OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lluís Cebrián Ibor

Lluís Cebrián Ibor (València, 1885 - València, 1941) va ser un poeta valencià. Era fill de Lluís Cebrián Mezquita. Va ser arxiver de la Diputació de València. Va conrear una poesia d'estil llorentí i obtingué la flor natural dels Jocs Florals de la Ciutat i Regne de València l'any 1922. Va col·laborar amb el seu germà Jaume Cebrián Ibor, Secretari General de l'associació València Nova en l'acte d'afirmació valencianista celebrat al Teatre Eslava de València l'any 1914. D'ideologia republicana i nacionalista va ser l'autor del poema Vent de Ponent (1915) que, musicat l'any 1917, va esdevenir un dels himnes del valencianisme polític. L'any 1932 va ser un dels signataris de les Normes de Castelló.

## Obres

* 1925 Los fueros de Valencia. Apuntes preliminares para su exposición y completo estudio. Impremta Hijo de F. Vives Mora, València, 1925. En col·laboració amb Jaume Cebrián Ibor.
* El gremio valenciano, su pasado, su presente y su porvenir
* Mujeres célebres valencianas

## Bibliografia

* Article Lluís Cebrián Ibor de l'Enciclopedia de la Comunidad Valenciana. Editorial Prensa Valenciana. València, 2005.(castellà) ISBN 84-87502-56-3

## Enllaços externs

* Valencianismo en familia: Los Cebrián per Federico Martínez Roda, a Las Provincias (castellà)
* Lluís Cebrián Ibor a la Gran Enciclopèdia Catalana.
# Isidoro de la Cierva y Peñafiel

Isidoro de la Cierva i Peñafiel (Múrcia, 16 d'octubre de 1870 - Madrid, 16 d'abril de 1939) fou un advocat, notari i polític espanyol. Oncle de Juan de la Cierva y Codorníu, inventor de l'autogir.

## Trajectòria

Malgrat la seva reiterada oposició a entrar de ple al món de la política, el seu germà Juan, polític molt destacat del seu temps, el va encoratjar perquè optés per aquest camí, sent a la província de Múrcia un dels principals valedors perquè la formació conservadora del seu germà -els ciervistes- sortissin escollits una vegada i una altra, distingint-se com un hàbil negociador en unes eleccions que eren manipulades de forma quotidiana. Isidoro de la Cierva es va distingir, no obstant això, per una labor de compromís permanent amb les necessitats murcianes, ja fos en matèria d'educació, obres públiques o transports. Va ser, per exemple, un dels principals impulsors de l'arribada de la Universitat a Múrcia en 1915. Fou elegit diputat pel districte de Múrcia a les eleccions generals espanyoles de 1907 i 1914. També fou senador per la província de Múrcia en 1910 i 1911 i Senador vitalici en 1915, 1916, 1917, 1918, 1919-1920, 1921-1922, 1922 i 1923. També fou Ministre d'Instrucció Pública i Belles arts del 4 desembre de 1922 al 7 desembre 1922.
Va ocupar el càrrec cap provincial del Partit Conservador. Va destacar com a persona culta i amant de les arts. Va formar part dels patronats del Museu Provincial de Belles arts i del Conservatori de Música i, sensible als interessos de la seva terra, va promoure el moviment juvenil d'Exploradors d'Espanya a Múrcia. També va ser patrocinador del Sanatori Antituberculós de Sierra Espuña. Per tot això va ser molt apreciat pels seus conciutadans, que li van sobrenomenar amb l'apel·latiu de “Cierva el Bo”

## Referències

* ↑ http://www.um.es/universidad/historia-umu/desarrollo/1915.php Arxivat 2012-02-05 a Wayback Machine.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ El sanatorio encantado de Sierra Espuña a La Verdad.es
Càrrecs públics :
| Precedit per: Tomás Montejo y Rica | Ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts (desembre) 1922 | Succeït per: Joaquim Salvatella i Gibert |
# Mare de Déu de la Pietat del Pedreguet

La Mare de Déu de la Pietat del Pedreguet és una església d'Amer (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici aïllat amb coberta de doble vessant a laterals situat al final del carrer Girona. La capella és una estructura de nau rectangular, coberta de volta de mig punt, amb capçalera d'absis semicircular orientat a ponent, campanar de cadireta sobre la façana i una porxada de doble vessant a la façana principal.
Adossat al costat sud hi ha una habitació, coberta a un sol vessant i amb una finestra emmarcada de pedra i enreixada, que fa de sagristia. Malgrat tenir una sola planta, la seva situació en un pendent del terreny permet un pis i una porta amb escales en un nivell superior, que dona a la façana nord.
La capella està arrebossada i pintada de color blanc a excepció de les parts baixes de les cadenes cantoneres i dels marcs de les obertures de la façana.
El pòrtic cobreix el carrer i té dues arcades de mig punt amb impostes marcades de rajola. La teulada del pòrtic, de doble vessant, és coberta amb teules planeres i anguloses, diferents a les de la resta de la capella.
La porta principal, emmarcada de pedra sorrenca de grans blocs, conté una llinda monlítica gravada amb la llegenda: RENOVADA + D AN 1844. A banda i banda de la porta hi ha una dues finestres emmarcades de pedra i enreixades de ferro de forja amb una estructura quadriculada.

## Història

Capella construïda al segle xvii i reformada al segle XIXI (1844) i XX (1955). És possible que la construcció del segle xvii fos una reconstrucció d'un edifici més antic, potser romànic.
Aquest indret, situat a l'entrada d'Amer pel camí que ve de Girona, era on es rebien, saludaven i revesties les autoritats eclesiàstiques (bisbes i abats) abans d'entrar a la vila.
Actualment encara està oberta al culte, encara que esporàdicament.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Mare de Déu de la Pietat del Pedreguet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
* ↑ Mallorquí, Elvis. Els camins històrics, 2021. ISBN 978-84-15808-96-1.
# Walfordita

La walfordita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor de Phillip Walford (1945-) vicepresident i geòleg en cap de LAC Minerals, Ltd., en el moment en què la companyia minera manté els drets miners a la localitat tipus. Va recollir els primers exemplars.

## Característiques

La walfordita és un òxid de fórmula química (Fe$^{3+}$,Te$^{6+}$)Te₃$^{4+}$O₈. Cristal·litza en el sistema isomètric.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la walfordita pertany a «04.JK - Tel·lurits sense anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: winstanleyita, spiroffita, zincospiroffita, balyakinita, rajita, carlfriesita, denningita, chekhovichita, smirnita, choloalita, fairbankita, plumbotel·lurita, magnolita, moctezumita, schmitterita i cliffordita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al pou Wendy de la mina Tambo, situada a la província d'Elqui, a la regió de Coquimbo, Xile, on sol trobar-se associada a altres minerals com: alunita, rodalquilarita, or, emmonsita, jarosita i pirita. Es tracta de l'únic indret en tot el planeta on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Walfordite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 desembre 2017].
# Isabel de Valois (1292-1309)

Isabel de Valois, nascuda el 1292, morta el 1309, fou una princesa francesa, filla de Carles I de Valois, comte de Valois i de la seva primera dona Margarida d'Anjou.
El 1295, el duc Joan II de Bretanya, fins llavors fidel del rei Felip IV de França, va rebre del seu cunyat el rei Eduard I d'Anglaterra el càrrec de capità general d'Aquitània. Felip IV va decidir la conquesta de l'Aquitània i va enviar un exèrcit manat pel seu germà Carles, comte de Valois. Joan II no experimenta més que revessos i, per salvar el seu ducat, al seu torn amenaçat d'invasió, va haver de rompre la seva aliança amb Anglaterra i negociar la pau amb França.
Per segellar la pau, va acordar casar a Joan, el net del duc de Bretanya, amb Isabel de Valois, la neboda del rei de França. El matrimoni va tenir lloc el 1297, però Isabel va morir dotze anys més tard sense haver tingut fills.
Joan va esdevenir duc de Bretanya el 1312, i es va casar de nou dues vegades, sense tenir hereu. La seva mort va ser el començament de la Guerra de Successió de Bretanya.
# Maria Dolors Calvet

Maria Dolors Calvet és el nom dels següents personatges:
* Maria Dolors Calvet i Prats (1907-1988), pianista i pedagoga vilafranquina
* Maria Dolors Calvet i Puig (1951), política, diputada i tinent d'alcalde de l'ajuntament de Sabadell i professora universitària
# Observances

Al Regne d'Aragó s'anomenaven Observancias a les interpretacions dels jutges en l'aplicació dels Furs d'Aragó i, com a tals, tenien caràcter de jurisprudència vinculant, formant part del dret positiu. Generalment es tractava d'interpretacions dels costums del lloc. A partir de 1428 les Observancias són recollides en diversos volums i s'incorporaran als Furs d'Aragó com a part de les normes jurídiques.

## Vegeu també

* Furs d'Aragó
# Voievódtxina

Voievódtxina (en rus: Воеводчина) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 43 habitants. Pertany al districte municipal d'Atkarsk.

## Referències

* ↑ «Саратовская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года». Arxivat de l'original el 2018-02-28.
* ↑ «Списки населенных мест Саратовской губернии. Аткарский уезд / Оценочно-стат. отд. Сарат. губ. зем. управы. — Саратов, 1914». Arxivat de l'original el 2017-11-12.
* ↑ «Aleksandrovka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2018-03-03.
# Mendaza

Mendaza és un municipi de Navarra, a la comarca d'Estella Oriental, dins la merindad d'Estella. Limita al nord amb Lana, a l'est amb Ancín, Piedramillera i Sorlada; al sud amb Desojo i Mués; i a l'oest amb Mirafuentes i Zúñiga. Està format pels concejos de:
| Entitat de Població | Pob. (2006) |
| Acedo | 152 |
| Asarta | 53 |
| Mendaza | 96 |
| Ubago. | 32 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 401 | 379 | 372 | 367 | 363 | 356 | 352 | 347 | 340 | 333 | 323 |
| Fonts: Mendaza i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Lombardoïta

La lombardoïta és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al supergrup de la brackebuschita.

## Característiques

La lombardoïta és un arsenat de fórmula química Ba₂Mn$^{3+}$(AsO₄)₂(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. Cristal·litza en el sistema monoclínic. És l'anàleg d'arsènic (o arsenat) de la tokyoïta.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu regional de ciències naturals, secció de mineralogia, petrografia i geologia, a Torí (Itàlia), amb el número de catàleg: m/u 17111.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Valletta, situada a Vallone della Valletta, a la província de Cuneo (Piemont, Itàlia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Lombardoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 novembre 2019].
# Parascorpaena maculipinnis

Parascorpaena maculipinnis és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 5 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls de corall i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia, el Japó (incloent-hi les illes Ryukyu) i Moçambic.

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, P., 1876. Genera familiae Scorpaenoideorum conspectus analyticus. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 9. 294-300.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Smith, J. L. B., 1957. The fishes of the family Scorpaenidae in the western Indian Ocean. Part I. The sub-family Scorpaeninae. Ichthyological Bulletin of the J. L. B. Smith Institute of Ichthyology Núm. 4: 49-72, 4 pls.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Parascorpaena maculipinnis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Tokai University Press, Japó, pp v-866.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Xam (ciutat)

    Pel nom àrab antic de Síria, vegeu al-Xam
Xam o Aix Xam és una ciutat de l'emirat de Ras al-Khaimah als Emirats Àrabs Units a uns 35 km al nord de la capital. És una de les principals ciutats del país amb uns 5000 habitants. Situada a l'estreta franja que puja per la costa de la península de Musandan, és la principal ciutat abans d'entrar a territori d'Oman, després de la conurbació de Djulfar i Al-Rams que constitueixen un suburbi de Ras al-Khaimah. Té un port modern i ìnclou la vila d'Al-Fay a la part oriental que l'enllaca amb Qabas, Qir, Qafah i altres petites viles a l'interior; és al peu del Rumayli de 565 metres i és travessada pel Wadi (riu) Aix Xam. La punta o cap del mateix nom és a uns 3,5 km al nord per la costa.
# Foordita

La foordita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany i dona nom al grup de la foordita. Rep el nom en honor d'Eugene Edward Foord (1946-1998) mineralogista del Servei Geològic dels Estats Units i especialista en recerca de pegmatites de granit.

## Característiques

La foordita és un òxid de fórmula química Sn$^{2+}$Nb₂O₆. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6. És un mineral isostructural amb la thoreaulita, amb la que forma una sèrie de solució sòlida i de la qual és el seu anàleg amb niobi.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la foordita pertany a «04.DG: Òxids i hidròxids amb proporció Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations grans (+- mida mitjana); cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: euxenita-(Y), fersmita, kobeïta-(Y), loranskita-(Y), policrasa-(Y), tanteuxenita-(Y), uranopolicrasa, itrocrasita-(Y), fergusonita-(Y)-β, fergusonita-(Nd)-β, fergusonita-(Ce)-β, itrotantalita-(Y), thoreaulita i raspita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Lutsiro, a prop el riu Sebeya, al districte de Kabaya de la província de l'Oest, Ruanda. També ha estat descrita en diversos indrets de les regions de Maniema i Tanganyika, a la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ «Foordite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 febrer 2018].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 13 febrer 2018].
# Maucourt (Oise)

Maucourt és un municipi francès, situat al departament de l'Oise i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 248 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Maucourt era de 248 persones. Hi havia 72 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 23 parelles sense fills, 41 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 87 habitatges, 76 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 7 estaven desocupats. Tots els 85 habitatges eren cases. Dels 76 habitatges principals, 54 estaven ocupats pels seus propietaris i 22 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia una cambra, 3 en tenien dues, 6 en tenien tres, 21 en tenien quatre i 46 en tenien cinc o més. 73 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 30 habitatges hi havia un automòbil i a 43 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Maucourt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 16 | 10 a 14 | 0 |
| 12 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 159 persones, 120 eren actives i 39 eren inactives. De les 120 persones actives 102 estaven ocupades (60 homes i 42 dones) i 17 estaven aturades (8 homes i 9 dones). De les 39 persones inactives 9 estaven jubilades, 13 estaven estudiant i 17 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Maucourt hi havia 81 unitats fiscals que integraven 243,5 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 16.368 €.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Maucourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Maucourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# István Széchenyi

El Comte István Széchenyi, en hongarès: Gróf Széchenyi István, pronunciat ˈiʃtvaːn ˈseːtʃɛɲi- (21 de setembre de 1791 – 8 d'abril de 1860) va ser un polític, teòric i escriptor hongarès, un dels més grans estadistes de la història hongaresa. István és un nom hongarès equivalent al nom d'Esteve. Des del 1820 va liderar una campanya per la construcció d'un pont permanent que unís les dues ciutats que ara constitueixen Budapest, empresa que reeixí amb la inauguració el 1849 del conegut Pont de les Cadenes que, oficialment, porta el seu nom.

## Vegeu també

* Termes Széchenyi
* Benedikt Randhartinger
* Mihály Brand Mosonyi

## Enllaços externs

* La seua fotografia a un bitllet hongarès de 5.000 forint Arxivat 2006-03-30 a Wayback Machine.
# Mare de Déu de les Olles

La Mare de Déu de les Olles o Mare de Déu de la Concepció és una església al terme municipal de Veciana (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Pertanyia a la baronia de Segur i era sufragània de Veciana. Està situada a pocs metres del Molí de la Roda. Va ser construïda pel baró de Calders. S'anomena Mare de Déu dels molins de Segur o Verge del Mas Sobirà, però en un principi fou dedicada a venerar la Mare de Déu de les Dolles. Modernament ja existia el 1616. Petita capella de planta rectangular, sense absis. Té un singular voladís on s'ha utilitzat el maó. La porta d'entrada té uns brancals i llinda de pedra. Per damunt una finestra d'ull de bou i un petit campanar d'espadanya. A l'interior hi ha una imatge de la Verge de Montserrat i unes pintures de la muntanya de Montserrat en el presbiteri.
S'hi va per l'anomenat camí de la Roda, una pista en molt bon estat, que surt del km 5,2 de la carretera BV-1001 (de Calaf a Sant Guim).

## Notes

* 1 2 «Mare de Déu de la Concepció». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Paraschachnerita

La paraschachnerita és un mineral de la classe dels elements natius. Rep el seu nom per la seva relació amb la schachnerita.

## Característiques

La paraschachnerita és un aliatge d'argent i mercuri, una amalgama de fórmula química Ag₃Hg₂. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic formant cristalls de fins a 1 centímetre, tot i que típicament en mesuren molt menys. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la paraschachnerita pertany a «01.AD - Metalls i aliatges de metalls, família del mercuri i amalgames» juntament amb els següents minerals: mercuri, belendorffita, kolimita, eugenita, luanheïta, moschellandsbergita, schachnerita, weishanita, amalgames d'or, potarita i altmarkita.

## Formació i jaciments

Es forma a les zones oxidades per l'alteració de la moschellandsbergita; es creu que podria tractar-se també d'un mineral primari, tal com es troba al dipòsit de Kremikovci (Bulgària). Sol trobar-se associada a altres minerals com: schachnerita, acantita, cinabri, limonita, ankerita, esfalerita, calcopirita, pirita, pirrotina, gudmundita, cubanita, ilmenita o galena. Va ser descoberta l'any 1972 a la mina Vertrauen zu Gott, a Landsberg (Renània-Palatinat, Alemanya), tot i que se n'ha trobat a diversos indrets més.

## Referències

* ↑ «Paraschachnerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 gener 2016].
* 1 2 «Paraschachnerite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 7 gener 2016].
# William Howard Taft

William Howard Taft (Cincinnati, 15 de setembre de 1857 - àrea metropolitana de Washington, 8 de març de 1930) va ser el vint-i-setè president dels Estats Units (1909-13). Membre del partit republicà, impulsà una política netament conservadora. La seva voluntat d'ésser reelegit provocà una escissió en el partit republicà, i fou derrotat per Woodrow Wilson el 1912. Posteriorment fou president del Tribunal Suprem (1921). Era francmaçó.
El seu pare, Alphonso Taft, era un dels membres importants del partit republicà, havia estat secretari de la Guerra i Fiscal General sota la presidència d'Ulysses S. Grant, abans de ser anomenat ambaixador a Àustria-Hongria i a Rússia.
William Taft fa els seus estudis a la Universitat Yale, després s'especialitza en dret i és admès a l'advocacia d'Ohio el 1880 al mateix temps que comença una carrera política.
Va ser enviat pel president Theodore Roosevelt a les Filipines com a comissionat a la base naval dels Estats Units, durant la invasió de 1898, cosa que li va permetre adquirir experiència en política exterior que li serviria molt durant la seva administració. Governador civil de Cuba el 1906, va ser enviat per Roosevelt a petició del president de Cuba, Tomás Estrada Palma, per evitar una guerra interna al país entre les diferents tendències polítiques. Taft seria l'únic mandatari de la història que va ser president de dos poders de la unió, de la Suprema Cort de Justícia de la Nació i de l'Executiu.
Taft reconeixia que les seves tècniques de president diferirien de les del seu predecessor. A diferència de Roosevelt, Taft no creia en l'estirament dels poders presidencials. Una vegada comentava que Roosevelt hauria d'haver admès més sovint la manera legal d'arribar als mateixos finals.

## Referències

* ↑ «Presidents of the United States Who Were Freemasons» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-03-02. [Consulta: 24 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Biografia a whitehouse.gov