OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llengua gayle

El gayle, o gail, és un argot gai o criptolecte slang basat en l'anglès i l'afrikaans utilitzat principalment per parlants homosexuals de l'anglès i l'afrikaans en diverses comunitats urbanes de Sud-àfrica, similar en alguns aspectes al polari del Regne Unit, del qual n'ha manllevat alguns elements lèxics. L'equivalent utilitzat per altres homosexuals sudafricans parlants del bantu és la llengua isiNgqumo, basada en la llengua nguni.
Originalment, el gayle es va manifestar com el moffietaal (En afrikaans, literalment, "llenguatge homosexual") en la cultura drag de la comunitat de coloureds de la Província del Cap a mitjans de la dècada de 1950. Aquest llenguatge va ser adoptat la dècada següent entre diversos cercles homosexuals blancs, convertint-se en part integrant de la cultura gai dels blancs a través dels koffie-moffies (en afrikaans, literalment, "els homes de cafè gais", nom slang per als assistents de vol masculins) de South African Airways, els anys '70.
A part d'algunes paraules prestades del polari (com ara la paraula varda, que vol dir "veure", i que al seu torn prové de la Lingua franca), la majoria del lèxic gayle són formacions alternatives utilitzant noms femenins, com ara Beulah per "bonic", Priscilla per "policia" o Hilda per "horrible". Els homes, especialment els altres homosexuals, sovint són referits mitjançant pronoms femenins, en alguns cercles, com és costum entre moltes contracultures homosexuals arreu del món.
El gayle va créixer pel mateix motiu que la majoria dels "anti-llenguatges" es desenvolupen en comunitats marginades: tenir una llengua secreta en una societat opressiva. Tot i així, també va satisfer altres funcions, com ara la conversa camp, proveint entreteniment en una subcultura on l'enginy verbal i les rèpliques són molt apreciades.

## Exemple

Varda that Beulah!, traduït com a "mira aquell home guapo!".$^{:23–24}$

## Referències

* ↑ de Bruyn, Pippa; Bain, Keith. Frommer's South Africa. Hoboken: John Wiley & Sons, Inc., 2012, p. 135. ISBN 9781118074787 [Consulta: 24 juny 2014].
* 1 2 3 4 «Gayle – Gay SA Slang». Q Online. Mail & Guardian, 10-08-1999 [Consulta: 18 agost 2000]. Arxivat 18 August 2000$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2000-08-18. [Consulta: 16 novembre 2015].
* 1 2 3 4 Cage, Ken (1999).
* 1 2 3 4 5 Cage, Ken; Evans, Moyra. Gayle: The Language of Kinks and Queens: A History and Dictionary of Gay Language in South Africa. Houghton, South Africa: Jacana Media, 2003. ISBN 9781919931494 [Consulta: 25 juny 2014].
# Gilead

«Gilead» té aquests significats:
* Gilead (anglès) o Galaad (català), districte de Palestina a l'est del Jordà
* Gilead (Illinois), àrea no incorporada al comtat de Calhoun (Illinois, EUA)
* Gilead (Maine), població dels Estats Units a l'estat de Maine
* Gilead Sciences, empresa de biotecnologia estatunidenca que desenvolupa i comercialitza productes terapèutics
* Mount Gilead (Carolina del Nord), població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord
* Mount Gilead (Ohio), població dels Estats Units a l'estat d'Ohio
* Ramoth-Gilead, ciutat de l'antiga Palestina al territori de la tribu Gad
# Mont Babel (Quebec)

El Mont Babel és una muntanya de 952 metres de la regió del Quebec (Canadà). És el punt culminant de l'illa René-Levasseur. Fou anomenat en honor del missioner Louis Babel.

## Referències

* ↑ Boucher, R. «Louis Babel». A: Dictionnaire biographique du Canada en ligne (en francès). Volum XIV 1911-1920. Universitat de Toronto/Universitat Laval, 2000.
# José Antonio Martínez Lapeña

José Antonio Martínez Lapeña (Tarragona, 1941) és un arquitecte català.

## Biografia

Cursà la carrera d'aparellador a Barcelona, on es graduà el 1962 i, a continuació, estudià arquitectura a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona (ETSAB), on va obtenir el títol l'any 1968 i hi va ser professor de Projectes del 1969 al 1971 i del 1978 al 1983; a l'ETSA Vallès del 1983 al 2008 i, des del 1998, a la Universitat Ramon Llull. Els anys 2001 i 2008 va exercir de professor de Màster d'Arquitectura a l'ETSA Pamplona.
Des del 1968, comparteix estudi professional amb Elies Torres Tur, amb qui el 2004 va rebre el premi Dècada i el 2015 el Premi Nacional d'Arquitectura d'Espanya.

## Referències

* 1 2 «José Antonio Martínez Lapeña». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ Herranz, Julio. «Elías Torres y Martínez Lapeña ganan el Premi Dècada de la Fundació Tusquets» (en castellà), 19-06-2004. [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ «Premio Nacional de Arquitectura». Ministerio de Fomento. [Consulta: 3 novembre 2019].
# Lletra d'unitat

La lletra d'unitat és una forma lògica d'anomenar i reconèixer les unitats de disc o particions en els sistemes operatius MS-DOS i Microsoft Windows; aquest ús es troba ara només en els sistemes operatius de Microsoft. Altres sistemes com Unix aconsegueixen que els discs es vegin en un directori que es pot triar.
Normalment, tant MS-DOS com Windows denominen als seus discs o particions de la manera següent:
* A: \ - Unitat de disquet (3,5 polzades és l'estàndard actual).
* B: \ - Reservada tradicionalment per a la segona unitat de disquet.
* C: \ - Partició o disc dur principal. Sol ser on s'instal el SO i els programes.
* D: \ fins a Z: \ - Altres discs durs o particions.
* D: \ fins a Z: \ - Després dels discs durs, van les unitats de CD i DVD, targetes de memòria flaix, càmeres digitals i altres dispositius amb capacitat d'emmagatzematge, sobretot extraïbles.
L'ordre en què s'assigna les unitats a partir de C: són:
* Primer totes les particions primàries. MS-DOS suposa que cada disc només té una primària.
** Primer la primària del primer, després la primària del segon.
* Després d'haver assignat totes les primàries s'assigna les lògiques.
** Primer totes les lògiques del primer en ordre, després totes les del segon, fins a acabar.
* Després els unitats extraïbles (CD-ROM i altres). Si són endollables són assignades per ordre d'aparició. Amb el que una unitat que ara és F: després pot ser una altra lletra.

## Particionat de disc

Si anem a particionar un disc dur per a escollir una partició per al nostre SO i una altra per a dades, és aconsellable formatar les dues particions, ja que si no ho fem i instal·lem el SO, s'assignarà la unitat C: per a la partició del SO, les següents per a unitats de CD, lectors de targeta, etc. i la segona partició del disc, apareixerà, un cop estesa la partició, com a unitat E, F o una altra.

## Referències

* ↑ «Order in Which MS-DOS and Windows Assign Drive Letters» (en anglès). Microsoft. [Consulta: 13 febrer 2010].

## Enllaços externs

* Drive Letters Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine.(anglès)
# Loranskita-(Y)

La loranskita-(Y) és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de l'euxenita. Rep el nom d'A.M. Loranski, inspector de l'Institut de Mines de Sant Petersburg, Rússia.

## Característiques

La loranskita-(Y) és un òxid de fórmula química (Y,Ce,Ca)ZrTaO₆. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5. Actualment és un mineral acceptat per l'Associació Mineralògica Internacional però feblement descrit.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la loranskita-(Y) pertany a «04.DG: Òxids i hidròxids amb proporció Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations grans (+- mida mitjana); cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: euxenita-(Y), fersmita, kobeïta-(Y), policrasa-(Y), tanteuxenita-(Y), uranopolicrasa, itrocrasita-(Y), fergusonita-(Y)-β, fergusonita-(Nd)-β, fergusonita-(Ce)-β, itrotantalita-(Y), foordita, thoreaulita i raspita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Impilakhti, al districte de Pitkyaranta, un indret situat a la regió de Ladoga, dins la República de Carèlia (Rússia). Es tracta de l'únic indret on ha estat descrita aquesta espècie mineral a tot el planeta.

## Referències

* ↑ «Loranskite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 febrer 2018].
# Moenkhausia rara

Moenkhausia rara és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Surinam i Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1903. New genera of South American fresh-water fishes, and new names for old genera. Smithson. Misc. Collect. v. 45: 144-148.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Zarske, A., J. Géry & I. J. H. Isbrücker. 2004. Moenkhausia rara sp. n. -- eine neue, bereits bestands-gefährdete Salmler-Art (Teleostei: Characiformes: Characidae) aus Surinam und Französisch Guayana mit einer ergänzenden Beschreibung von M. simulata (Eigenmann in Pearson, 1924). Zool. Abh., Staat. Mus. Tierk. Dresden v. 54: 19-30.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# París-Tours 2015

La París-Tours 2015 fou la 109a edició de la París-Tours. La cursa es disputà el diumenge 11 d'octubre de 2015 sobre un recorregut de 231 km i s'emmarcava dins el calendari de l'UCI Europa Tour 2015.
El vencedor final fou l'italià Matteo Trentin (Etixx-Quick Step), que s'imposà a Tosh Van Der Sande (Lotto Soudal) i a Greg Van Avermaet (BMC Racing Team), tots components de l'escapada inicial. Trentin, alhora, va establir un nou record de la cursa en recórrer els 231 quilòmetres en 4 hores 39 minuts i 12 segons, a una mitjana de velocitat de 49,641 km/h.

## Equips

23 equips foren els escollits per participar en la cursa: 10 ProTeams, 9 equips continentals professionals i 4 equips continentals:
| Nom de l'equip | País | Codi |
| AG2R La Mondiale | França | ALM |
| BMC Racing Team | Estats Units | BMC |
| Etixx-Quick Step | Bèlgica | EQS |
| FDJ | França | FDJ |
| IAM Cycling | Suïssa | IAM |
| Lotto Soudal | Bèlgica | LTS |
| Team Giant-Alpecin | Països Baixos | TGA |
| Team LottoNL-Jumbo | Països Baixos | TLJ |
| Team Tinkoff-Saxo | Rússia | TCS |
| Trek Factory Racing | Estats Units | TFR |
| Nom de l'equip | País | Codi |
| Bora-Argon 18 | Alemanya | BOA |
| Bretagne-Séché Environnement | França | BSE |
| Cofidis | França | COF |
| Team Europcar | França | EUC |
| MTN-Qhubeka | Sud-àfrica | MTN |
| Roompot Oranje Peloton | Països Baixos | ROP |
| Novo Nordisk | Estats Units | TNN |
| Topsport Vlaanderen-Baloise | Bèlgica | TSV |
| Wanty-Groupe Gobert | Bèlgica | WGG |
| Nom de l'equip | País | Codi |
| Armée de Terre Cyclisme | França | ART |
| Auber 93 | França | AUB |
| Team Marseille 13-KTM | França | M13 |
| Roubaix Lille Métropole | França | RLM |

## Classificació final

| # | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Matteo Trentin (ITA) | Etixx-Quick Step | 4h 39' 12" |
| 2 | Tosh Van Der Sande (BEL) | Lotto Soudal | m. t. |
| 3 | Greg Van Avermaet (BEL) | BMC Racing Team | + 04 |
| 4 | Tiesj Benoot (BEL) | Lotto Soudal | + 20 |
| 5 | Roy Jans (BEL) | Wanty-Groupe Gobert | m. t. |
| 6 | Yves Lampaert (BEL) | Etixx-Quick Step | m. t. |
| 7 | Heinrich Haussler (AUS) | IAM Cycling | m. t. |
| 8 | Edward Theuns (BEL) | Topsport Vlaanderen-Baloise | m. t. |
| 9 | Mike Teunissen (NED) | Team LottoNL-Jumbo | m. t. |
| 10 | Pim Ligthart (NED) | Lotto Soudal | m. t. |

## Referències

* ↑ «Matteo Trentin se impone en la París-Tours». mundodeportivo.com, 11-10-2015 [Consulta: 14 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial
# PGK

PGK té els següents significats:
* Pasukan Gerakan Khas, unitat de forces especials antiterrorista de la policia de Malàisia
* Fosfoglicerat cinasa (del seu nom en anglès Phosphoglycerate Kinase), enzim del tipus transferasa implicat en el procés de la glicòlisi
* PGK també és el codi ISO 4217 de la kina, moneda oficial de Papua Nova Guinea
# Joseph Davidovits

Joseph Davidovits (23 de març de 1935) és un químic francès. En els anys setanta del segle xx va ser director de recerca i estudiós universitari. Va inventar una nova teoria de la química dels minerals, sobre els anomenats «geopolímers».
Va presentar el 1979 dues hipòtesis al segon congrés internacional de Egiptología, organitzat pel Centre Nacional de la Recerca Científica (CNRS) a Grenoble; la primera sobre la fabricació d'objectes de pedra emmotllada (gerres de pedra dura) pels antics egipcis, i la segona sobre la construcció de les piràmides amb pedra emmotllada. Ambdues teories es basen en la tècnica de la pedra emmotllada feta de geopolímers (una espècie de formigó) i no de pedra tallada com manté la història oficial.
Aquestes teories, juntament amb una altra sobre els orígens dels israelians, no són reconegudes per la majoria de científics actuals, ja que diuen que no s'ajusten als principis bàsics del mètode científic.
La teoria de Davidovits va ser presa en compte pel prof. Hobbs del Massachusetts Institute of Technology (MIT) de Boston que fa proves per a reconstruir, amb l'ajuda d'un equip de col·laboradors, una piràmide a escala, d'acord amb les dades subministrades pel químic francès en el seu estudi.

## Escrits

* El formigó dels Faraons, a Món Prohibit citat per la revista Focus.

## Vegeu també

* Reacció putzolànica
* Pudinga
* Pedra de motlle
* Pedra de Coade
* Anatoli Fomenko
* Geopolímer
* Gleb Nosovski

## Referències

* Caijun Shi i A. Fernández-Jiménez, Stabilization/solidification of hazardous and radioactive wastes with alkali-activated cements, ScienceDirect, 11 d'octubre de 2006. Consultat el 3 d'octubre de 2007.
* P. Duxson, A. Fernández-Jiménez, J. L. Provis, G. C. Lukey, A. Colom i J. S. J. van Deventer, Geopolymer technology: the current state of the art, SpringerLink, 19 de desembre de 2006. Consultat el 3 d'octubre de 2007.

## Enllaços externs

* geopolímers
* L'alchimie des pyramides, documentaire sud le récentisme
* Font ANSA
* Quadres d'Anatoli Fomenko
* Lloc web Oficial de Nova Cronologia (en rus)
# Lliga de Futbol de la Guaiana Francesa

La Lliga de Futbol de la Guaiana Francesa, també coneguda per les sigles LFG (Ligue de Football de la Guyane, en francès), és l'òrgan de govern del futbol de la Guaiana Francesa. La LFG va ser fundada l'any 1962 i està subordinada a la Federació Francesa de Futbol per a gestionar, administrar i organitzar el futbol d'aquesta regió d'ultramar de la República Francesa. No està afiliada a la FIFA, però és membre de la Confederació del Nord, Centreamèrica i el Carib de Futbol Associació (CONCACAF) i de la Unió Caribenya de Futbol (CFU).
La Guaiana Francesa està geogràficament en territori sud-americà, però per raons històriques la LFG, juntament amb l'Associació Surinamesa de Futbol i la Federació de Futbol de Guyana, mai ha estat afiliada a la Confederació Sud-americana de Futbol (CONMEBOL).
El 1962 va ser creat el Championnat de Guyane de Football (Division d'Honneur) que és la competició de futbol més important de la Guaiana. La disputen dotze equips i el guanyador té accés al Campionat de clubs de la CFU. Els dos darrers classificats baixen a la Promotion d'Honneur o segona categoria.
El 1959 va ser creada la Coupe de Guyane que és el torneig de copa per eliminació directa que es juga anualment a la Guaiana.
Del 2008 al 2012 es va disputar la Coupe des Guyanes, competició que enfrontava els campions de Guyana, Surinam i la Guaiana Francesa. El jugaven quatre equips, ja que del país organitzador n'hi participaven dos.

## Referències

* ↑ «Ligue de Guyane de Football» (en francès). Fédération Française de Football. [Consulta: 16 juliol 2019].
* ↑ «French Guiana» (en anglès). Concacaf. Arxivat de l'original el 2019-07-16. [Consulta: 16 juliol 2019].
* ↑ «Cfu Statutes» (pdf) (en anglès). Cfu, 22-05-2012. Arxivat de l'original el 25 d’octubre 2017. [Consulta: 16 juliol 2019].
* ↑ «Guyana, Surinam y Guayana Francesa, los 'ignorados' de América» (en castellà). Goal, 02-06-2016. [Consulta: 11 juliol 2019].
* ↑ «Liga Guayana Francesa 2019» (en castellà). Resultados Futbol, 25-05-2019. [Consulta: 16 juliol 2019].
* ↑ Schöggl, Hans. «France - D.O.M. - French Guyana - List of Champions» (en anglès). rsssf, 11-07-2019. [Consulta: 16 juliol 2019].
* ↑ «Taça da Guiana Francesa 2018» (en castellà). ceroacero, 30-05-2018. [Consulta: 16 juliol 2019].
* ↑ Stokkermans, Karel. «Copa Guyana (Coupe des Guyanes) - Overview» (en anglès). rsssf, 08-01-2015. [Consulta: 16 juliol 2019].
# Llista de municipis de San Marino

Aquesta és la llista dels 9 castelli (municipis) de San Marino:
Municipis de San Marino :
| Pos. | Ciutat | Àrea km² | Població | Població | Població |
| Pos. | Ciutat | Àrea km² | 1986 | 1996 | 2006 |
| 1. | Serravalle | 10,53 | 6.995 | 8.085 | 9.847 |
| 2. | Borgo Maggiore | 9,01 | 4.421 | 5.358 | 6.061 |
| 3. | Ciutat de San Marino | 7,09 | 4.179 | 4.350 | 4.409 |
| 4. | Domagnano | 6,62 | 1.885 | 2.207 | 2.899 |
| 5. | Fiorentino | 6,56 | 1.478 | 1.798 | 2.253 |
| 6. | Acquaviva | 4,86 | 1.148 | 1.264 | 1.881 |
| 7. | Faetano | 7,75 | 738 | 870 | 1.139 |
| 8. | Chiesanuova | 5,46 | 724 | 866 | 1.036 |
| 9. | Montegiardino | 3,31 | 557 | 717 | 843 |
| | San Marino | 61,19 | 22.125 | 25.515 | 30.368 |
Tot i que és la població més gran de la República, amb 7000 habitants, Dogana no és un castello sinó que pertany al castello de Serravalle, del qual ha intentat segregar-se recentment sense èxit.
Igual com als comuni italians, cada castello de San Marino inclou una ciutat principal que és la seu del castello, i que hom anomena el capoluogo, i alguns petits assentaments coneguts com a frazioni o curazie.
# Mont Ira

El mont Ira (grec antic: Ἰρά o Εἶρα) fou una muntanya de Grècia d'identificació desconeguda. Estava situada al nord de Messènia, pròxima al riu Neda, i els messenis la van fortificar a la segona guerra messènia i Aristòmenes va defensar durant deu anys contra els espartans. A una pujol a la vora del Neda anomenat Tetrázi, al costat de la vila de Kalkalétri, queden les restes d'una antiga fortalesa que fou probablement la del mont Ira.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Ira». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 febrer 2021].
# París-Tours 2008

La París-Tours 2008 és una cursa ciclista que es disputà el 12 d'octubre de 2008 amb una distància de 252 km. Aquesta fou la 102a edició de la clàssica París-Tours i el vencedor final fou el belga Philippe Gilbert de l'equip FDJ.

## Recorregut

Com cada any, la cursa surt en direcció Saint-Arnoult-en-Yvelines, per enfilar les planes de la Beauce durant la primera part de carrera. La primera dificultat significativa és l'Estrivède, a les portes de La-Ville-aux-Clercs, poc abans de l'avituallament de Vendôme.
Amb l'entrada al departament d'Indre-i-Loira els ciclistes es troben dues noves pujades, a Cangey i Amboise, quan ja sols queden seixanta quilòmetres pel final. Tot seguit arriba la primera de les quatre cotes decisives, la cota de Crochu, al km 225.
Després d'haver travessat Ballan-Miré, les cotes de l'Épan, del Pont Volant, i finalment del Petit Pas de Âne marcaran el final de la cursa, abans d'arribar a la llarga recta d'arribada, de 2,5 km, a Tours.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1. | Philippe Gilbert | FDJ | 5h 47' 43" |
| 2. | Jan Kuyckx | Landbouwkrediet-Tönnisteiner | m. t. |
| 3. | Sébastien Turgot | Bouygues Telecom | m. t. |
| 4. | Nicolas Vogondy | Agritubel | m. t. |
| 5. | Tyler Farrar | Garmin Chipotle | + 4" |
| 6. | Robbie McEwen | Silence-Lotto | m. t. |
| 7. | Erik Zabel | Milram | m. t. |
| 8. | Daniele Bennati | Liquigas | m. t. |
| 9. | Kristof Goddaert | Topsport Vlaanderen | m. t. |
| 10. | Tom Boonen | Quick Step | m. t. |

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa (francès) (anglès)
# Pervomàiskoie (Daguestan)

* Per a altres significats, vegeu «Pervomàiskoie».
Pervomàiskoie (en rus: Первомайское) és un poble de la república del Daguestan, a Rússia. Segons el cens del 2010 tenia 1.228 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ Село Ортатюбе на карте
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24.
* ↑ Село Кандаураул на карте
# Ringkvinna

Ringkvinna (del nòrdic antic: Dona de l'anell), també baugrygr, era l'apel·latiu per a una dona soltera de l'era vikinga i medieval escandinava que heretava la posició de cap del clan familiar, en general del seu pare o germà, i assumia els drets i obligacions associats.
La ringkvinna s'esmenta sobretot en els còdexs medievals de lleis com el Grágás islandés, i el Frostating i Gulating noruecs. Les dones solteres, anomenades maer i mey, tenien els seus drets d'independència: als 20 anys, una dona aconseguia el dret de la majoria legal, podia decidir sobre el seu lloc de residència i disposava de personalitat jurídica en tots els sentits davant la llei. Aquests mateixos drets tenien les vídues.
El dret a heretar s'aplicava tant a la tia paterna, neboda paterna i neta paterna del mort, i així s'anomenaven totes «odalkvinna», però el dret a heretar el lloc de cap de família només el podia heretar la filla o la germana del mort.
La ringkvinna tenia el suport legal per a dur a terme totes les tasques que normalment exercia un cap de la família. Si es casava, però, els drets passaven a l'espòs.
Les excepcions a la seua independència era el dret a triar parella per al matrimoni, el dret a exigir i rebre compensacions per la mort d'un membre del clan, els negocis amb sumes importants de diners, o exercir una acció legal en l'Altingi, afers que realitzava un lögrádandi ('representant legal'), un home vinculat a la família que vetlava per l'honor i els béns de la dona.
Aquests drets es preservaren després de la introducció del cristianisme, fins al segle xiii, quan desapareix la figura jurídica dels texts legals vigents fins aleshores.
Dos exemples de ringkvinna foren Audr djúpúdga Ketilsdóttir en les sagues escandinaves, i Estrid Sigfastsdotter, de la qual se sap molt per les pedres rúniques i jaciments.

## Referències

* ↑ Laurence Marcellus Larson (trad.), The Earliest Norwegian Laws, The Lawbook Exchange, Ltd., 2011, ISBN 158477925X p. 294.
* ↑ María Pilar Fernández Álvarez, Teodoro & Manrique Antón (ed.), Las leyes del Gulathing, Universidad de Salamanca, 2005, ISBN 8478005501 p. 193.
* ↑ Scripta islandica, Vol. 55-58, Isländska sällskapet, Almqvist & Wiksells., 2005, p. 45.
* ↑ María Pilar Fernández Álvarez, Teodoro & Manrique Antón, Antología de la literatura nórdica antigua (edición bilingüe), Universidad de Salamanca, 2002, ISBN 8478007539 p. 364.

## Bibliografia

* Borgström Eva (2002), Makalösa kvinnor: könsöverskridare i myt och verklighet, Alfabeta/Anamma, Stockholm, ISBN 91-501-0191-9.