OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ratpenat frugívor de cap negre

El ratpenat frugívor de cap negre (Chironax melanocephalus) és una espècie de ratpenat que es troba a Tailàndia, Malàisia, Sumatra, Java i Sulawesi.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Chironax melanocephalus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 11 desembre 2007 (en anglès).
Espècies vivents de megaquiròpters :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Subfamília Nyctimeninae :
Subfamília Cynopterinae :
Subfamília Harpyionycterinae :
Subfamília Macroglossusinae :
Subfamília Pteropodinae :
Subfamília Rousettinae :
Subfamília Epomophorinae :
# Referèndum belarús de 1996

El 24 de novembre de 1996 es va celebrar a Belarús un referèndum de set preguntes. El president Aleksandr Lukaixenko va presentar quatre preguntes sobre el canvi de la data del dia de la independència del país, la modificació de la constitució, la modificació de les lleis sobre la venda de terres i l'abolició de la pena de mort. El Consell Suprem va presentar tres preguntes sobre les esmenes constitucionals de les faccions comunista i agrària, les eleccions locals i les finances nacionals.
Totes les propostes de Lukaixenko van ser aprovades, concretament, el canvi de la festa nacional de Belarús, la modificació de la Constitució i el manteniment de la pena de mort i la prohibició de la venda de terres. La participació en el referèndum va ser del 84,1%. No obstant això, el referèndum, igual que el seu predecessor de 1995, va ser condemnat per les organitzacions internacionals, inclosa l'Assemblea Parlamentària de l'OSCE, per estar molt lluny de les normes democràtiques, mentre que uns altres el van descriure com una nova consolidació de la dictadura de Lukaixenko.

## Referències

* ↑ Dieter Nohlen & Philip Stöver (2010) Elections in Europe: A data handbook, p252 ISBN 978-3-8329-5609-7
* ↑ Nohlen & Stöver, pp256–257
* ↑ Nohlen & Stöver, pp256–257
* ↑ Why Does The “Last Dictatorship In Europe” Hold Elections? Arxivat 2016-10-25 a Wayback Machine. Belarus Digest, 26 March 2012
* ↑ Profile: Europe's last dictator? BBC News, 10 September 2001
# Referència de bandgap de Brokaw

La referència de bandgap de Brokaw és un circuit de referència de tensió molt utilitzat en circuits integrats, amb una tensió de sortida al voltant d'1,25 V amb dependència de baixa temperatura. Aquest circuit en particular és un tipus de referència de tensió de banda intercalada, que porta el nom de Paul Brokaw, l'autor de la seva primera publicació.
Com totes les referències de banda intercalada independents de la temperatura, el circuit manté una font de tensió interna que té un coeficient de temperatura positiu i una altra font de tensió interna que té un coeficient de temperatura negatiu. Sumant els dos, es pot cancel·lar la dependència de la temperatura. A més, qualsevol de les dues fonts internes es pot utilitzar com a sensor de temperatura. A la referència del bandgap de Brokaw, el circuit utilitza retroalimentació negativa (mitjançant un amplificador operacional) per forçar un corrent constant a través de dos transistors bipolars amb diferents àrees d'emissor. Segons el model d'Ebers-Moll d'un transistor,
* El transistor amb l'àrea d'emissor més gran requereix una tensió base-emissor més petita per al mateix corrent.
* La diferència entre les dues tensions base-emissor té un coeficient de temperatura positiu (és a dir, augmenta amb la temperatura).
* La tensió base-emissor de cada transistor té un coeficient de temperatura negatiu (és a dir, disminueix amb la temperatura).

## Referències

* ↑ Brokaw, P., "A simple three-terminal IC bandgap reference", IEEE Journal of Solid-State Circuits, vol. 9, pp. 388–393, December 1974.
* ↑ «The Bandgap Reference» (en anglès). http://www.seas.ucla.edu.+[Consulta: 27 octubre 2022].
* ↑ «Brokaw Bandgap Reference» (en anglès). https://www.liquisearch.com.+[Consulta: 27 octubre 2022].
* ↑ «Engineering:Brokaw bandgap reference - HandWiki» (en anglès). [Consulta: 27 octubre 2022].
# Rectoria de Castelló d'Empúries

La Rectoria de Castelló d'Empúries és una casa de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada a l'antic nucli emmurallat de la població, al barri del puig Salner, a la mateixa plaça que la basílica de Santa Maria.
Casa entre mitgeres amb jardí posterior, de planta rectangular i formada per tres crugies paral·leles a la façana principal, amb la teulada de teula àrab i doble ràfec de dents de serra. Consta de planta baixa, planta pis i altell. La façana es troba arrebossada i pintada, amb diverses tipologies d'obertures. A la planta baixa hi ha la porta d'accés d'arc de mig punt, amb emmarcament de pedra i la dovella clau destacada. Als costats hi ha tres finestres d'obertura rectangular amb els angles arrodonits i ampit de maons a sardinell units entre ells. A la primera planta hi ha quatre finestrals rectangulars amb permòdols. Els dos centrals tenen sortida a un balcó corregut amb barana de ferro decorada. A l'altell, separat de la primera planta per una cornissa de plaques ceràmiques decorades amb motius vegetals, les obertures són d'arc de mig punt amb l'ampit decorat amb rajoles ceràmiques.

## Referències

* 1 2 «Rectoria de Castelló d'Empúries». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Rectoria de Gallifa

La Rectoria de Gallifa és una obra del municipi de Gallifa (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La rectoria de Gallifa es troba separada de l'església parroquial uns centenars de metres. El seu aspecte és el d'una masia, amb les característiques específiques d'aquestes: les golfes, coberts, corts per a bestiar, etc. Posseeix també terres de cultiu que progressivament s'han anat abandonant. L'edifici principal presenta una distribució simètrica al frontis, l'eix el marca la porta d'entrada, amb un arc de mig punt amb dovelles de pedra. El carener de la teulada és perpendicular al frontis i el ràfec mostra una senzilla decoració feta amb teula. Encara es conserva l'era, mantenint la seva forma peculiar. En la cara meridional s'aixequen unes voltes de pedra tosca que salven el desnivell del terreny i a la vegada fan de suport a una eixida. A l'esquena nord de la teulada, i sobre una de les parets mare de la rectoria, s'aixecà un campanar al voltant del 1920.

## Història

La data de construcció de l'edifici actual de la rectoria és desconeguda. Se suposa que existí una primera rectoria al mateix lloc o en un altre indret, edificada al mateix temps que l'església parroquial, o bé després de la seva restauració el segle xii.
Des del segle xiv, la rectoria de Sant Pere i Sant Feliu, i de l'Església del Castell van estar situades a la vall. L'edifici actual ha patit al llarg dels segles diverses remodelacions. Al costat de la rectoria, l'any 1761, es beneí la capella, que substituïa l'església parroquial, donat el deficient estat en què es trobava. Rebé el nom de Santíssim Nom de Jesucrist i el 1781 es limitaren les seves funcions quedant com a capella domèstica. L'any 1940 desaparegué convertint-se en escola, l'únic que en queda són dues finestres de rajola.

## Referències

* 1 2 3 «Rectoria de Gallifa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Resolució 409 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 409 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides aprovada el 27 de maig de 1977, va reafirmar les resolucions anteriors del Consell i va afirmar que les polítiques creades per ells continuarien vigents. El Consell, de conformitat amb el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, va decidir també que tots els estats membres prohibirien l'ús de fons en el seu territori per l'ús de la república de Rhodèsia i/o els ciutadans de Rhodèsia, excepte per pensions. La Resolució també va decidir que el Comitè establert a la Resolució 253 (1968) examini possibles usos de l'article 41 de la Carta de les Nacions Unides.
La resolució va ser aprovada per unanimitat sense votació.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 401 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 401 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 14 de desembre de 1976, va assenyalar un informe del Secretari General de les Nacions Unides que, a causa de les circumstàncies actuals, la presència de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre continuaria sent essencial per a un acord pacífic. El Consell va expressar la seva preocupació pel que fa a les accions que podrien augmentar les tensions i va demanar al Secretari General que tornés a informar abans del 30 d'abril de 1977 per seguir l'aplicació de la resolució.
El Consell va reafirmar les seves resolucions anteriors, inclosa la resolució 365 (1974), va expressar la seva preocupació per la situació, va instar les parts implicades a treballar junts per la pau i una vegada més va estendre l'estacionament de la Força a Xipre, establert a la Resolució 186 (1964) fins al 15 de juny de 1977.
La Resolució 401 va ser aprovada per 13 vots contra cap; Benín i la República Popular de la Xina no van participar en la votació.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)
* Línia Verda (Xipre)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 403 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 403 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 14 de gener de 1977 després d'escoltar les representacions del ministre d'Afers exteriors de Botswana, va condemnar els atacs del règim minoritari il·legal de la República de Rhodèsia. La resolució recorda les resolucions anteriors sobre el tema, inclòs el dret a l'autodeterminació del poble de República de Rhodèsia.
El Consell va reafirmar la responsabilitat legal del Govern del Regne Unit sobre República de Rhodèsia i va exigir que cessés tots els actes hostils. La resolució, observant les dificultats econòmiques provocades pels atemptats, va demanar a tots els organismes pertinents de les Nacions Unides i altres estats membres que ajudessin en diversos projectes a Botswana.
La resolució es va aprovar amb 13 vots; el Regne Unit i els Estats Units es van abstenir de votar.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 405 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 405 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou aprovada el 15 d'abril de 1977, després de considerar l'informe lliurat per la missió especial per la República Popular de Benín establerta per la resolució 404, el Consell va rebutjar els atacs pels mercenaris al país el 16 de gener de 1977. Va prendre en compte la resolució 239 (1965), rebutjant que qualsevol estat contractés mercenaris per atacar uns altres, interferint amb els seus assumptes interns. El Consell també va advertir en contra de qualsevol intent d'un Estat de desestabilitzar a un altre.
La resolució va continuar agraint a la Missió Especial pel seu treball i va sol·licitar assistència material d'Estats Membres per a Benín per ajudar a reparar els danys materials soferts durant l'atac.
No es va donar cap detall de la votació, només que va ser adoptada "per consens".

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 407 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 407 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou aprovada el 25 de maig de 1977. Després de recordar la Resolució 402 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides (1976), el Consell va observar amb preocupació el continuat assetjament dels nacionals de Lesotho a Sud-àfrica en violació de la resolució. També va reconèixer la càrrega imposada a Lesotho pel que fa a la seva decisió de no reconèixer el bantustan "independent" de Transkei.
El Consell va encomiar al Govern de Lesotho per la seva decisió de no reconèixer Transkei i va recolzar l'informe de la Missió a Lesotho i la crida del secretari general de les Nacions Unides Kurt Waldheim per assistència internacional a Lesotho. La Resolució també va demanar al Secretari General que seguís vigilant la situació i informés de qualsevol evolució.
La resolució es va adoptar sense votació.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Regió de Tombali

La Regió de Tombali és una regió al sud de Guinea Bissau. La capital és la ciutat de Catió. Limita al nord amb les regions de Quinara, Bafatá i Gabú, a l'est amb l'oceà Atlàntic, i al sud i a l'est amb la República de Guinea.
L'extensió de territori d'aquesta regió abasta una superfície de 3.736 quilòmetres quadrats, mentre que té una població d'uns 94.939 residents (xifres del cens de l'any 2009). La densitat poblacional és de 25,41 habitants per quilòmetre quadrat.

## Sectors

La regió de Tombali es dividida en cinc sectors:
* Bedanda
* Cacine
* Catió
* Quebo
* Komo

## Referències

* ↑ Repartition geographique des communautés
* ↑ (portuguès) «Dades de l'Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2009-11-13. [Consulta: 16 juliol 2016].
# Regió de Tambacounda

Tambacounda és una regió del Senegal i el de la seua capital.
Es troba en un encreuament important de camins de l'Àfrica Occidental i té una de les més importants estacions ferroviàries entre Dakar (Senegal) i Bamako (Mali). A més, Tambacounda és coneguda per la seva herència cultural, ja que la dansa i l'ús de l'instrument de percussió anomenat djembe (una mena de tambor africà) hi són prou habituals.
# Ferdows

Ferdows (persa: فردوس), també Ferdos, Ferdous o Firdaus; fins al 1929 Tun (Tūn), és una ciutat de 'Iran, capital del comtat de Ferdows, al nord-oest de la província del Khorasan del Sud a uns 345 kilèmetres al sud de Mashad. Al cens del 2011 consta amb 25.968 habitants. Quan el Khorasan es va dividir en tres províncies va quedar dins el Razavi Khorasan, però fou agregada al Khorasan del Sud el març del 2007.
Es diu que fou fundada pels medes, però la seva història abans de l'islam és desconeguda; una teoria diu que es deia "Taban" (o "Brillant"; تابان en persa) que hauria estat deformat a Tun sota l'islam. Era una ciutat floreixen al segle X quan és descrita per diversos geògrafs que esmenten la seva poderosa fortalesa. Nasir-i Khusraw que la va visitar el 1052 ja la descriu en part en ruïnes però encara quedaven 400 tallers de tapissos. Al final del segle va caure en mans dels ismaïlites, que obeïen al dai o imam d'Alamut; l'ismaïlisme va arrelar a la zona i encara persisteix. Marco Polo l'esmenta com a Tunocain (per Tun i Qain, la ciutat principal més propera). Hulegu la va atacar per primer cop el 1253, i després hi va enviar als seus oficials que la van assetjar una setmana, la van saquejar i van desmantellar la fortalesa; tot i que els ismaïlites foren eliminats com a poder, la ciutat va subsistir i tornava a ser pròspera a la meitat del segle xiv i Mustawfi diu que la ciutadella havia estat reconstruïda. Va tenir poc paer en els successius esdeveniments històrics.
Fou elevada a municipalitat el 1925. El 1968 fou severament damnada per un terratrèmol.

## Referències

* The lands of the eastern caliphate: Mesopotamia, Persia, and Central Asia, from the Moslem conquest to the time of Timur, per Le Strange
* ↑ «نتایج سرشماری سال ۱۳۹۰» (en persian). [Consulta: 19 agost 2013].
# Hadim Hasan Paixà

Hadim Hasan Paixà o Hadım Hasan Paixà Sokolli (mort el 1598) fou un gran visir otomà.
Va exercir diversos càrrecs al palau i el juny de 1580 fou nomenat governador d'Egipte al lloc de Mesih Paixà, però a causa de diverses queixes fou revocat el maig de 1583 i empresonat a Yedikule; després de fer determinats regals a Narbana Sultan, mare de Murat III, fou perdonat i nomenat governador d'Anadolu (vers 1584) fins que el juny de 1585 es va unir a l'exèrcit otomà a Sivas que anava a combatre íPèrsia sota la direcció d'Özdemir-oghlu Paixà; va participar en la batalla d'Alivar i després de la conquesta de Tabriz el setembre de 1585 va romandre en campanya contra els perses.
L'octubre de 1586 Ferhad Paixà el va nomenar altre cop governador d'Anadolu i l'octubre de 1588 va substituir el difunt Djafar Paixà com a governador de Xirvan. Mehmet III el va cridar a palau el juliol de 1595 i el va nomenar quart visir i mentre el sultà estava en campanya a Eghri va exercir interinament com a gran visir i va impedir l'entrada a la capital d'Esad Efendi, fill de Khodja Sad al-Din, de la qual havia estat nomenat cadi, i va mantenir Akhi-zade And al-Halim Efendi en el càrrec. El desembre de 1596, com a caimacan i tercer visir, va organitzar la rebuda de Mehmet III al retorn de la campanya. El 3 de novembre de 1597, passant pel damunt del segon visir Djerrah Mehmed Paixà, fou nomenat pel sultà com a gran visir en comptes del bosnià Damat Ibrahim Paixà.
El seu gran visirat fou curt. A la mort del Shaykh al-Islam Bostanzade Mehmed Efendi, es va negar a nomenar el candidat seleccionat pel sultà, que era Khodja Sad al-Din, i es va nomenar el poeta Baki Efendi i Kara Çelebi-zade Husam al-Din Efendi. Això va unir els seus adversaris, encapçalats pel mateix Khodja Sad al-Din, el cap militar Ghazanfer Agha, i el cap dels geníssers Tirnadji Hasan Agha (del qual havia demanat l'execució al sultà). Units els tres van obtenir la seva destitució per corrupció. Fou arrestat el 8 d'abril de 1598 i empresonat a Yedikule. Va ser executat sis dies després; els seus béns foren confiscats.
Va tenir un fill de nom Sokolli Mehmed Paixà que va participar en la campanya d'Eghri de 1596 i fou beglerbegi de Rumèlia.

## Bibliografia

* Orhan Köprülü, Turk Ansiklopedisi, article Hasan Paşa
Gran visir otomà :
# Gàlag elegant

Els gàlags elegants (Euoticus) són un gènere de primats de la família dels gàlags, format per només dues espècies.
El tret distintiu dels membres d'aquest gènere, és la presència d'ungles amb forma de quilla, amb crestes centrals prominents que acaben en puntes amb forma d'agulla. Aquestes ungles característiques es troben en tots els dits, excepte en el polze, i els dits gros i segon del peu, que presenten urpes en lloc d'ungles.

## Classificació

* Gènere Euoticus
** Gàlag elegant meridional (Euoticus elegantulus)
** Gàlag elegant septentrional (Euoticus pallidus)
*** Euoticus pallidus pallidus
*** Euoticus pallidus talboti

## Referències

* ↑ Ankel-Simons, Friderun. «Hands and Feet». A: Primate anatomy: an introduction. Academic Press, 2000, p. 308. ISBN 0120586703. (anglès)

## Enllaços externs

* Primate Info Net Euoticus Factsheets (anglès)
# Guillaume Hoarau

Guillaume Hoarau (Saint-Louis, Illa de Reunió, 5 de març de 1984), és un jugador de futbol francès. Actualment juga al Paris Saint-Germain de la Ligue 1 com a davanter amb el dorsal 9.

## Enllaços externs

* Perfil de Guillaume Hoarau a PSG.fr Arxivat 2011-07-17 a Wayback Machine. (francès)
# Wen-Do

El Wen-Do és una forma d'autodefensa desenvolupada per Ned i Ann Paige, un matrimoni de Toronto, Canadà. El dr. Paige, un optometrista, es dedicà a crear un programa per a ensenyar a les dones a protegir-se, després de conèixer l'assassinat de Kitty Genovese, a Nova York, el 13 de març de 1964.
Ned i Anne eren practicants de jujutsu, karate i judo. Tot i així, amb els anys, a mesura que més i més dones aprengueren Wen-do, compartiren i afegiren noves tècniques al sistema.
El nom combina la contracció de la paraula women (dones en anglès) amb la paraula japonesa Dō (que significa via o camí). Tot i que la base i el concepte del Wen-Do ve de les arts marcials, aquesta no és considerada com a tal.
Les classes de Wen-Do se centren en escenaris als que sovint s'enfronten les dones, com són les agressions sexuals i la violència domèstica. El contacte físic no s'incorpora a les sessions llevat que l'estudiant estigui preparada i disposada. El sistema també engloba discussions enfocades a l'empoderament feminista, l'abordatge de situacions que afronten les dones i la violència a la societat contemporània.

## Vegeu també

Model Mugging: Forma d'autodefensa que cerca aprofitar la pujada d'adrenalina per afavorir la resposta d'una agressió. Treballa amb tècniques de defensa física, mètodes per evitar o defugir assalts potencials, defenses verbals i estratègies de presa de decisions sota pressió.

## Referències

* ↑ «Optometrist Dr. Ned Paige began Wen-Do». Toronto Star, 31-03-1994 [Consulta: 10-12*2017]. Arxivat 2017-12-11 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-12-11. [Consulta: 10 desembre 2017].
* ↑ Crudelli,, Chris. The Way of the Warrior: Martial Arts and Fighting Styles from Around the World. Londres: Dorling Kindersley, 2008, p. 314. ISBN ISBN 978-0-7566-5185-5.
* ↑ Wadley, Cama «Wen-Do: self-defense for women». The Deseret News, 25-05-1976.
* ↑ «Wen-do teaches defense». Ottawa Citizen, 13-03-1984.

## Enllaços externs

* Wen-Do - Lloc web oficial
Feminisme :
Dones
Noies
Feminitat
Sororitat :
Història :
Moviments :
Teoria feminista :