega de black metal formada el 1984 a Oslo. És una de les bandes pioneres d'aquest gènere i va formar part destacada de la primera onada de black metal noruec.

## Trajectòria

La carrera de Mayhem ha estat molt controvertida per les violentes posades en escena durant els concerts, pel suïcidi del vocalista Per 'Dead' Ohlin l'any 1991 i per l'assassinat d'Euronymous, guitarrista de la banda, l'any 1993 per Varg Vikernes, membre de Burzum, que havia tocat el baix a Mayhem.
Mayhem va publicar una demo i un EP molt influents que els va permetre disposar d'un grup de seguidors lleials en els seus concerts, esporàdics però notoris. Van atreure molta atenció arran de les cremes d'esglésies noruegues i els incidents violents que van envoltar l'escena del black metal de principis dels 90. Mayhem va plegar després de la mort d'Euronymous, poc després del seu àlbum debut, De Mysteriis Dem Sathanas, considerat un clàssic en el gènere del black metal.
Els antics components supervivents, Jan Axel Blomberg "Hellhammer", Jørn Stubberud "Necrobutcher" i Sven Erik Kristiansen "Maniac", van reprendre l'activitat del grup l'any 1995, amb Rune Eriksen "Blasphemer" reemplaçant Euronymous. Attila Csihar i Krister Dreyer "Morfeus" han rellevat Kristiansen i Eriksen, respectivament, durant els anys.
La música de Mayhem ha influït fortament el black metal i en la música metal en general. Els discos posteriors a la mort d'Euronymous s'han caracteritzat per un increment en l'experimentació. L'àlbum del 2007 Ordo Ad Chao va rebre el premi Spellemannprisen per al millor àlbum de metal.

## Components del grup

| Membres actuals Necrobutcher – baix (1984–1991, 1995–act.) Hellhammer – bateria, percussió (1988–1993, 1995–act.) Attila Csihar – vocalista (1992–1993, 2004–present) Teloch – guitarra (2011–act.) Ghul – guitarra (2012–act.) | Membres anteriors Euronymous – guitarra (1984–1993; mort el 1993), vocalista (Pure Fucking Armageddon's rehearsals) Manheim – bateria (1984–1988) Dead – vocalista (1988–1991; mort el 1991) Maniac – vocalista (1987–1988, 1995–2004) Blasphemer – guitarra (1995–2008) Torben Grue – drums, percussion (1988) Kittil Kittilsen – vocalista (1988) Count Grishnackh – baix (1992-1993) Blackthorn – guitarra (1992-1993) Membres anteriors en directes Alexander Nordgaren – guitarra (1997–1998) Sanrabb – guitarra (2004) Ihizagh – guitarra (2004–2005) Morfeus – guitarra (2008–2012) Silmaeth – guitarra (2008–2011) |

### Els components en el temps
## Discografia
### Principals discos d'estudi

* Deathcrush (1987)
* De Mysteriis Dom Sathanas (1994)
* Wolf's Lair Abyss (1997)
* Grand Declaration of War (2000)
* Chimera (2004)
* Ordo ad Chao (2007)
* Esoteric Warfare (2014)
* Daemon (2019)

## Referències

* ↑ «Against Magazine Issue #8 page 35.». Issuu. [Consulta: 6 maig 2014]. «He is a member of Mayhem, he is not a live guitarist.»
* 1 2 «Mayhem - Encyclopaedia Metallum». The Metal Archives, 15-07-2002. [Consulta: 3 juny 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Mayhem a Metal Archives
# Leptolalax hamidi

Leptolalax hamidi és una espècie d'amfibi que viu a Indonèsia i Malàisia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Inger, R., Iskandar, D., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M. & Yambun, P. 2004. Leptolalax hamidi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 7 d'abril del 2008.
# Pilgrimage of the Soul

Pilgrimage of the Soul és l'onzè àlbum d'estudi del grup japonès Mono. Es va posar a la venda el 17 de setembre de 2021. Les discogràfiques encarregades de la seva distribució van ser Temporary Residence Ltd. (Nord-amèrica), Pelagic Records (Europa) i New Noise (Xina).
Quan el grup va acabar la gira del seu 20è aniversari amb el directe Beyond the Past, el seu líder, Takaakira 'Taka' Goto, va sentir que una mena de pelegrinatge s'havia completat. Amb aquesta idea va pensar a descriure els últims vint anys de trajectòria de la banda en aquest Pilgrimage of the Soul. L'àlbum es va enregistrar l'estiu de 2020, en plena pandèmia, a Electrical Audio Studios de Chicago, amb l'enginyer de so Steve Albini.
El col·lectiu madrileny Alison Group va realitzar els curtmetratges de «Riptide», un tema sobre continuar avançant en els camins en què creiem, i «Innocence», sobre l'esplendor de viure de manera pura, amb somnis al cor.

## Referències

* ↑ Gallato, Fabio. «MONO: a settembre il nuovo album "Pilgrimage Of The Soul"» (en italià). Impatto Sonoro, 20-07-2021. [Consulta: 7 octubre 2021].
* ↑ Heasley, Ellis. «MONO: No Words Needed» (en anglès britànic), 28-09-2021. [Consulta: 7 octubre 2021].
* ↑ Sharp, Andrew. «20-year pilgrimage of the soul: MONO's requiem for a pandemic» (en anglès britànic). Nikkei Asia, 21-09-2021. [Consulta: 7 octubre 2021].
* ↑ Nubel, Ted. «On "Pilgrimage of the Soul," Mono Reflects On Their Storied Past and Ascends to a Bright Future (Interview)» (en anglès). [Consulta: 7 octubre 2021].
* ↑ Ewing, Jerry. «MONO release emotive new short film for Innocence» (en anglès), 24-08-2021. [Consulta: 7 octubre 2021].
# Weldon Kilburn

Weldon Kilburn (Lloydminster, 9 de setembre de 1906 - Toronto, 6 de març de 1986) va ser un pianista, organista i professor de música canadenc.

## Biografia

Kilburn va tenir formació de piano, orgue, violoncel i vocal durant la seva joventut. Des del 1926 va estudiar piano i orgue al "Royal Conservatory of Music" de Toronto amb Viggo Kihl, Norman Wilks i Healey Willan i al mateix temps va treballar com a organista i mestre de cor a l'església de St. Alban. Des del 1930 va ser professor de piano i professor de veu al "Royal Conservatory".
Del 1936 al 1971 va acompanyar la cantant Lois Marshall, que es va convertir en la seva segona esposa, com a professor de cant i acompanyant de piano. Després de diversos mesos de gira de concerts amb Marshall per Europa occidental, la Unió Soviètica i Austràlia, va deixar el Conservatori Reial el 1960 i va fundar la seva pròpia escola de música, on va ensenyar cant i piano. Entre els seus estudiants vocals hi havia Bob Bossin, Victor Braun, Constance Fisher, Glenn Gardiner, Marie-Lynn Hammond, Ilona Kombrink, Phyllis Mailing, Kathryn McBain Rose, Welford Russell i Ben Steinberg. Com a professor de piano va rebre la influència del mètode d'E. Robert Schmitz, en què havia assistit a classes magistrals als anys quaranta. Els seus estudiants de piano inclosos Norma Beecroft, Howard Cass, Samuel Dolin, John Fenwick, Stuart Hamilton i Godfrey Ridout.
Dels fills de Kilburn, Nicholas es va fer conegut com a fagot, Michael com a violoncel·lista i Paul com a pianista i compositor.

## Enllaços externs

* https://www.thecanadianencyclopedia.ca/en/article/paul-kilburn-emc
* https://web.archive.org/web/20090816184816/http://nettheim.com/kilburn/kilburn-lessons.html//(Memento vom 16. August 2009 im Internet Archive)
* James Neufeld: "Lois Marshall: A Biography", Dundurn Press Ltd., 2010, ISBN 9781554884698, S. 41 ff
# Teatre de Lindos

El Teatre de Lindos és un jaciment arqueològic de l'Illa de Rodes, a Grècia. L'edifici està situat a 59 metres del nivell del mar. Al voltant del teatre es veuen els turons al nord-est i la plana del sud-oest, mentre que al sud-est hi ha el mar El punt més alt proper al teatre està a 321 peus per sobre del nivell del mar i es troba a 1,4 km a l'oest.
A la zona el clima és moderat, la temperatura mitjana és de 21 graus centígrads, el mes més calorós és el juliol i el més fred el febrer; el més plujós el desembre i el més sec l'agost.

## Referències

* 1 2 3 Teatre de Lindos a Geonames
* ↑ «NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)». NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. Arxivat de l'original el 19 d’abril 2019. [Consulta: 30 gener 2016].
# Placidochromis orthognathus

Placidochromis orthognathus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Malawi (Moçambic, Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Eccles, D. H. & E. Trewavas 1989. Malawian cichlid fishes. The classification of some Haplochromine genera. Lake Fish Movies, H. W. Dieckhoff, República Federal d'Alemanya. Malawian cichlid fishes: 1-334.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Hanssens, M. 2004. The deep-water Placidochromis species. Pp. 104-197, a: Snoeks, J. (ed). The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Texas, Estats Units. Species Diversity Lake Malawai: 1-360.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Molloy

Molloy és una novel·la de Samuel Beckett escrita en francès i publicada el 1951. Forma part d'una trilogia temàtica juntament amb Malone Meurt (o Malone mor) i L'innommable (o L'innominable).

## Argument

L'obra està dividida en dues parts, monòlegs de dos personatges diferents: Molloy i Moran. Molloy és un rodamón coix que passeja per la seva comarca natal fins que cau malalt i espera la mort a casa de la seva mare, a qui volia visitar per arreglar definitivament les seves relacions. Moran és un detectiu encarregat de buscar Molloy acompanyat del seu fill però que perd la raó per un assassinat que es veu obligat a cometre.

## Anàlisi

Hi ha una certa ambigüitat sobre si Molloy i Moran són en realitat la mateixa persona, ja que el tema de la identitat és una de les qüestions cabdals de la novel·la. Sembla, per certs indicis, que Moran hauria esdevingut Molloy, perquè tots dos escriuen les seves memòries i actuen seguint el dictat d'una veu interior, tots dos acaben amb crosses, en bicicleta i malalts i la casa esdevé punt de partida i arribada dels seus respectius viatges. La confusió, però, roman sense resoldre, ja que l'estil no és idèntic i hi ha elements de la trama, com el fill, que semblen allunyar les dues històries.
Els protagonistes fan diverses al·lusions a La Divina Comèdia, insinuant que la vida és un infern, percepció compartida per l'autor i motivada per l'horror de la Segona Guerra Mundial. Altres trets deixen palesa la influència d'aquesta guerra, com ara els dubtes sobre allò que és real i allò que no, la poca vàlua atorgada a la vida i la individualitat o el desig de parlar com a únic mitjà per assegurar la pròpia identitat.
El monòleg interior salta deliberadament de tema en tema, seguint el curs del pensament del personatge i fixant-se en detalls superflus, recordant esdeveniments del passat barrejats amb la història que intenta narrar-se, segons la influència de Proust. La mort és vista com a alliberadora però la seva proximitat fa urgent el dictat del relat. Aquest relat sembla estar dirigit a una persona externa, potser la pròpia veu interior, però es narra a contracor. Si s'accepta que la veu interior i la persona que exigeix la història són la mateixa, en realitat tota la novel·la és un diàleg amb el propi inconscient i els dos personatges són dos vessants diferents del jo, un jo oposat al de Descartes

## Referències

* ↑ Frye «The Nightmare Life in Death». The Hudson Review, Vol. 13, No. 3 [Consulta: 20 abril 2014].
* ↑ Mills, Karen. «Scholary Papers». Arxivat de l'original el 8 de març 2005. [Consulta: 20 abril 2014].
* ↑ Moorjani, A. «A cryptanalysis of Beckett's Molloy». The World of Samuel Beckett [Consulta: 20 abril 2014].
* ↑ Mooney «Molloy, part 1: Beckett’s ‘Discourse on method'». Journal of Beckett Studies, 3. Arxivat de l'original el 4 de març 2016 [Consulta: 20 abril 2014].
# Pili, secretaria ideal

Pili, secretaria ideal va ser una sèrie espanyola de televisió, emesa per TVE amb direcció de Enrique Martí Maqueda i guions d'Agustín Isern.

## Argument

La sèrie narra, en to d'humor, els desvetllaments d'una secretària gairebé perfecta, Pili, per atendre les exigències de Don Ramón el seu malhumorat i desastrós cap.

## Repartiment

* Elena María Tejeiro…Pili.
* José María Prada…Don Ramón.
* Venancio Muro…Eulogio
* Emilio Laguna
* Mari Carmen Prendes
* Rafael Taibo
* Josele Román
* Mara Goyanes
* Marcia Bell

## Referències

* ↑ Fátima Gil, Javier Mateos-Pérez Qué cosas vimos con Franco ...: Cine, prensa y televisión de 1939 a 1975, p. 132
* ↑ La Vanguardia, 25 de gener de 1975

## Enllaços externs

* Teleprograma 452 del 2 al 8 diciembre 1974 Portada: Pili, secretaria ideal Arxivat 2019-03-30 a Wayback Machine., a todocoleccion.net
# Simena

Simena (grec antic: Σίμηνα) va ser una ciutat a la costa de l'antiga Lícia, situada a 60 estadis d'Aperlae. El Stadiasmus Maris Magni anomena la ciutat Somena (Σόμηνα).
El seu lloc es troba a prop de Kaleköy, a Turquia. Les inscripcions sepulcrals i les troballes de monedes indiquen que la ciutat existia al segle IV aC. Part de l'antiga ciutat està ara submergida al mar i les restes dels banys termals de Titus es troben a l'aigua. Es pot veure un petit teatre o bouleuteri a l'acròpolis dins del fort posterior i tallat a la roca.

## Referències

* ↑ Stephanus of Byzantium. Ethnica. Vol. s.v.
* ↑ Plini. Naturalis Historia. Vol. 5.27.
* ↑ Stadiasmus Maris Magni §§ 239, 240.
* ↑ Richard Talbert, ed. (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World. Princeton University Press. p. 65, and directory notes accompanying. ISBN 978-0-691-03169-9.
* ↑ Lund University. Digital Atlas of the Roman Empire.
# Telmatobufo bullocki

Telmatobufo bullocki és una espècie de granota que viu a Xile.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Veloso, A., Núñez, H. & Formas, R. 2004. Telmatobufo bullocki. 2006 IUCN Red List of Threatened Specie. Accedit a data 18 de gener de 2008.
# Peter Vermeulen

Peter Vermeulen (Roeselare, 10 d'agost de 1962) és un pedagog flamenc especialitzat en el camp de l'autisme.

## Biografia

Peter Vermeulen va treballar, després d'obtenir un màster en psicologia i ciències de l'educació, per la KU Leuven de Lovaina (1985) com a pedagog de salut mental. Posteriorment, va treballar per a l'Associació Flamenca d'Autisme i obté un doctorat en ciències de l'educació a la Universitat de Leiden (2002) per al diagnòstic de l'autisme. És membre de l'Autism Centraal, una organització de coneixement i suport per a l'autisme.
Vermeulen rep regularment demandes de text sobre la síndrome d'Asperger (SA) a finals de la dècada del 1990, la qual cosa li permet guanyar notorietat en aquell moment, ja que el 1994 la síndrome d'Asperger estava inclosa al DSM-IV. Escriu el primer llibre dedicat a aquesta forma d'autisme, en holandès. El llibre Brein bedriegt, als autisme niet op autisme lijkt (El cervell està enganyant, si l'autisme no sembla l'autisme) es publica el 1999, seguit d'altres llibres. Participa en tallers i conferències internacionals sobre autisme. Sovint és convidat a Bèlgica, als Països Baixos, a Escandinàvia, al Regne Unit i al Canadà.
És reconegut internacionalment com a especialista en trastorn generalitzat del desenvolupament (TGD). També és editor de la revista Autism Centraal, la revista de l'associació del mateix nom

## Publicacions

* Brein bedriegt, als autisme niet op autisme lijkt (1999)
* Een gesloten boek: autisme en emoties (1999)
* Dit is de titel, over autistisch denken (1999)
* ...!?, over autisme en communicatie (2001)
* Ik ben speciaal (2001)
* Voor alle duidelijkheid (2002)
* Beter vroeg dan laat en beter laat dan nooit (2002)
* Dialogica i.s.m. Christoph Fink (2003)
* Ik ben speciaal/2 (2004)
* Mijn kind heeft autisme, gids voor ouders, leerkrachten en hulpverleners i.s.m. Steven Degrieck (2006)
* Helpkids, Syndroom van Asperger i.s.m. Thomas Fondelli (2008)
* Autisme als contextblindheid (2009, 2e druk 2011)
* Relaties [at] autisme.kom (2011)
* Autisme en normale begaafdheid in het onderwijs (2010)
* Brein bedriegt. Autisme en normale tot hoge begaafdheid (2013)
* Autisme is niet blauw smurfen wel (2017)

## Referències

* ↑ Zysk, Veronica. The Best of Autism Asperger's Digest Magazine (en anglès). 1. Future Horizons, 2005, p. 200 (The Best of Autism Digest). ISBN 9781932565232.

## Vegeu també

* Autisme
* Empatia dels autistes
* Síndrome d'Asperger
# Les Valls (Tavertet)

Les Valls és una masia de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de petites dimensions, de planta quadrada coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana situada a llevant. Presenta un petit annex a la façana nord, actualment utilitzat com a porxo. L'edifici té poques obertures però totes tenen els emmarcaments de pedra picada. No hi ha cap data.

## Història

Masia sense documentació.

## Referències

* 1 2 «Les Valls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].