OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ibex (banda)

Ibex va ser una banda de música rock de directes curts de Liverpool el 1969. És principalment coneguda per haver dins de la formació Freddie Mercury (aleshores conegut com a Freddie Bulsara), més tard membre del famós grup Queen. Els altres membres de la banda eren Mike Bersin a la guitarra, Mick Smith a les bateries i John 'Tupp' Taylor (més tard mànager de Jim Capaldi) als baix. A l'octubre de 1969, la banda va canviar el seu nom per Wreckage però va dissoldre's al novembre d'aquell mateix any.
El 9 de setembre de 1969, la banda va actuar a The Sink Liverpool, el qual va incloure un bis amb membres dels futurs companys de Queen Brian Mayy i Roger Taylor. Aquesta va ser la seva primera actuació amb directe junts.
Després d'Ibex, Mercury va actuar a Sour Milk Sea, abans d'unir-se a Smile juntament amb Taylor i May després que el baixista i cantant Tim Staffell abandonés la banda.
A Wreckage una demo anomenada "Verd" i la versió de Ibex en directe de la cançó "Rain" de The Beatles apareixerien més tard a la caixa pòstuma de Mercury el 2000. Existeixen enregistraments en directe de "Crossroads", "Comunication Breakdown", "Jailhouse Rock", i "We're Going Wrong", però mai han estat oficialment publicades.
La banda es va reformar l'any 2005 per tocar per la convenció del Club de Fans Oficial de Queen amb un tribut a Harry Hamilton de "Flash Harry" que va agafar el lloc de Freddie com a cantant. Van repetir la formació al concert al Royal Albert Hall el 2004.

## Referències

* ↑ Jackson, Laura. Freddie Mercury (en anglès). Piatkus Books, 2011. ISBN 9780749956080.
* 1 2 Peter Freestone. «"O que eu sei sobre a infância", pg 22». A: Freddie Mercury: Uma Memória Íntima do Homem que Melhor o Conhecia (en anglès). Omnibus Press, 2001. 0-7119-8674-6.
* ↑ Hodkinson, Mark (2009). "Queen: The Early Years". p.118
* ↑ «Queen Tragic Rhapsody». Rolling Stone, 04-01-2015. [Consulta: 5 setembre 2014].
# Laietans de Gramenet

Els Laietans de Gramenet són una colla castellera de Santa Coloma de Gramenet (Barcelonès) fundada el 2013. Vesteixen amb camisa de color verd gram i els seus millors castells són el 5 de 6, 4 de 6 amb l'agulla, el 3 de 6 amb l'agulla, el 3 de 6 i el 4 de 6. El nom de «Laietans» és en referència als primers pobladors dels quals hi ha referència al municipi, el poble iber que habitava al Puig Castellar.

## Referències

* 1 2 Membrives, Marta. «Color verd gram per decisió del poble». El Punt Avui, 14-06-2014. [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ https://laietansdegramenet.cat/gloria-a-les-nostres-mans-colla-de-ple-dret/
* ↑ «Santa Coloma comptarà amb una nova colla castellera». La Vanguardia, 26-09-2013.
* ↑ «La difícil dualitat castellera local», 06-09-2016.
* ↑ «Laietans de Gramenet, nova colla castellera». Butlletí de l'Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet, 04-10-2013.

## Vegeu també

* Castellers de Santa Coloma
* Laietans

## Enllaços externs

* Laietans de Gramenet - Lloc web oficial
# Dornogovi

Dornogovi (en mongol Дорноговь аймаг, Dornogovi aimag) és una de les 21 províncies (aimags) de Mongòlia. És situada al sud del país. Té una superfície de 109.500 quilòmetres quadrats i una població total de 50.575 habitants (dades del 2000). La capital és Sainxand.

## Enllaços externs

* «Dornogovi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Casimiro de Abreu

Casimiro José Marqués de Abreu (Barra de São João, estat de Rio de Janeiro, 4 de gener de 1839 - Nova Friburgo, 18 d'octubre de 1860, fou un escriptor brasiler. És un dels més coneguts i més importants poetes de Brasil. La ciutat on va néixer, Barra de São João, ara es coneix com a Casimiro de Abreu en el seu honor.

## Biografia

Casimiro de Abreu era fill de José Joaquim Marqués de Abreu, un home de negocis portuguès, i de Joaquina Luiza das Neves, la vídua d'un granger. Només va assistir a l'escola primària en Nova Friburgo, abans de traslladar-se a Rio de Janeiro als 13 anys per treballar amb el seu pare.
En 1853, Casimiro va viatjar a Portugal, on va entrar en contacte amb els intel·lectuals de l'època i va escriure la majoria de les seves obres. A Lisboa, la seva obra Camõés eo Jaú, es va portar al Teatre Don Fernando el 1856 i es va publicar poc després. En 1857 va tornar a Brasil per treballar en el magatzem del seu pare, però va seguir participant en la vida bohèmia. Va escriure per a diversos diaris i es va convertir en amic de Machado de Assis. Va ser triat per formar part de la llavors recentment fundada Academia Brasileira de Letras.
Malalt de tuberculosi, es va retirar a la finca de la família en Indaiaçu, on va tractar de recuperar la seva salut. Havia publicat la seva poesia el 1859, recollida sota el títol Como Primaveras. Va morir el 16 d'octubre de 1860 en una granja prop de la seva ciutat natal.

## La seva obra

Casimiro de Abreu va ser un dels poetes més populars de la seva època i segueix sent un dels més volguts de tots els temps. Gran part de la seva obra va ser escrita mentre va viure a Portugal, on va estar separat de la seva família i amics durant quatre anys. Aquesta experiència va generar en ell un genuí sentiment de nostàlgia de les vivències de la seva joventut i el va portar a expressar l'amor que sentia per la seva mare i la seva terra.
* Camõés e o Jau, 1856.
* Carolina, novel·la publicada en el diari lisboeta "O Progresso", números 351-52, 1856
* Camila, novel·la inacabada, 1856
* A virgem loura, Pàgines do coração, publicada en el "Correio Mercantil", número 334, 1857
* As primaveras, 1859.

## Referències

* ↑ Prefeitura Municipal de Casimiro de Abreu. «Casimiro de Abreu - RJ : História» (en portuguese). [Consulta: 27 abril 2009]. «1839 Nascem Casimiro José Marques de Abreu (04/01)»
* 1 2 «Casimiro de Abreu / Biografia» (en portuguese). [Consulta: 27 abril 2009]. «nasceu em Barra de São João, RJ, em 4 de janeiro de 1839, e faleceu em Nova Friburgo, RJ, em 18 de outubro de 1860.»
* ↑ «Casimiro de Abreu, o poeta» (en portuguese). [Consulta: 27 abril 2009]. «nasceu na Freguesia da Sacra Família da Vila de Barra de São João, na então província do Rio de Janeiro, no dia 4 de janeiro de 1839, filho de José Joaquim Marques de Abreu»
# Retaule de Santa Bàrbara

El Retaule de Santa Bàrbara és una obra al tremp sobre taula atribuïda a Gonçal Peris Sarrià realitzada entre 1410-1425.
Gonçal Peris Sarrià va ser un dels principals representants del gòtic internacional valencià. En el seu estil predominen els elements expressius i pintorescos, la desimboltura lineal i l'encís cromàtic. El compartiment principal del retaule representa la santa titular, amb els seus atributs distintius –la torre, al·lusiva al seu empresonament, i la palma, per la seva condició de màrtir– i, al seu damunt, el Calvari. Als carrers laterals es representen diversos episodis de la vida de santa Bàrbara, que era invocada contra els llamps i les tempestats.

## Història

A València, a cavall dels segles xiv i xv, va quallar el que podríem dir l'escola valenciana del gòtic internacional, impulsada en els seus inicis per importants presències d'artistes estrangers. Per una banda hi ha l'aportació florentina, amb el pintor Gherardo Starnina, notable representant de l'estil internacional que viatjà a València i a Toledo, i que després retornà a Florència, i per altra banda hi ha l'aportació nòrdica, encarnada sobretot per Marçal de Sas, un pintor d'origen flamenc o alemany, del qual el Victoria and Albert Museum de Londres conserva l'imponent retaule de Sant Jordi o del “Centenar de la Ploma”, on es combina l'elegància amb l'expressionisme.
El retaule de santa Bàrbara s'atribueix al pintor Gonçal Peris Sarrià, que és un dels principals representants de la síntesi autòctona valenciana a partir d'aquests models internacionals, en el seu cas amb predomini dels elements expressius i pintorescos, de la desimboltura cal·ligràfica i de l'encís cromàtic.
Als carrers laterals es representen diversos episodis de la vida de santa Bàrbara, una santa que era invocada contra els llamps i les tempestats. No és estrany, doncs, que la seva devoció tingués molta força en els àmbits rurals, com el de Puertomingalvo, una localitat aragonesa a la ratlla de València, d'on procedeix el retaule.

## Referències

* ↑ Retaule de Santa Bàrbara, al web del MNAC
* ↑ Nova presentació del Gòtic Arxivat 2011-09-12 a Wayback Machine. Dossier de premsa del MNAC. PDF
# Insúbria

Insúbria és el nom donat modernament a la Llombardia Occidental. El seu nom deriva del poble gal dels ínsubres. La seva bandera fou presentada el 4 de juny del 2000 a Pontida (Padània) i dos quarters presenten l'àguila imperial del Sacre Imperi Romanogermànic del qual formà part l'estat milanès, part essencial d'Insúbria; els altres dos quarters mostren l'emblema dels Visconti, senyors medievals del Milanesat, amb el "biscione" cèltic.
# Glicolípid

Els glicolípids, glucolípids o glicoesfingolípids són esfingolípids compostos per una ceramida (esfingosina + àcid gras) i un glúcid de cadena curta; manquen de grup fosfat. Els glucolípids formen part de la bicapa lipídica de la membrana cel·lular; la part glucídica de la molècula està orientada cap a l'exterior de la membrana plasmàtica i és un component fonamental del glicocàlix, on actua en el reconeixement cel·lular i com receptors antigen.
Entre els principals glícids que formen part dels glicolípids trobem a la galactosa, mannosa, fructosa, glucosa, N-acetilglucosamina, N-acetilgalactosamina i l'àcid siàlic. Depenent del glicolípid, la cadena glucídica pot contenir, en qualsevol lloc, entre un i quinze monòmers de monosacàrids. Igual que el cap de fosfat d'un fosfolípid, el cap de carbohidrat d'un glicolípid és hidròfil, i les cues dels àcids grassos són hidròfobes. En solució aquosa, els glicolípids es comporten de manera similar als fosfolípids.

## Tipus

* Cerebròsids: glucoesfingolípid secill format per un únic monosacàrid unit mitjançant un enllaç β-glucosídic al grup hidroxil de la ceramida; els més freqüents tenen galactosa, i s'anomenen galactocerebròsids (com la frenosina), els trobem de manera característica a les membranes plasmàtiques de cèl·lules del teixit nerviós; els que contenen glucosa (glucocerebròsids) es troben en les membranes plasmàtiques de cèl·lules de teixits no nerviosos. Els sulfàtids posseeixen una galactosa esterificada amb un sulfat en el carboni 3.
* Globòsids: els globòsids són glucoesfingolípids amb oligosacàrids neutres units a la ceramida.
* Gangliòsids: glucoesfingolípids més complexos, estan compostos per caps polars molt grans formats per unitats d'oligosacàrids carregats negativament, ja que posseeixen una o més unitats d'àcid N-acetilneuramínic o àcid siàlic que té una càrrega negativa a pH 7. Els gangliòsids es diferencien dels anteriors per posseir aquest àcid. Estan concentrats en grans quantitat en les cèl·lules ganglionars del sistema nerviós central (SNC), especialment en les terminacions nervioses. Els gangliòsids constitueixen el 6% dels lípids de membrana de la substància grisa del cervell humà i es troben en menor quantitat en les membranes de la majoria dels teixits animals no nerviosos. Es presenten en la zona externa de la membrana i serveixen per a reconèixer les cèl·lules, per tant se'ls considera receptors de membrana. El seu nom es deu al fet que es van aïllar per primera volta de la membrana dels mitocondris de les cèl·lules ganglionars.
# Ibi I

Ibi I o Qakare Ibi fou un faraó de la dinastia VIII de l'antic Egipte. El seu nom de regnat volia dir 'L'ànima de Ra és forta'. El seu nom de naixement fou Ibi i, per això, es tendeix a pensar que es tracta del faraó identificat habitualment com a Ibi I, del qual no es coneixia el nom de regnat. El seu nom s'esmenta en el papir de Torí i en la llista d'Abidos.
Fou enterrat en una petita piràmide al sud de Saqqara, que està completament en ruïnes i, quan fou excavada per Lepsius al segle xix, es va pensar que era una mastaba; la identificació s'ha fet pels jeroglífics a les parets de la cambra d'enterrament i fou el darrer dels anomenats texts de les piràmides que es va conèixer. La piràmide tenia entrada pel nord i portava a una cambra d'enterrament, i incloïa un petit temple mortuori molt senzill al costat est; l'orientació era al nord-oest; no s'ha trobat la calçada que portava al temple, si és que va existir; la piràmide tenia un costat a la base de més de 31 metres i una alçària d'uns 21 metres.

## Referències

* "Saqqara, City of the Dead: The Pyramid of Ibi" The Ancient Egypt Site.
# Leptocypris lujae

Leptocypris lujae és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Congo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget 1984 Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dorogi Futball Club

El Dorogi Futball Club és un club de futbol hongarès de la ciutat de Dorog.

## Història

El Dorogi va néixer l'any 1914. El club va ser finalista de la Copa d'Hongria la temporada 1951-52.
Evolució del nom:
* 1914-1922: Dorogi Athlétikai és Futball Club
* 1922-1949: Dorogi Athlétikai Club
* 1949-1951: Dorogi Tárna
* 1951-1967: Dorogi Bányász SK
* 1967-1983: Dorogi Atlétikai Club
* 1983-1995: Dorogi Bányász SC
* 1995-1997: Dorogi Sport Egyesület
* 1997-1998: Budalakk Konzorcium FC Dorog
* 1998-avui: Dorogi Futball Club

## Futbolistes destacats

* Gyula Grosics
* Jenő Buzánszky

## Referències

* ↑ «Hungary - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* (hongarès) Dorogi Futball Club - Lloc web oficial
# Casimiro Torres

Casimiro Torres Valdés (1 de gener de 1906 - ?) fou un futbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1930.

## Referències

* ↑ Casimiro Torres Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Casimiro Torres' profile at worldfootball.net
# Robert Grossmann

Robert Grossmann (Estrasburg, 14 d'octubre de 1940 - Estrasburg, 24 de desembre de 2023) va ser un polític alsacià. Es llicencià en dret a la Universitat d'Estrasburg i el 1965 fundà la Unió de Joves pel Progrés (UJP), de caràcter gaullista. El mateix any fou escollit regidor d'Estrasburg i membre del Consell General del Baix Rin, càrrec que ocupà fins al 2001. Del 1977 al 1989 fou tinent d'alcalde d'Estrasburg i el 1971-1989 vicepresident de la Comunitat Urbana d'Estrasburg, de la que en serà president de 2001 a 2008 per la UMP.
També va ser un dels impulsors de l'eurodistricte CUS-Ortenau. Fou adjunt a l'alcaldia d'Estrasburg fins que els mals resultats de les eleccions comunals franceses de 2008 el van fer dimitir de tots els seus càrrecs.

## Referències

* ↑ «Robert Grossmann, el defensor de cierta idea del gaulismo, murió a los 83 años Noticias» (en anglès). [Consulta: 12 gener 2024].
| Precedit per: Catherine Trautmann | President de la Comunitat Urbana d'Estrasburg 2001 - 2008 | Succeït per: Jacques Bigot |
# Illa Bellingshausen

L'illa Bellingshausen de coordenades:59° 25′ S, 027° 03′ O﻿ / ﻿59.417°S,27.050°O﻿ / -59.417; -27.050, és una de les illes més al dins de l’arxipèlag de les illes Sandwich del Sud, propera a l'illa Thule i l'illa Cook, i que forma part del grup de Thule del Sud. Rep el nom en honor del seu descobridor, Fabian von Bellingshausen (1778–1852). Pertany al Regne Unit i està deshabitada.
La seva superfície és de 2,04 km² i el punt més alt és el Pic Basilisc de 255 metres d'alt.
L’illa és un estratovolcà d'andesita basàltica i el seu darrer cràter es va formar entre els anys 1968 i 1984.

## Vegeu també

* Base Bellingshausen a l’Antàrtida

## Referències

* "Thule Islands" at Global Volcanism Program
* LeMasurier, W. E.; Thomson, J. W. (eds.). Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans. American Geophysical Union, 1990, p. 512 pp. ISBN 0-87590-172-7.
# Homebrew (gestor de paquets)

Homebrew és un gestor de paquets que simplifica la instal·lació, actualització i eliminació de programes en els sistemes operatius macOS de Apple i GNU/Linux. Creat originalment per Max Howell, el programa ha guanyat popularitat en la comunitat de Ruby on Rails. Ha estat destacat pel seu fàcil ús i integració amb la línia de comandos.
Fa ús extensiu de GitHub per donar suport a més paquets. En 2010 va ser el tercer repositori amb més forks en la plataforma i té el major nombre de contribucions. S'ha expandit creant Linuxbrew, una opció per els sistemes GNU/Linux, i Homebrew Cask, una interfície gràfica.

## Història

Va ser escrit per Max Howell en 2009, l'any 2013 es va completar una campanya de recaptació de fons mitjançant Kickstarter, es va destinar els diners per adquirir servidors que van servir per provar i construir el programa. Des de desembre de 2018 el gestor és mantingut per un equip de 21 desenvolupadors. Des de gener de 2019 Linuxbrew forma part de Homebrew com a funció beta.

## Implementació

Homebrew està escrit en el llenguatge de programació Ruby, fa ús de la versió del llenguatge instal·lada en sistemes macOS. El gestor utilitza un repositori de Git per actualitzar-se prenent la versió més actualitzada en GitHub, se situa en la ruta /usr/local/Homebrew, utilitza els scripts en Ruby per gestionar dependències, descarregar arxius d'origen, configurar i compilar el programari. Els paquets binaris anomenats bottles proporcionen fórmules preconstruïdes amb opcions predeterminades. El gestor recol·lecta dades de comportament dels usuaris fent ús de Google Analytics.

## Referències

* ↑ «Homebrew the perfect gift for command line lovers» (en anglès). enGadget, 28-11-2017.
* ↑ «Homebrew OS X missing package manager» (en anglès). Engineyard, 28-11-2017. Arxivat de l'original el 8 juli 2015.
* ↑ «Homebrew OS X easily installs desktop apps and terminal utilities» (en anglés). HowtoGeek, 28-11-2017. Arxivat de l'original el 24 de març 2015. [Consulta: 10 desembre 2018].
* ↑ «Popular forked repositories» (en anglés). GitHub, 28-11-2017. Arxivat de l'original el 11 març 2010.
* ↑ «The octoverse in 2012» (en anglés). GitHub, 28-11-2017.
* ↑ «Homebrew: Linuxbrew» (en anglés). GitHub, 28-11-2017.
* ↑ «Homebrew release 0.1». [Consulta: 10 desembre 2018].
* ↑ «Homebrew: brew test bot» (en anglés). Kickstarter, 28-11-2017.
* ↑ «Homebrew/brew/README.md» (en anglés). GitHub, 05-11-2018. Arxivat de l'original el 4 d’octubre 2018. [Consulta: 10 desembre 2018].
* ↑ «Homebrew 1.9.0» (en anglés). brew.sh, 09-01-2019. [Consulta: 10 gener 2019].
* ↑ «Homebrew: Analytics issue» (en anglés). GitHub, 28-11-2017.

## Vegeu també

* Projecte Fink
# Limnonectes grunniens

Limnonectes grunniens és una espècie de granota que viu a Indonèsia i Papua Nova Guinea.

## Referències

* Iskandar, D., Mumpuni & Richards, S. 2004. Limnonectes grunniens. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Dornillo

El dornillo, dornajo o la hortera és un recipient en forma de bol o escudella, a manera de cassola de fusta. En la fusteria espanyola s'empren fustes dures del lloc, com l'alzina o l'olivera, mitjançant la tècnica del buidatge usant un torn. La fabricació de la peça parteix d'una pastera rodona d'uns 10 cm d'altura per prop de 30 cm de diàmetre, amb un gruix de la fusta d'aproximadament 1,5 cm. En l'actualitat també s'elabora amb altres materials. En altres contextos pot aparèixer com a sinònim de safata (cast. batea), gamella o gaveta.

## Gastronomia

En la cuina popular espanyola, especialment d'Andalusia, La Manxa i Extremadura, i en alguns països d'Hispanoamèrica, el dornillo serveix com a morter per a capolar mitjançant una maça els aliments i els condiments, en plats típics com:
* Ajoblanco
* Arranque roteño
* Cojondongo
* Gaspatxo
* Pipirrana

## Vegeu també

* Cóm
* Escudella
* Molcajete
* Morter (utensili)

## Referències

* ↑ Caro Bellido, Antonio. Diccionario de términos cerámicos y de alfarería. Agrija Ediciones, 2008, p. 96. ISBN 84-96191-07-9.
# Carduncellus caeruleus

Carduncellus caeruleus, coneguda popularment com a escurçonera o escurçonera blava, és una espècie de la família de les Asteràcies que es distribueix per la Regió Mediterrània. És una planta bulbosa que es troba a matollars secs i calcaris.

## Referències

* ↑ «Carduncellus caeruleus» a EOL. Data consulta: 04 d'abril de 2014.
# Illa de Benguerra

Illa de Benguerra és una illa de Moçambic, la segona més gran de l'arxipèlag de Bazaruto, que es va separar del continent milers d'anys enrere. L'illa és d'aproximadament 55 quilòmetres quadrats (11 km de llarg x 5,5 km d'ample), i es troba a 14 quilòmetres mar endins. És famosa per les seves platges verges de sorra blanca, els seus llocs notables de busseig, passeigs a cavall i excel·lent pesca. Els exploradors portuguesos li van donar el nom de Santa Antonio.

## Hàbitat

L'illa Benguerra compta amb boscos, sabanes, llacs d'aigua dolça i amb ecosistemes d'aiguamolls que sustenten una població diversa tant en fauna com en flora. Es poden trobar cocodrils d'aigua dolça en els tres llacs, com a testimoniatge del passat continental de l'illa. El territori, que és la llar d'aproximadament 140 espècies d'aus, va ser declarat Parc Nacional de Bazaruto en 1971.

## Referències

* ↑ http://www.mbendi.com/a_sndmsg/place_view.asp?pid=4267%5BEnllaç+no+actiu%5D
* 1 2 Briggs, Philip. Mozambique. 5th. Chalfont St Peter: Bradt Travel Guides Ltd., 2011, p. 188.
* ↑ Four Seasons of Travel: 400 of the World's Best Destinations in Winter, Spring, Summer, and Fall. Washington, D.C.: National Geographic Society, 2013, p. 297.
# Haplochromis argenteus

Haplochromis argenteus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Victòria (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Deniàtino

Deniàtino (en rus: Денятино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 643 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.