OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Driss Jettou

Driss Jettou (àrab: إدريس جطو, Idrīs Jiṭṭū) (nascut el 24 de maig de 1945) va ser Primer Ministre del Marroc des del 9 d'octubre de 2002 fins al 19 de setembre de 2007, en què va ser substituït per Abbas El Fassi.
Va cursar els estudis de Ciències Físiques i Química en Rabat, a més de Condicionament i Gestió d'empreses en el Cordwaires College de Londres. En l'empresa privada ha ocupat diversos llocs directius, així com ha presidit l'Associació Marroquina d'Exportadors.
En l'àmbit públic va ser Ministre de Comerç i Indústria de 1993 a 1998. En 2001 va ser nomenat Ministre de l'Interior i, en tal condició, va enviar a un grup de policies a ocupar l'illot espanyol de Julivert al juliol de 2002, iniciativa que va provocar una greu crisi amb Espanya. Després, va preparar la celebració de l'eleccions generals de 2002. Després de les mateixes va ser nomenat Primer Ministre, càrrec que va ocupar fins a 2007.

## Referències

* ↑ (en anglès) «Morocco Names New Prime Minister» (HTML). TIME Magazine, 2007. Arxivat de l'original el 2012-10-20. [Consulta: 24 juliol 2012].
# Driss Ksikes

Driss Ksikes (àrab: إدريس كسيكس, Idrīs Ksīkas) (Casablanca, Marroc, 1968) és un periodista i escriptor marroquí.

## Biografia

Driss Ksikes ha estat redactor en cap de TelQuel, després director de la publicació Nichane, dos hebdomadaris del mateix grup. En 2006 fou retirat del seu càrrec com a director de Nichane després de la seva condemna juntament amb Sanaa al-Aji, per publicar acudits considerats ofensius a la monarquia i a l'islam, a tres anys de suspensió, a dos mesos sense poder publicar i a una multa de 8.000 dòlars.
En l'actualitat és director de CESEM, el centre d'investigació de la HEM Business School de Rabat, la seva revista Economia, i professor de mitjans de comunicació i cultura. També dirigeix tallers d'escriptura i col·labora amb diverses revistes i publicacions culturals internacionals. D'altra banda, és dramaturg i autor de diversos contes i assajos.

## Obres
### Poemes

* Ma boîte noire (Ed. Tarik & Le Grand souffle, Paris, 2006)
* L'Homme descendu du silence (Ed. Al Manar, Paris, 2014)

### Assaigs

* Errances critiques (Coll. Le Royaume des idées, Ed. La croisée des chemins, 2013)
* Métier d'intellectuel : Dialogue avec quinze penseurs du Maroc (co-écrit avec Fadma Aït Mous, Coll. Les Presses de l'université citoyenne, Ed. En toutes lettres, 2014)
* Au détroit d'Averroès (Fennec, 2017).

### Teatre

* Pas de mémoire, mémoire de pas (Ed. Eddif, Casablanca ; 1998)
* Le Saint des incertains (Ed. Marsam, Rabat ; 2001)
* IL (Marsam, Rabat ; 2011)
* N'enterrez pas trop vite Big Brother (Ed. Riveneuve, Paris, 2013)
* 180 degrés (Ed. Les Presses universitaires de Bordeaux, 2014)

## Premis

* 2000: Premi Estímul per al seu primer text, Pas de mémoire, mémoire de pas, Festival Internacional de Teatre de Sibiu
* 2009: premi al millor text per "IL" al Festival de Teatre de Constantina
* 2011: Un dels sis guanyadors del concurs dels millors dramaturgs africans per la seva obra de teatre Le Match per Arterial Network & National Studio Theatre de Londres
* 2012: Seleccionat com a dramaturg àrab per Marsella Provença 2013, per escriure la seva obra N'enterrez pas trop vite Big Brother
* 2013: Nominat al millor dramaturg francès (Maison des auteurs SACD)

## Referències

* ↑ «Laughter, freedom and religion in Morocco» (en anglès). BBC News, 13-01-2007.
* ↑ Driss Ksikes al web d'Economia
* ↑ Driss Ksikes a theatre-contemporain.net

## Enllaços externs

* Maroc : pour l'écrivain Driss Ksikes, « il faut libérer la pensée, et cela exige une vigilance politique », Jeune Afrique, 24 de gener de 2017
* 180 degrés (RFI, oct 2013, 34:25)
* Articles de Driss Ksikes a El País
# Domenico Tritto

Domenico Tritto (Nàpols, 11 de juny de 1776 - Nàpols, desembre 1851) fou un compositor italià.

## Biografia

Fill de Giacomo Tritto (1733-1824), va estudiar sota l'ègida del seu pare al "Conservatori della Pietà dei Turchini" de Nàpols el 1792. Va ocupar el càrrec de mestre de capella a Nàpols a l'església de "San Giuseppe dei Nudi" i a la basílica de "Santa Chiara", i es va convertir en professor al Conservatori de San Pietro a Majella. Va exercir el paper de clavicembalista al teatre San Carlo des del 28 de novembre de 1806 fins a febrer de 1807. Com a actor d'òpera Francesco Florimo, va elogiar a Domenico Tritto "com aquells que van escriure obres d'església i melodramàtiques, representades amb èxit" a Nàpols. Va ser director de la colla "Acquaviva delle Fonti", fundada el 1797 i la més antiga de la Pulla, de 1832 a 1840.

## Alguns treballs

* Dixit Dominus
* Messa a 4
* La parola d'onore (Napoli, Teatro del Fondo, autunno 1815)
* Lo specchio de' gelosi (Roma, Teatro Valle, 5 febbraio 1805)
* Traiano (Napoli, Teatro San Carlo, 30 maggio 1818; con Francesca Maffei Festa)
* Zelinda e Rodrigo (Napoli, Teatro del Fondo, 1815)
* Sinfonia in diversi toni.

## Referències

* ↑ Biographies of the Neapolitan Masters, su Neapolitan Music Society. URL consultato il 22 maggio 2018.
* ↑ Biografia di Domenico Tritto in "Operisti minori: dell'Ottocento italiano", di Corrado Ambìveri, Gremese, 1998
* ↑ Studi verdiani, EDT, 2005, ISBN 9788885065673. URL consultato il 22 maggio 2018.
* ↑ La Lettura, rivista mensile del "Corriere della sera", 1924. URL consultato il 22 maggio 2018.
* ↑ Biografia di Domenico Tritto in "Operisti minori: dell'Ottocento italiano", di Corrado Ambìveri, Gremese, 1998
* ↑ I maestri della banda di Acquaviva, su Cassarmonica.
* ↑ Corago, su corago.unibo.it. URL consultato il 22 maggio 2018.
* ↑ Libretti d'opera 10443, su librettodopera.it. URL consultato il 25 gennaio 2018.
* ↑ (DE) Friedrich Lippmann, Paul Kast e Wolfgang Witzenmann, Studien Zur Italienisch-deutschen Musikgeschichte, Böhlau, 1979. URL consultato il 22 maggio 2018.
# Dia Nader de El-Andari

Dia Nader de El-Andari (Beirut, 1950) és una ambaixadora i política libanesa-veneçolana. Va ser ambaixadora plenipotenciària de Veneçuela a Síria durant el període 2006-2009. També es va exercir com a encarregada de negocis de Veneçuela a l'ambaixada de Sèrbia.

## Biografia

Dia Nader de El-Andari va néixer el 1950. Als 17 anys va anar a estudiar a la Unió Soviètica, on es va graduar a la Facultat de Física, Matemàtiques i Ciències Naturals de la Universitat Russa de l'Amistat dels Pobles a Moscou, i va obtenir un màster en física el 1972. Entre 1975-1978, va obtenir el seu doctorat de la Universitat Russa de l'Amistat dels Pobles, convertint-se en la primera zuliana especialista en física de la relativitat. Després, va parlar molt càlidament sobre els anys que va passar a la URSS: «El meu pare em va enviar aquí perquè volia que aprengués a estimar la meva pàtria. Vaig conèixer l'amistat i la fraternitat, i crec que el seu somni es va fer realitat», va dir va dir en una entrevista. Al seu retorn a Veneçuela, va treballar a la Universitat del Zulia.
Entre 2004 i 2006 va servir com a tutora en el Ministeri d'Assumptes Exteriors de Veneçuela per Àsia, l'Orient Mitjà i Oceania. En 2006-2009 va ser ambaixadora extraordinària i plenipotenciària de Veneçuela a Síria.
Va protagonitzar el film serbo-canadenc The Weight of Chains 2, que està ambientat en la situació polític-econòmic dels estats de l'Antiga Iugoslàvia.
Parla amb fluïdesa el castellà, àrab, rus i anglès.
Actualment s'exerceix com a ambaixadora plenipotenciària de Veneçuela a Sèrbia.

## Referències

* ↑ «Ассоциация выпускников и друзей : Диа Надер Де Эль Андари» (en rus). Alumnirudn. Arxivat de l'original el 2017-07-03. [Consulta: 5 setembre 2020].
* ↑ «Вселенская дружба: РУДН отметил 55-летие» (en rus). Vesti.
# Dia Nacional de Galícia

El Dia Nacional de Galícia (en gallec: Día Nacional de Galicia) o Dia de la Pàtria Gallega (Día da Patria Galega) és la festa nacional de Galícia segons decret de la Xunta de Galícia de 1979.2019 Se celebra el dia 25 de juliol, coincidint amb la festivitat de l'apòstol Sant Jaume el Major (Santiago).

## Història

Els orígens d'aquesta celebració es remunten a 1919, any en què s'ajunten a Santiago de Compostel·la les Irmandades da Fala, que acorden celebrar el Dia Nacional de Galícia el 25 de juliol de l'any següent.
Durant la dictadura franquista, les societats gallegues en l'emigració continuen aquesta convocatòria, i a Galícia, el galleguisme es concentra al voltant de la tradicional missa per Rosalía de Castro a l'església de San Domingos de Bonaval, a Santiago. A més, durant aquesta època el dia s'institucionalitza com a festa oficial a tot Espanya, sota el nom de Dia del Patró d'Espanya, amb un marcat caràcter religiós, encara que després de la transició, algunes comunitats autònomes solen moure aquest festiu a altres dies de l'any. En els anys seixanta, amb l'aparició del Partit Socialista Gallec (PSG) i la Unión do Povo Galego (UPG) es tornen a realitzar actes clandestins per commemorar el "Dia de Galícia".
Durant la dècada dels setanta, els actes acabaven amb forts enfrontaments amb la policia franquista, i amb l'entrada en la democràcia es van seguir prohibint les manifestacions de la AN-PG (Asemblea Nacional-Popular Galega) i BN-PG, orígens de l'actual Bloc Nacionalista Gallec. Fins a mitjans dels anys vuitanta no es va permetre la manifestació del "Dia de la Pàtria" amb normalitat democràtica, sent avui l'acte més multitudinari de totes les celebracions que tenen lloc el 25 de juliol a la capital gallega. Actualment els diferents partits nacionalistes de Galícia continuen convocant manifestacions per a aquest dia, sota la denominació de "Día da Patria", en què realitzen reflexions sobre la situació política gallega.

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 538. ISBN 84-930048-0-4.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ-POLO, Xosé Ramón (2009): Ramón Piñeiro e a estratexia do galeguismo. Vigo: Xerais.

## Vegeu també

* Festes de l'Apòstol Santiago

## Enllaços externs

* El 25 de juliol, a la pàgina oficial de la Xunta de Galícia (gallec)
# Dolor abdominal crònic funcional

El dolor abdominal crònic funcional (DACF) o dolor abdominal funcional crònic o síndrome de dolor abdominal funcional és la presència contínua de dolor abdominal per al qual no es coneix cap explicació mèdica i té el potencial d'interferir amb tots els aspectes del funcionament diari. És bastant similar, però menys comú que, la síndrome de l'intestí irritable (SII), i molts dels mateixos tractaments per a l'SII també poden ser beneficiosos per als pacients amb DACF. La diferència fonamental entre l'SII i el DACF és que en el DACF, a diferència de l'SII, no hi ha cap canvi en els hàbits intestinals com el restrenyiment o la diarrea. La disfunció intestinal és un criteri diagnòstic necessari de l'SII.
El DACF es caracteritza per un dolor crònic, sense una explicació ni troballes físiques (no es poden trobar causes estructurals, infeccioses o mecàniques), encara que el dolor pot originar-se a les vísceres, capes fascials, músculs o nervis perifèrics. Es teoritza que el DACF és un trastorn del sistema nerviós on els impulsos nerviosos nociceptius normals s'amplifiquen donant lloc al dolor. Aquesta hipersensibilitat visceral pot ser una causa autònoma de DACF, o el DACF pot ser el resultat del mateix tipus de trastorn del sistema nerviós (eix cervell-sistema nerviós entèric) que subjau al SII. Igual que amb el SII, s'han trobat que dosis baixes d'antidepressius poden ser útils per controlar el dolor del DACF.

## Referències

* ↑ Clouse, RE; Mayer, EA; Aziz, Q; Drossman, DA; Dumitrascu, DL; Mönnikes, H; Naliboff, BD «Functional abdominal pain syndrome». Gastroenterology, 130, 5, 2006, pàg. 1492–7. DOI: 10.1053/j.gastro.2005.11.062. PMID: 16678562.
* 1 2 Chernishof, Vasili; Wong, Jocelyn; Kim, Eugene «Ilioinguinal/Iliohypogastric Pulsed Radiofrequency for the Treatment of Pediatric Chronic Abdominal Pain: A Case Report» (en anglès). A&A Practice, 15, 2, 05-02-2021, pàg. e01393. DOI: 10.1213/XAA.0000000000001393. ISSN: 2575-3126. PMID: 33560645.
* ↑ Drossman, DA. «Functional abdominal pain syndrome». Milwaukee, WI: International Foundation for Functional Gastrointestinal Disorders, 2013. Arxivat de l'original el 15 abril 2012.
# Dustin

Dustin és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Dins d'Oklahoma es localitza al Comtat de Hughes. El 2000 tenia 452 habitants.

## Demografia

Segons el Cens dels Estats Units del 2000 Dustin tenia 452 habitants, 164 habitatges, i 120 famílies. La densitat de població era de 290,9 habitants per km².
Dels 164 habitatges a un 31,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, a un 54,3% hi vivien parelles casades, a un 12,8% dones solteres, i a un 26,8% no eren unitats familiars. Al 25,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més. El nombre mitjà de persones vivint a cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones per família era de 3,34.
Per edats la població era: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 16,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,4 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 20.625 $ i la renda mitjana per família de 24.375 $. Els homes tenien una renda mitjana de 24.167 $ mentre que les dones 19.063 $. La renda per capita de la població era de 8.767 $. Al voltant del 28,3% de les famílies i del 35,9% de la població estaven per sota del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions properes.

## Referències

* 1 2 «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 19-06-2011.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dustin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dustin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Palau Velòdrom Lluís Puig

El Palau Velòdrom Lluís Puig és un pavelló multiesportiu de la ciutat de València. Va ser inaugurat en 1992 amb motiu del Campionat del món de ciclisme en pista de 1992. Amb més de 20.000 metres quadrats, té una capacitat de 6.000 espectadors.
Compta amb un velòdrom, una pista d'atletisme de 200 m, una zona de musculació i una de gimnàstica de manteniment. A més de les activitats esportives, també acull esdeveniments com concerts i altres espectacles.
Està situat en el barri de Benimàmet, al nord-oest de la ciutat, al costat de la Fira de Mostres de València.

## Principals esdeveniments esportius

* 1992: Campionat Mundial de Ciclisme en Pista.
* 1998: Campionat Europeu d'Atletisme en Pista Coberta.
* 2000: Campionat Europeu de Natació en Piscina Curta.
* 2008: Campionat Mundial d'Atletisme en Pista Coberta.

## Referències

* ↑ Velodromo Luis Puig, Benimàmet Arxivat 2013-01-22 a Wayback Machine. Nvivo.es (castellà)
* ↑ Velódromo Luis Puig Lovevalencia.com (castellà)
# Palau Victòria

El Palau Victòria (en romanès: 'Palatul Victoria') és un edifici governamental situat a la gran plaça de la Victòria (Piața Victoriei) a Bucarest que allotja el primer ministre de Romania i el seu gabinet.
El Palau de la Victòria va ser dissenyat el 1937 per acollir el Ministeri d'Afers Exteriors i gairebé completat el 1944. Va ser dissenyat per l'arquitecte Duiliu Marcu (1885-1966), que havia dissenyat molts edificis importants a Romania dels anys vint i trenta, inclosos molts importants projectes governamentals dels anys trenta i quaranta. El Victory Palace és un estil clàssic de disseny monumental, amb un nivell de terra porticat, una llarga columnata de pilars prims a la part principal i dos pisos superiors encastats. Les façanes estaven totalment revestides de marbre de Carrara, amb relleus als panells als dos extrems, i hi havia interiors generosament decorats.
L'edifici va patir greus danys en el bombardeig de Bucarest de 1944 durant la Segona Guerra Mundial. A continuació, va ser sotmès a importants obres de restauració i reconstrucció, reclassat en travertí, sense relleus i interiors menys ornamentats, que es va inaugurar finalment el 1952 i va acollir la seu del Ministeri d'Afers Exteriors i el Consell de Ministres.
Després de la Revolució romanesa, el 1990 es va convertir en la seu del primer govern de la Romania postcomunista, un paper que encara compleix apart de ser la residència del primer ministre de Romania.
El palau va ser declarat monument històric el 2004.

## Referències

* ↑ «Duiliu Marcu». FUNDAŢIA CULTURALĂ META (in Romanian). Arxivat de l'original el 25 d’abril 2018. [Consulta: 25 abril 2018].
* ↑ «Reliefs of Mac Constantinescu (in Romanian)». locuri în Bucureşti. [Consulta: 25 abril 2018].

## Vegeu també

* Govern de Romania
# Papamosques de Timor

El papamosques de Timor (Ficedula timorensis) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) endèmica de l'illa de Timor i de l'adjacent illot de Jaco. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, fins als 1.200 metres d'altitud. Està afectat per la pèrdua d'hàbitat i el seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques de Timor». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 707. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Black-banded Flycatcher. Ficedula timorensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 15 juliol 2022].
# Papamosques de Tickell

El papamosques de Tickell (Cyornis tickelliae) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) del subcontinent indi. Es troba a l'Índia, Myanmar, el Nepal i Sri Lanka. El seu estat de conservació és de risc mínim.
El nom específic de Tickell fa referència a Samuel Richard Tickell (1811-1875), coronel de l'exèrcit britànic a l'Índia, Nepal i Birmània, i ornitòleg de camp i artista.

## Referències

* 1 2 Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques de Tickell». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 4 gener 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 699. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Tickell's Blue-flycatcher. Cyornis tickelliae» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 4 gener 2021].
# Palfuri Sura

Palfuri Sura (en llatí Palfurius Sura) va ser un dels famosos delatores de l'emperador Domicià.
Era fill d'un romà de rang consular. Es diu que va lluitar amb una verge lacedemònia en un combat públic durant el regnat de Neró.
Vespasià el va expulsar del senat i es va dedicar llavors a l'estudi de la filosofia estoica i es va destacar per la seva eloqüència. Domicià el va restaurar com a senador i en agraïment es va convertir en un dels seus informadors. A la mort del tirà va ser portat a judici, segurament sota Trajà, i condemnat.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/101?rgn=full+text;view=image;q1=PalfuriusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 93. ]
# Parastremma sadina

Parastremma sadina és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 18 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques fluvials pacífiques de Colòmbia.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. 1912. Some results from an ichthyological reconnaissance of Colombia, South America. Part I. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 127.) Ind. Univ. Studies Núm. 16 (sic Núm. 8). 1-27.
* ↑ Eigenmann, C. H. 1912. Some results from an ichthyological reconnaissance of Colombia, South America. Part I. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 127.). Indiana University Studies Núm. 16 (sic Núm. 8): 1-27.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Cardoso, A.R. 2003. Subfamily Rhoadsiinae (Characins, tetras). p. 213-214. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Paradosis

La Paradosis (del grec Παράδοσις "tradició religiosa"), obra també anomenada Tradició de Pilat és un relat apòcrif del Nou Testament atribuït a Ponç Pilat, i formaria part d'un "Cicle de Pilat" que inclouria diversos textos atribuïts al prefecte de Judea, com ara les Actes de Pilat, la Carta de Pilat a Tiberi i fins i tot la Declaració de Josep d'Arimatea.
El text és considerat una continuació de l'Anàfora, obra amb la qual té un clar paral·lelisme d'estil. S'ha pensat que les dues narracions van ser escrites per una mateixa persona. El seu contingut, tal com fa l'Anàfora, és clarament favorable a Pilat seguint la trajectòria de la literatura de les esglésies orientals, i acusa sense contemplacions als jueus com a responsables de la mort de Crist. L'obra acaba amb la mort de Pilat, que més que un càstig té el caràcter d'un gloriós alliberament.

## Referències

* ↑ Piñero, Antonio. Todos los Evangelios. Madrid: EDAF, 2010, p. 368. ISBN 9788441421165.