OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Consuelo Martínez Fernández

Consuelo Martínez Fernández, coneguda com a Chelo Martínez, (Huelva, 14 de gener de 1960) és una jugadora de bàsquet espanyola, ja retirada.
Als catorze anys, va traslladar-se a Mallorca on va practicar bàsquet i atletisme al col·legi Sant Josep Obrer. En atletisme, va guanyar diversos campionats de Balears i va participar en el campionat d'Espanya de cross. En bàsquet, va jugar en la posició d'aler debutant a la primera divisió de la Lliga espanyola al Flavia la temporada 1977-78. Posteriorment, va jugar al Picadero JC, CB CIBES, CB Betània-Patmos, Complutense Alcalá, RC Canoe, amb el qual va aconseguir dues lligues, Tintoretto i El Almendro. Internacional amb la selecció espanyola de bàsquet en dotze ocasions, va participar al Campionat d'Europa de 1983. També va disputar tres partits amb la selecció catalana el 1982.

## Palmarès

* 2 Lligues espanyoles de bàsquet femenina: 1984-85, 1985-86

## Referències

* ↑ «Consuelo Martínez Fernández». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Homenatge a les sis jugadores balears internacionals amb la #SelFEM absoluta». Federació de Bàsquet de les Illes Balears. [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ «La selección catalana se estrena ante Yugoslavia» (en castellà). Mundo Deportivo, 08-06-1982. [Consulta: 24 maig 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Consuelo Martinez Fernandez - Selección Femenina Absoluta
# Comtat de Gjirokastër

El comtat de Gjirokastër (en albanès Qarku i Gjirokastrës) és un dels dotze comtats d'Albània. Està format pels districtes de Gjirokastër, Përmet i Tepelnë. La seva capital és Gjirkastër.
# Convent de l'Esperit Sant

El convent de l'Esperit Sant és un convent al barri del Salvador de Jerez de la Frontera (Andalusia, Espanya). La tradició situa en aquest convent la creació dels dolços "tocinillos de cielo". Actualment es troba tancat, havent estat espoliades les peces artístiques que contenia. Al no ser bé d'interès cultural la congregació pot vendre el seu contingut.

## Història

Després de la dominació cristiana de la ciutat per part d'Alfons el Savi, diverses ordes es van assentar a la ciutat. Les primeres religioses que van arribar a la ciutat s'instal·len en el Convent de l'Esperit Sant, sent per tant el monestir més antic de Jerez i el primer femení que va haver-hi a la ciutat. El convent es va situar en un gran solar en un dels marges del que havia estat la medina musulmana, en una zona abrupta propera al rierol de Curtidors i que mai va ser gaire estimat per la població.
La fundació del cenobi es remunta a l'any 1324, encara que el convent en si no fos aixecat fins al 1430, l'església actual s'acabaria d'edificar el 1577.
Durant l'expansió dels cellers a la comarca, el celler Domecq va annexionar gran part del monestir als seus cellers.

## Art

El convent inclou una església que es va concloure en 1577 segons inscripció que en ella apareix. Aquesta església és obra de Bartolomé Sánchez, un dels tres mestres que va intervenir en la construcció del Cabildo Vell, i considerat una veritable joia de l'arquitectura renaixentista.
* Segle XVI: col·lecció de reliquiaris, taulells de la Sala Capitular.
* Segle XVII: retaule de Santo Domingo de Guzmán, claustre conventual amb arcs de mig punt i columnes de marbre, i llenços d'escola sevillana.
* Segle XVIII: retaules de la Trinitat, de la Verge del Rosari, de Sant Francesc, l'òrgan i diversos quadres.
* Segle XIX: pintures de Rodríguez de Losada.

## Referències

* ↑ «Encuentran en un anticuario de Sevilla piezas de un retablo del jerezano convento del Espíritu Santo Arxivat 2018-06-12 a Wayback Machine.» (en es). , 01-06-2017 [Consulta: 2 juny 2017].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-01-05. [Consulta: 9 juny 2018].
* ↑ Convento del Espíritu Santo
* ↑ Convento en jerezciudad.com

## Enllaços externs

* Ayudas al Convento del Espíritu Santo
* Uno de los pocos conventos que se conservan casi intactos en Jerez
* Calle donde está el convento en JerezSiempre
* Referencia en Jerez de la Frontera (Guía oficial de arte) de Manuel Esteve a Google Books
# Convent de Santiago de Moncalvo

El convent de Santiago de Moncalvo d'Acebo (Càceres) és un antic convent franciscà situat inicialment al Cerro de Moncalvo i posteriorment a l'Horta del Fraile de Acebo.
Originàriament era en un convent de monges en el Cerro de Moncalvo del qual es té la primera constància el 1517. Posteriorment, les monges van abandonar aquest convent i es va fer càrrec d'ell una comunitat de frares de tercers de l'Orde Regular de Sant Francesc. El 1587 els frares terciaris van ser obligats a lliurar el convent als franciscans observants, però llavors l'edifici ja estava en ruïnes. Els franciscans observants van traslladar el convent al lloc de l'antiga ermita de l'Espíritu Santo prop del nucli urbà d'Acebo el 4 de novembre de 1595. Allí es va edificar un nou edifici amb església, refectori, porteria, horta i diversos dormitoris.
El convent va arribar a tenir 18 frares al començament del segle xviii, però a partir d'aquest moment el seu nombre va disminuir progressivament. Al començament del segle xix l'edifici estava molt deteriorat. El convent va ser tancat el 21 de maig de 1821 a causa de la Llei sobre monestirs i convents de 25 d'octubre de 1820, però els frares van tornar a ocupar-ho després del Trienni Liberal (1820-1823). Va ser suprimit definitivament pels decrets de exclaustració de 1835.

## Referències

* ↑ Arroyo, Jesús Carlos Rodríguez «Convento de Santiago Del Azevo (Cáceres).». Cauriensia: revista anual de Ciencias Eclesiásticas, 7, 2012, pàg. 433–449. ISSN: 1886-4945.
* ↑ Digital, Sierra de Gata. «28. El siglo XVI (V): El auge de los conventos» (en anglès). [Consulta: 7 gener 2019].
* 1 2 «Institución - Convento de Santiago de Acebo (Cáceres, España)». [Consulta: 7 gener 2019].
* ↑ «REHABILITACIÓN DEL CONVENTO DE SANTIAGO DE MONCALVO: PRIMEROS RESULTADOS DE LA PRIMERA CAMPAÑA ARQUEOLÓGICA» (en castellà). [Consulta: 5 desembre 2023].
# Eliza Wilbur

Eliza Madelina Wilbur Souvielle (21 d'octubre de 1851 – 31 de març de 1930) va ser una destacada científica, astrònoma, botànica, inventora, autora i editora.
Va estudiar al seminari femení Batavia de Nova York i potser va ser la primera dona a impartir classes de ciències a la Universitat Harvard. Va ser membre de l'Associació americana per l'avanç de la ciència i el seu treball es va publicar a revistes i diaris com Scientific American i el New York Herald. Va publicar Continuity (revista).
Wilbur es va casar amb Thomas Basnett i es va traslladar a Marabanong el 1880. Després de la seva mort, el 1886, es va casar amb el francès Mathieu Souvielle, cirurgià de la gola i dels pulmons.
Va escriure Sequel to the Parliament of Religion sobre religions no occidentals amb el pseudònim d’Eban Malcolm Sutcliffe iThe Ulyssiad (Dacosta Publishing Co. de Jacksonville, 1896), una biografia d'Ulysses Grant en vers. Va estar activa en la campanya de sufragi femení, va ser secretària de la llar per a gent gran a Jacksonville durant set anys i va ser vicepresidenta de la sucursal de Jacksonville de la League of American Pen Women. Les seves patents inclouen tres per a telescopis. També va participar en els esforços per dissenyar un avió.

## Referències

* ↑ «Find A Grave Index». FamilySearch. [Consulta: 24 juliol 2016].
* 1 2 3 amazing alarming or transforming scientists from Jacksonville May 20, 2013 Metro Jacksonville
* 1 2 3 Empire Point mansion has long history of strong Trout women by Leni Bessette and Louise Stanton Warren October 8, 2005 Florida Times-Union
# BDN

BDN té els següents significats:
* Badalona, ciutat i municipi de la comarca del Barcelonès (Catalunya)
* Bund Deutscher Nordschleswiger, associació cultural alemanya
# Cales

* Per a altres significats, vegeu «Cales (desambiguació)».
Cales (en llatí: Cales, en grec antic: Κάλης) va ser una important ciutat de Campània al nord de la província a la via entre Teanum i Casilínum, segons Estrabó, que era una branca de la via Àpia. Era a uns 8 km de Teanum i a uns 12 de Casilínum. El seu territori era considerat molt fèrtil i va produir vi de bona qualitat
Virgili l'esmenta, i diu que era una ciutat associada amb els seus veïns, els sidiquins i els auruncs. La llegenda que recull Sili Itàlic atribueix la seva fundació a Càlais, fill de Bòreas. L'any 332 aC els habitants de la ciutat apareixen en lluita contra Roma, aliats als sidiquins, però van ser derrotats, i els romans van ocupar la ciutat on van establir una guarnició. El 331 aC s'hi va establir una colònia romana de dret llatí amb 2500 colons, de la qual es conserven algunes monedes. El seu territori va ser assolat repetidament pels samnites i després per Hanníbal, però es va mantenir lleial a Roma, i la ciutat mateixa no va ser atacada. Degut als saquejos que va patir el territori l'any 209 aC va ser una de les dotze colònies que no va poder complir amb les contribucions i taxes demanades per Roma i per això va ser castigada durant el període següent amb la imposició de taxes més altes. Tot i així va prosperar i en temps de Ciceró és descrita com una ciutat rica i poblada, i l'orador (per una raó desconeguda) li tenia un especial afecte. L'anomena municipium, categoria que va mantenir durant l'Imperi. Cales era també un centre de la fabricació d'una espècie de vaixells que pel seu origen es van dir Calenae.
Estrabó diu que era una ciutat important i poblada tot i que inferior a Teanum. Després del segle iii quasi desapareix de la història, i en va sortir molt damnada de les successives invasions del segle iv. Va existir fins al segle ix però després de dos segles va ser reconstruïda pels normands i va ser una seu episcopal.
És l'actual Calvi. Conserva restes de la ciutat romana: l'amfiteatre, un teatre, alguns fragments d'edificis, capitells de marbre i fragments d'escultures. El paviment de la via Llatina encara es pot apreciar. Una antiga font termal que Plini el Vell esmenta prop de la ciutat s'ha localitzat a Francolisi a uns 6 km a l'oest
Hi va néixer Marc Vinici, cunyat de Germànic i patró de Vel·lei Patèrcul.
D'aquesta localitat eren originaris o en van ser els conqueridors els romans amb el cognom Calè, un nom de família de la gens Fúfia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Cales». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 8 juny 2023].
Viccionari
# Astidamant

Astidamant és el nom dels següents personatges:
* Astidames el vell, poeta tràgic grec
* Astidames el jove, poeta tràgic grec
# Astiberri Ediciones

Astiberri Ediciones és una editorial basca, ubicada a Bilbao fundada en 2001 per Fernando Tarancón dedicada a la producció de còmics i publica en castellà, català, euskera, gallec i altres llengües europees. Publica la meitat dels seus títols d'autors espanyols, i ha estat nominada nombroses vegades a premis del Saló Internacional del Còmic de Barcelona.

## Referències

* ↑ «La editorial Astiberri cumple 10 años» (en castellà). ETB, 21-03-2011. [Consulta: 13 abril 2015].
* ↑ «Astiberri sale del Salón del Cómic de Barcelona como la gran triunfadora» (en castellà). El Mundo, 18-05-2014. [Consulta: 13 abril 2015].
* ↑ «La editorial Astiberri aspira a cinco de los seis premios del Salón del Cómic» (en castellà). El País, 10-06-2005. [Consulta: 13 abril 2015].
* ↑ «El Salón del Cómic publica los nominados a los premios» (en castellà). El Peródico, 27-02-2015. [Consulta: 13 abril 2015].
# Astracan (desambiguació)

«Astracan» té aquests significats:
* Astracan, ciutat al sud de la Rússia europea capital de la província homònima
* Kanat d'Astracan, estat feudal existent entre els segles xv i xvi a l'àrea adjacent a la ciutat d'Astracan
* Óblast d'Astracan, subjecte federal de Rússia
# Appietto

Appietto (en cors Appietu) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 2006 tenia 1.311 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 316 | 319 | 324 | 623 | 857 | 1149 | 1311 |

## Administració

| Període | Identitat | Partit |
| 2008-2014 | François Faggianelli | |
| 1983-2008 | Octave Colonna de Cinarca | |
| 1956-1983 | Martin Santini | |
| ????-1956 | Charles Caparelli | ??? |
# Ashta (Madhya Pradesh)

Ashta és una vila de Madhya Pradesh, al districte de Sehore, segon el cens de 2001 propera als 40.000 habitants (el 1901 eren 5.534), a la riba oriental del Parbati. Antiga capital del districte occidental de Bhopal (Nizamat-i Maghrib).
Ciutat considerada molt antiga, la realitat és que almenys l'actual és del segle XV i al segle xvi fou capital d'un mahal del sarkar (districte o cercle) de Sarangpur a la suba (província) de Malwa. La ciutat vella està rodejada de muralles amb un fort construït per Dost Muhammad Khan el 1716, tot en mal estat. També hi ha una mesquita construïda el 1602.
El 1745 fou ocupada pels marathes però fou retornada a Bhopal per tractat el 1817. El 1837 el nawab Jahangir Muhammad Khan fou assetjat a Ashta per les forces de Kudsia Begum.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1912 - cros individual masculí

El cros individual masculí va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912. La prova es va disputar el dilluns 15 de juliol de 1912 i hi van prendre part 45 atletes de 9 nacions diferents. Era la primera vegada que es disputava aquesta prova.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Hannes Kolehmainen (FIN) | Hjalmar Andersson (SWE) | John Eke (SWE) |

## Resultats

Els tres primers atletes classificats de cada país en acabar la cursa puntuen per a la classificació per equips.
| Pos. | Atleta | Temps |
| 1 | Hannes Kolehmainen (FIN) | 45:11.6 |
| 2 | Hjalmar Andersson (SWE) | 45:44.8 |
| 3 | John Eke (SWE) | 46:37.6 |
| 4 | Jalmari Eskola (FIN) | 46:54.8 |
| 5 | Josef Ternström (SWE) | 47:07.1 |
| 6 | Albin Stenroos (FIN) | 47:23.4 |
| 7 | Ville Kyrönen (FIN) | 47:32.0 |
| 8 | Len Richardson (RSA) | 47:33.5 |
| 9 | Brynolf Larsson (SWE) | 47:37.4 |
| 10 | Johan Sundkvist (SWE) | 47:40.0 |
| 11 | Viljam Johansson (FIN) | 48:03.0 |
| 12 | Harry Hellawell (USA) | 48:12.0 |
| 13 | Klas Lundström (SWE) | 48:45.4 |
| 14 | Lauritz Christiansen (DEN) | 49:06.4 |
| 15 | Frederick Hibbins (GBR) | 49:18.2 |
| 16 | Ernest Glover (GBR) | 49:53.7 |
| 17 | Bror Fock (SWE) | 50:15.8 |
| 18 | Thomas Humphreys (GBR) | 50:28.0 |
| 19 | Olaf Hovdenak (NOR) | 50:40.8 |
| 20 | Parelius Finnerud (NOR) | 51:16.2 |
| 21 | Gustav Carlén (SWE) | 51:26.8 |
| 22 | Johannes Andersen (NOR) | 51:47.4 |
| 23 | Viggo Petersen (DEN) | 53:00.8 |
| 24 | Louis Scott (USA) | 53:51.4 |
| 25 | Väinö Heikkilä (FIN) | 54:08.0 |
| 26 | Gerhard Topp (DEN) | 54:24.9 |
| 27 | Gregor Vietz (GER) | 54:40.6 |
| 28 | Steen Rasmussen (DEN) | 55:27.0 |
| — | Holger Baden (DEN) | Abandona |
| — | Tell Berna (USA) | Abandona |
| — | George Bonhag (USA) | Abandona |
| — | Jean Bouin (FRA) | Abandona |
| — | Joe Cottrill (GBR) | Abandona |
| — | Nils Dahl (NOR) | Abandona |
| — | Fritz Danild (DEN) | Abandona |
| — | Matti Harju (FIN) | Abandona |
| — | Edvin Hellgren (SWE) | Abandona |
| — | Karl Jensen (DEN) | Abandona |
| — | John Klintberg (SWE) | Abandona |
| — | William Kramer (USA) | Abandona |
| — | Axel Lindahl (SWE) | Abandona |
| — | Aarne Lindholm (FIN) | Abandona |
| — | Henrik Nordström (SWE) | Abandona |
| — | Emmerich Rath (AUT) | Abandona |
| — | William Scott (GBR) | Abandona |

## Referències

* ↑ «Athletics at the 1912 Stockholm Summer Games: Men's Cross-Country, Individual». Sports Reference. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 26 agost 2016].
* ↑ Official Report of the 1912 Olympic Games Arxivat 2008-04-10 a Wayback Machine.. la84foundation.org

## Enllaços externs

* Bergvall, Erik (ed.). Adams-Ray, Edward (trans.).. The Official Report of the Olympic Games of Stockholm 1912. Estocolm: Wahlström & Widstrand, 1913.
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2015. [Consulta: 24 agost 2006].
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1912 - 4x400 metres relleus masculins

Els 4x400 metres relleus masculins van ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912. Fou el debut d'aquesta prova i del relleu curt del 4x100 en uns Jocs, després que el 1908 es disputés una prova de relleus combinats. La prova es va disputar en dos dies i hi van prendre part 28 atletes de 7 nacions diferents. Les semifinals es disputaren el diumenge 14 de juliol, i la final el dilluns 15 de juliol.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Estats Units Edward Lindberg Ted Meredith Charles Reidpath Mel Sheppard | França Pierre Failliot Charles Lelong Charles Poulenard Robert Schurrer | Regne Unit Ernest Henley George Nicol Cyril Seedhouse James Soutter |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1912.
| Rècord del Món | 3' 18.2" | Harry Schaaf Harry Gissing James Rosenberger Mel Sheppard | Nova York (USA) | 4 de setembre de 1911 |
| Rècord Olímpic | – | cap | – | – |
L'equip britànic va córrer en la primera semifinal i va establir el millor temps de tots els participants en les semifinals amb 3' 19.0". Aquest temps va ser millorat per l'equip estatunidenc en la final, gràcies al qual van guanyar la medalla d'or i establiren un nou rècord mundial amb 3' 16.6".

## Resultats
### Semifinals

Totes les semifinals es van disputar el diumenge 14 de juliol de 1912. El vencedor de cadascuna d'elles passava a la final.
Semifinal 1
| Posició | Atleta | Temps | Qual. |
| 1 | George Nicol, Ernest Henley, James Soutter, Cyril Seedhouse (GBR) | 3:19.0 OR | QF |
| 2 | Mel Brock, John Howard, Thomas Gallon, John Tait (CAN) | 3:22.2 | |
Semifinal 2
| Posició | Atleta | Temps | Qual. |
| 1 | Mel Sheppard, Edward Lindberg, Ted Meredith, Charles Reidpath (USA) | 3:23.3 | QF |
| 2 | Hanns Braun, Max Herrmann, Heinrich Burkowitz, Erich Lehmann (GER) | 3:28.5 | |
Semifinal 3
| Posició | Atleta | Temps | Qual. |
| 1 | Charles Lelong, Robert Schurrer, Pierre Failliot, Charles Poulenard (FRA) | 3:22.5 | QF |
| 2 | Paul Zerling, John Dahlin, Eric Lindholm, Knut Stenborg (SWE) | 3:25.0 | |
| 3. | Ervin Szerelemhegyi, Ödön Bodor, István Déván, Frigyes Wiesner (HUN) | 3:29.4 | |

### Final

La final es disputà el dilluns 15 de juliol de 1912.
| Posició | Atleta | Temps |
| 1 | Mel Sheppard, Edward Lindberg, Ted Meredith, Charles Reidpath (USA) | 3:16.6 WR |
| 2 | Charles Lelong, Robert Schurrer, Pierre Failliot, Charles Poulenard (FRA) | 3:20.7 |
| 3 | George Nicol, Ernest Henley, James Soutter, Cyril Seedhouse (GBR) | 3:23.2 |

## Referències

* ↑ «Athletics at the 1912 Stockholm Summer Games: Men's 4 × 400 metres Relay». Sports Reference. Arxivat de l'original el 5 d'abril 2010. [Consulta: 30 juny 2016].

## Enllaços externs

* Bergvall, Erik (ed.). Adams-Ray, Edward (trans.).. The Official Report of the Olympic Games of Stockholm 1912. Estocolm: Wahlström & Widstrand, 1913.
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2015. [Consulta: 24 agost 2006].
# Atletisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 - llançament de disc masculí

Atletisme at the Jocs Olímpics d'estiu de 1900 :
| Proves de pista |||
| 60 m | homes |
| 100 m | homes |
| 200 m | homes |
| 400 m | homes |
| 800 m | homes |
| 1.500 m | homes |
| 110 m tanques | homes |
| 200 m tanques | homes |
| 400 m tanques | homes |
| 2.500 m obstacles | homes |
| 4.000 m obstacles | homes |
| 5.000 m per equips | homes |
| Marató | homes |
| Salt de llargada | homes |
| Triple salt | homes |
| Salt d'alçada | homes |
| Salt de perxa | homes |
| Salt de llargada aturat | homes |
| Triple salt aturat | homes |
| Salt d'alçada aturat | homes |
| Llançament de pes | homes |
| Llançament de disc | homes |
| Llançament de martell | homes |
El llançament de disc masculí va ser una de les proves d'atletisme que es va dur a terme als Jocs Olímpics de París de 1900. Es va disputar el 14 i 15 de juliol de 1900 i hi prengueren part setze llançadors representants de vuit nacions.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Rudolf Bauer | František Janda-Suk | Richard Sheldon |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1900.
| Rècord del Món | 38,70(*) | Gustaf Söderström | Estocolm (SWE) | 18 de setembre de 1897 |
| Rècord Olímpic | 29,15 | Robert Garrett | Atenes (GRE) | 6 d'abril de 1896 (CG) |
(*) No oficial
A la qualificació Rudolf Bauer va establir un nou Rècord Olímpic amb 36,04 metres.

## Resultats
### Qualificació

Els setze llançadors van prendre part a la qualificació, passant a la final els cinc primers classificats. El vigent campió, Garrett, no va aconseguir cap llançament vàlid, quedant d'aquesta manera eliminat.
| Posició | Atleta | Distància |
| 1 | Rudolf Bauer | 36,04 m |
| 2 | František Janda-Suk | 35,04 m |
| 3 | Richard Sheldon | 34,10 m |
| 4 | Panagiotis Paraskevópulos | 34,04 m |
| 5 | Rezső Crettier | 33,65 m |
| 6 | Gustaf Söderström | 33,07 m |
| 7 | John Flanagan | 33,00 m |
| 8 | Erik Lemming | 32,50 m |
| 8 | Charles Winckler | 32,50 m |
| 10 | Josiah McCracken | 32,00 m |
| 11 | Artúr Coray | 31,00 m |
| 11 | Launceston Elliot | 31,00 m |
| 13 | Émile Gontier | 30,00 m |
| 14 | Gyula Strausz | 29,80 m |
| — | Robert Garrett | SM |
| — | Truxtun Hare | SM |
SM: sense marca

### Final

Cap posició canvia durant la disputa de la final i fins i tot el líder és incapaç de superar la seva marca de la qualificació.
| Posició | Atleta | Distància | Qualificació |
| | Rudolf Bauer | desconeguda | 36,04 m |
| | František Janda-Suk | 35,14 m | 35,04 m |
| | Richard Sheldon | 34,60 m | 34,10 m |
| 4 | Panagiotis Paraskevópulos | 34,50 m | 34,04 m |
| 5 | Rezső Crettier | desconeguda | 33,65 m |

## Referències

* Comitè Olímpic Internacional.
* De Wael, Herman. Herman's Full Olympians: "Athletics 1900". Accés 18 de març de 2006. Consultable a Herman's Full Olympians: "Athletics 1900" Arxivat 2006-02-11 a Wayback Machine..
* Mallon, Bill. The 1900 Olympic Games, Results for All Competitors in All Events, with Commentary. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers, 1998. ISBN 0-7864-0378-0.
# Luci Agripa

Luci Agripa (en llatí Lucius Agripa) era fill de Marc Vipsani Agripa i de Júlia la filla d'August.
Va néixer l'any 17 aC i el mateix any va ser adoptat per August com a fill, junt amb el seu germà Gai Agripa, i va prendre el nom de Luci Cèsar pel qual és conegut. Aviat Gai i Luci van mostrar signes d'arrogància i van importunar al pare adoptiu i avi amb peticions d'honors. Van ser nomenats cònsols designats i prínceps de la joventut.
L'any 2 aC va portar la toga viril. Luci va morir el mateix any 2 a Marsella mentre feia viatge a Hispània. El seu cos va ser dut a Roma. Alguns historiadors sospiten que va ser enverinat per Lívia Drusil·la, la dona d'August, que volia aplanar el camí al tron del seu fill Tiberi.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/570?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=CaesarSmith,+William+(editor).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+biography+and+mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 555-556. ]