OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Timologia

La timologia (de l'anglès Thymology) és l'estudi de les causes mentals de l'acció humana al llarg de la història. De vegades s'usa com a sinònim d'història econòmica informada per la praxeologia. Mentre que la praxeologia estudia el comportament intencional de l'home i les conseqüències d'aquest comportament, no tracta d'examinar les causes psicològiques d'aquest comportament. La timologia és l'estudi dels aspectes humans que precedeixen a provocar un comptament humà amb propòsit. La timologia és una de les dues ciències "inventades, o almenys anomenades" per Ludwig von Mises, la praxeologia és l'altra.

## Vegeu també

* Ciència cognitiva
* Semiòtica
* Acció social

## Referències

* ↑ Walter Block, Austrian Thymologists Who Predicted the Housing Bubble
* ↑ Lavoie, Don and Storr, Virgil Henry, Distinction or Dichotomy: Rethinking the Line between Thymology and Praxeology (January 7, 2011). Review of Austrian Economics, Vol. 24, No. 2, p. 213, 2011. Available at SSRN:
* ↑ Sunwall, Mark R. Towards a Thymology of Tyranny
* ↑ von Mises, Ludwig The Ultimate Foundation of Economic Science
# Tomás Roncero

Tomás Gómez-Díaz Roncero (Villarrubia de los Ojos, 9 de maig de 1965), més conegut com a Tomás Roncero, és un periodista manxec.
Va ocupar el càrrec de redactor en cap del diari AS, pel que fa a la ràdio, va formar part de l'equip de tertulians de Carrusel Deportivo de la Cadena SER i a la televisió, és un dels contertulians principals del programa El chiringuito de jugones.
Llicenciat en periodisme per la Universidad Complutense de Madrid, va començar a treballar com a redactor a Madrid per a dos diaris del Grup Godó: Mundo Deportivo (1985-1989) i La Vanguardia (1989-1992). Posteriorment va treballar a l'agència de notícies Colpisa i el 1992 fou contractat pel diari El Mundo, on va desenvolupar el seu càrrec durant nou anys. Finalment, després d'un temps, va encetar la seva etapa de càrrec de redactor en cap al diari AS, el qual avui en dia encara ocupa, especialitzant-se en la informació del Reial Madrid, equip del qual és declarat seguidor.
A banda del seu càrrec, ha estat col·laborant com comentarista als espais radiofònics El larguero i Carrusel Deportivo, (ambos a la Cadena SER), El penalti (Onda Cero), El tirachinas (COPE), Punto Pelota (Intereconomía) i El mirador (Punto Radio). Va interpretar al seleccionador de Catalunya a la pel·lícula Torrente 5: Operación Eurovegas (2014).

## Referències

* ↑ El Villarato no respeta a mi pueblo Diario AS, 18 de maig de 2011
* ↑ Tomás Roncero acude hoy a una charla en Pepino Arxivat 2017-03-20 a Wayback Machine. La Tribuna de Talavera, 31 d'agost de 2011
* ↑ Gimeno, Iñaki. «Tomás Roncero, el azote de los culés | Defensa Central» (en castellà). Defensa Central, 08-11-2014. [Consulta: 10 agost 2017].
* ↑ Los cinco chicos que nunca consiguieron una Copa de Europa El Mundo, 10 de gener de 2002
* ↑ Tomás Roncero ficha por Carrusel Deportivo Diario AS, 30 de juliol de 2010
* ↑ Tomás Roncero, seleccionador de la Catalunya independiente... en 'Torrente 5' El Periódico, 11 d'octubre de 2014
# The Fountainhead

La font, traducció de l'anglès The Fountainhead, és una novel·la de l'escriptora russa nacionalitzada estatunidenca Ayn Rand editada el 1943. El títol es basa en una manifestació de l'autora, una individualista radical i nietzscheana: ”man's ego is the fountainhead of human progress” (“l'ego de l'home és la font del progrés humà”). Un jove editor (de Bobbs-Merrill) va valorar positivament el manuscrit i el llibre va sortir publicat el 15 d'abril de 1943 als Estats Units.
D'aquesta obra es va fer una adaptació cinematogràfica el 1949, dirigida per King Vidor i protagonitzada per Gary Cooper i Patricia Neal.

## Argument

Al New York dels anys 20, un arquitecte creatiu i innovador, Howard Roark, de tarannà individualista i enemic de qualsevol classe de compromisos, està decidit a tirar endavant els seus projectes contra tota mena de dificultats; és un home insubornable.
L'obra es divideix en quatre parts cadascuna de les quals té per títol el nom del principals personatges (llevat de Dominique Francon):
* "Peter Keating"
* "Ellsworth M. Toohey"
* "Gail Wynand"
* "Howard Roark"

## Personatges
### Howard Roark

    És el personatge principal, portaveu dels valors d'Aynd Rand i el seu objectivisme. En part està inspirat en la figura de Frank Lloyd Wright. Intransigent, no es deixa influir per les pressions morals d'altres col·legues ni del que es considera estar a la moda.

### Dominique Francon

    És el principal personatge femení. Filla de Guy Francon, un famós arquitecte ric de gustos clàssics.
    Elegant, seductora; una jove moderna. La seva primera trobada amb Roark li deixarà una empremta inesborrable que anirà lligada amb una passió amorosa.

### Gail Wynand

    És un home fet a si mateix, molt ric, sorgit del Hell's Kitchen, un barri miserable de Nova York que és el propietari d'un diari sensacionalista. Aparentment diferents, considera que Roark i ell tenen els mateixos ideals però el frena el seu amor pel poder. Tant Gail com Dominique admiren Roark.

### Peter Keating

    És l'antítesi de Roark. També arquitecte però sense la seva creativitat i és un conformista: fa simplement el que desitja el seu client. El seu èxit (treballa per al pare de Dominique) serà limitat en el temps.

### Ellsworth Toohey

    Ellsworth Toohey és el personatge que encarnarà els valors que Rand rebutja totalment perquè té en compte el que volen les masses. Treballa com a crític d'arquitectura per a Gail Wynand. És un manipulador i la seva influència fa que molts evitin portar-li la contra. Es considera que aquest personatge està inspirat en el polític laborista britànic Harold Laski.

## Enllaços externs

* La sèrie dels Simpsons té un episodi inspirat en el “The Fountainhead”: http://vimeo.com/moogaloop.swf?clip_id=12103135&server=vimeo.com&show_title=1&show_byline=1&show_portrait=0&color=&fullscreen=1
# Torre del Senyor de la Vila

La Torre del Senyor de la Vila o torre de la casa palau del Senyoriu és un bé d'interès cultural que es troba a la població valenciana de Serra, al carrer anomenat del Cantó de la Torre. Té la consideració de BIC per declaració genèrica, amb anotació ministerial de 27 d'agost de 2001. Va ser construïda al segle ix.

## Descripció

La torre es troba a l'interior del nucli urbà de Serra. Va formar part el sistema defensiu del terme com les torres de Satarenya o de Nàquera, Ria i el castell. És de planta rectangular i els seus murs són de tàpia, es troba adossada a la casa palau, edifici conformat per murs de maçoneria. El perfil és lleugerament trapezoïdal, amb petits buits i merlets com acabaments. Les façanes es troben lliures d'elements decoratius.
Les reformes que ha patit la torre al llarg dels anys han variat considerablement la seva estructura original.

## Vegeu també

* Cartoixa de Porta Coeli
* Castell de Serra
* Ermita de Sant Josep i Calvari
* Església parroquial de la Mare de Déu dels Àngels
* Torre de l'Ermita
* Torre de Ria
* Torre de Satarenya

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 3 http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/Detalles_bics.asp?IdInmueble=192
* 1 2 3 http://www.comunitatvalenciana.com/monumento/valencia-terra-i-mar-serra-torre-del-senor-de-la-villa-0%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Torre del Sol (Mont-roig del Camp)

La Torre del Sol és una torre de telegrafia òptica situada dins del camping del mateix nom, a Miami Platja, municipi de Mont-roig del Camp (Baix Camp). Formava part de la línia de telegrafia òptica civil de Madrid a La Jonquera, essent la torre anterior la torre de l'Hospitalet de l'Infant, i la següent la torre de l'Ermita, a Cambrils. La seva conservació és excel·lent, si bé se li han afegit uns merlets que desvirtuen l'aspecte inicial.
Ha rebut diferents noms: en el mapa de José Maria Mathé (1872) s'anomenava Torre Milamar, segurament com a al·lusió a les pròximes ruïnes de Miramar; al Diccionario universal del derecho español constituido, de Patricio de la Escosura (1853), apareix com a Torre Mas de Mode, que no coincideix amb cap altre document; Català i Roca, a Els castells catalans (1973), l'anomena Torre de la Porquerola, per estar situada prop de la punta de la Porquerola. Al llibre La telegrafia òptica a Catalunya de Len i Perarnau (2004) se l'anomena erròniament Torre dels Penyals, que era una torre de guaita construïda el 1574 en un penyal de Miami Platja, i destruïda per l'armada anglesa el 1813, i que al segle XX se'n va construir una de nova.

## Vegeu també

* Telegrafia òptica
* Llista de les torres de telegrafia òptica de Catalunya

## Referències

* ↑ «MB48 Torre Sol. Miami-Platja (Torres Telegrafia Òptica Civil)». Col·legi Oficial d'Enginyers Tècnics de Telecomunicació a Catalunya.
* ↑ «LB048 - Mont-roig» (en castellà). Foro Histórico de las Telecomunicaciones.
* ↑ «El Torreó». Mont-roig Miami Turisme. Arxivat de l'original el 2022-05-27. [Consulta: 17 maig 2022].
# This Sporting Life

This Sporting Life és una pel·lícula britànica dirigida per Lindsay Anderson, estrenada el 1963. L'actor principal de la pel·lícula va obtenir el Premi a la interpretació masculina l'any 1963 pel seu paper (pel qual també va ser nomenat als Oscars i als BAFTA).

## Argument

Començament dels anys 1960. Frank Machin, un miner de Wakefield, petita ciutat del Yorkshire, s'enamora de la seva arrendadora. Esdevé campió de Rugbi a 13, cosa que li suposa una certa fama.

## Repartiment

* Richard Harris: Frank Machin
* Rachel Roberts: Mme Margaret Hammond
* Alan Badel: Gerald Weaver
* William Hartnell: "Dad" Johnson
* Colin Blakely: Maurice Braithwaite
* Vanda Godsell: Mme Anne Weaver
* Anne Cunningham: Judith
* Jack Watson: Len Miller
* Arthur Lowe: Charles Slomer
* Harry Markham: Wade

## Premis i nominacions
### Premis

* 1963. Premi a la interpretació masculina (Festival de Cannes) per Richard Harris
* 1964. BAFTA a la millor actriu per Rachel Roberts

### Nominacions

* 1963. Palma d'Or al Festival Internacional de Cinema de Cannes per Lindsay Anderson
* 1964. Oscar al millor actor per Richard Harris
* 1964. Oscar a la millor actriu per Rachel Roberts
* 1964. Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Rachel Roberts
* 1964. BAFTA a la millor pel·lícula
* 1964. BAFTA al millor actor per Richard Harris
* 1964. BAFTA al millor guió original per David Storey

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, n° 350 (anglès)
* Sight and Sound, estiu 1962 (p. 113); hivern 1962-63 (foto de portada); primavera 1963 (article) (anglès)
* Cahiers du Cinéma, n° 145, juliol 1963 (francès)

## Referències

* ↑ «This sporting life». The New York Times.
# Thomas N'Kono

Thomas N'Kono (Dizangué, 20 de juliol de 1956) va ser un destacat futbolista camerunès dels anys 70, 80 i 90 que jugava com a porter.

## Biografia

Tommy N'Kono va néixer a Dizangue (Camerun) el 20 de juliol de 1956. Es donà a conèixer internacionalment al Mundial de 1982, on esdevingué un dels porters més destacats, tot i disputar només tres partits. Posteriorment, disputà cinc partits al Mundial de 1990, on Camerun fou una de les sensacions. A més, fou el suplent de Joseph-Antoine Bell al Mundial de 1994, amb qui mantingué una forta rivalitat esportiva. Ha jugat amb la selecció de futbol del Camerun en 112 ocasions.
Pel que fa a clubs, s'inicià a l'Eclair de Douala i va ser traspassat més tard al Canon de Yaoundé del seu país. La seva gran actuació a la Copa del Món de 1982 li va permetre fer el salt a Europa i fitxar pel RCD Espanyol, en el qual jugà vuit temporades i on fou tot un símbol, arribant a ser el porter amb més minuts imbatut en partits de lliga (496) en la temporada 88-89. Posteriorment, fitxà pel Centre d'Esports Sabadell on romangué tres temporades i acabà la seva carrera fitxant pel Bolívar uruguaià on restà dos anys, retirant-se del futbol en actiu a l'edat de 39 anys.
En l'àmbit popular, fou una autèntica llegenda al seu país, juntament amb Roger Milla, durant els 80 i 90. Guanyà el premi al Futbolista africà de l'any atorgat per la revista France Football els anys 1979 i 1982. Actualment viu a Barcelona i des del 1999 és membre del cos tècnic del RCD Espanyol, en el qual participa com a entrenador de porters.

## Trajectòria esportiva

Com a futbolista
* Eclair de Douala: 1971-1972
* Canon Yaoundé: 1972-1982
* RCD Espanyol: 1982-1989
* CE Sabadell FC: 1989-1992
* Club Bolívar: 1993-1995
Com a entrenador
* Ajudant de la selecció del Camerun: 1998-2003
* RCD Espanyol (futbol base): 1999-2003
* RCD Espanyol (entrenador de porters): 2003-present

## Referències

* ↑ (castellà) Marca, Kameni supera el récord N'Kono

## Enllaços externs

* Perfil al web de l'Espanyol Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
N'Kono amb la selecció camerunesa - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol del Camerun – Copa del Món Futbol de 1982
1 N'Kono •
2 Kaham •
3 Enoka •
4 N'Djeya •
5 Onana •
6 Kundé •
7 M'Bom •
8 M'Bida •
9 Milla •
10 Tokoto •
11 Toubé •
12 Bell •
13 Bahoken •
14 Abega •
15 N'Doumbé •
16 Aoudou •
17 Kamga •
18 N'Guea •
19 Enanga •
20 Eyobo •
21 Ebongué •
22 Tchobang •
Seleccionador: Vincent
Selecció de futbol del Camerun – Copa del Món Futbol de 1990
1 Bell •
2 Kana-Biyik •
3 Onana •
4 Massing •
5 Ebwellé •
6 Kundé •
7 Omam-Biyik •
8 Mbouh •
9 Milla •
10 M'Fédé •
11 Ekéké •
12 Yombi •
13 Pagal •
14 Tataw •
15 Libiih •
16 N'Kono •
17 N'Dip •
18 Djonkep •
19 Feutmba •
20 Makanaky •
21 Maboang •
22 Songo'o •
Seleccionador: Nepomnyashchy
Selecció de futbol del Camerun – Copa del Món Futbol de 1994
1 Bell •
2 Kana-Biyik •
3 Song •
4 Ekeme •
5 N'Dip •
6 Libiih •
7 Omam-Biyik •
8 Mbouh •
9 Milla •
10 M'Fédé •
11 Maboang •
12 Loga •
13 Kalla •
14 Tataw •
15 Agbo •
16 Tchami •
17 Foé •
18 Fiala •
19 Embé •
20 Mouyémé •
21 N'Kono •
22 Songo'o •
Seleccionador: Michel :
# Toa Alta (Puerto Rico)

Toa Alta és un municipi de Puerto Rico situat al nord-est de l'illa, també conegut amb els noms de La Ciudad del Toa, Cuna de Poetas i Ciudad del Josco. Limita al nord amb els municipis de Dorado i Toa Baja; a l'est amb el municipi de Bayamón; al sud amb Naranjito i a l'oest amb Vega Alta i Corozal.
El municipi està dividit en 9 barris: Toa Alta Pueblo, Mucarabones, Río Lajas, Quebrada Arenas, Galateo, Ortiz, Piñas, Quebrada Cruz i Contorno.

## Referències

* ↑ Grupo Editorial EPRL «Toa Alta» (en castellà). Enciclopedia de Puerto Rico. Fundación Puertoriqueña de las Humanidades, 14-06-2015 [Consulta: 29 juny 2015].
* ↑ «American FactFinder». Oficina del cens dels EUA. [Consulta: 9 juny 2015].

## Enllaços externs

* Directori de Municipis, Toa Alta Arxivat 2015-06-17 a Wayback Machine. a la web oficial de l'Estat Lliure associat de Puerto Rico
# Tour de Flandes 1982

El Tour de Flandes 1982 va ser la 66a edició del Tour de Flandes. La cursa es disputà el 4 d'abril de 1982, amb inici a Sint-Niklaas i final a Meerbeke després d'un recorregut de 267 quilòmetres. El belga René Martens s'imposà en solitari per davant dels seus compatriotes Eddy Planckaert i Rudy Pevenage.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | René Martens (BEL) | Daf Trucks-Teve Blad-Rossin | 6h 35' 40" |
| 2 | Eddy Planckaert (BEL) | Splendor-Wickes | +21" |
| 3 | Rudy Pevenage (BEL) | Capri Sonne | m. t. |
| 4 | Michel Pollentier (BEL) | Safir-Concorde | m. t. |
| 5 | Jan Bogaert (BEL) | Europ Decor | +45" |
| 6 | Palmiro Masciarelli (ITA) | Famcucine | m. t. |
| 7 | Patrick Versluys (BEL) | Boule d'Or-Colnago | m. t. |
| 8 | Géry Verlinden (BEL) | Boule d'Or-Colnago | m. t. |
| 9 | Marc Sergeant (BEL) | Boule d'Or-Colnago | m. t. |
| 10 | Johan van der Velde (NED) | TI-Raleigh-Campagnolo | m. t. |

## Referències

* ↑ «El Tour de Flandes para René Martens» (pdf). El Mundo Deportivo, 05-04-1982, p. 37 [Consulta: 10 març 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats a Sitio de ciclismo
* Resultats a les-sports.info
# Tierra de Alba (Zamora)

La Tierra de Alba és una comarca natural i històrica situada al centre de la província de Zamora. Està formada per 25 municipis i el cap comarcal és Carbajales de Alba.

## Municipis

* Carbajales de Alba
* Losacino
* Losacio
* Manzanal del Barco
* Perilla de Castro
* Pino del Oro
* Santa Eufemia del Barco
* Vegalatrave
* Videmala
* Villalcampo

## Enllaços externs

* Web de Tierra de Alba Arxivat 2008-04-11 a Wayback Machine.
# Toulon

«Toulon» té aquests significats:
* Toulon (francès) o Toló (català), ciutat d'Occitània, capital del departament del Var (regió de Provença-Alps-Costa Blava, França)
* Toulon (Illinois), ciutat dels Estats Units a l'estat d'Illinois
* Toulon-sur-Allier, municipi francès al departament de l'Alier
* Toulon-sur-Arroux, municipi francès al departament de Saona i Loira
* Cantó de Toulon-sur-Arroux, cantó francès al districte de Charolles)departament de Saona i Loira)
* Districte de Toulon, districte del departament francès del Var (regió de Provença-Alps-Costa Blava, França)
* RC Toulon, club de rugbi francès amb seu a Toló
* Vert-Toulon, municipi francès al departament del Marne
# Torrent de la Cucalera

El torrent de la Cucalera, de vegades també denominat torrent del Rossinyol, és un torrent que discorre pel terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Es forma al vessant sud del Turó de Lligabosses, a ponent del Coll de Lligabosses, ran del Camí de Mussarra al Coll de Lligabosses, on comença una ampla giragonsa que comença emprenent cap al sud-est, i va girant fins que agafa la direcció nord. Travessa la carretera B-124 just als inicis del seu curs, i ja segueix sempre més aquesta carretera pel seu costat de llevant, fent molts retombs a causa del terreny que travessa, emmarcat a ponent pel Serrat de Mussarra i a llevant pels contraforts del Puig del Rossinyol.
Ressegueix de sud a nord les Costes de Mussarra pel seu vessant de llevant, deixant el Bosc del Rossinyol a la dreta. Va baixant tota la vall molt encaixat per les muntanyes esmentades, amb només un parell d'eixamplaments, com el Pla de la Bena, fins que troba el torrent de l'Om al lloc de les Cabres Encantades, just a l'extrem meridional de la Urbanització Masia del Solà.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Torrent de la Font Fresca

El Torrent de la Font Fresca és un corrent fluvial de la comarca de l'Alt Penedès, que desemboca al torrent del Salt.

## Referències

* ↑ «Salt de can Figueres. Sant Quintí de Mediona | Mapes de Patrimoni Cultural». [Consulta: 12 maig 2023].
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Tractat de Madrid (1801)

El Tractat de Madrid és un tractat internacional que es va signar a la ciutat de Madrid el 29 de setembre de 1801 entre Joan VI de Portugal i representants del Primer Imperi Francès.
Sobre la base dels termes de l'acord, el Regne de Portugal fou obligada a mantenir els principis del Tractat de Badajoz. No obstant això, es van fer addicions a aquest tractat segons el qual Portugal es va veure obligat a pagar una indemnització de 20 milions de francs a França i fou obligada a cedir part de la Guaiana. Aquestes addicions es van establir i dictar per Napoleó Bonaparte després que va enviar el seu exèrcit a Portugal.

## Vegeu també

* Guerra de les Taronges

## Referències

* ↑ Cobbett, William. Letters to the right honourable lord Hawkesbury and to the right honourable Henry Addington, on the peace with Buonaparté (en anglès). Cobett and Morgan, 1802, p. xviii.
# Tote García Ortega

Margarita García Ortega Nestosa, coneguda artísticament com a Tote García Ortega (1915 - Madrid, 26 de desembre de 1998), va ser una actriu espanyola.

## Biografia

Actriu principalment consagrada als escenaris. Filla dels actors Francisco García Ortega i Josefina Nestosa, i germana dels també actors Luis i Rosario García Ortega.
Al llarg de la seva carrera, en el seu haver destaquen obres com Els cacics (1962), de Carlos Arniches; Els verds camps de l'Edén (1963), primera obra d'Antonio Gala; El procés de l'arquebisbe Carranza (1964), de Joaquín Calvo Sotelo; Intermezzo (1965), de Jean Giraudoux; A Electra li escau el dol (1965), d'Eugene O'Neill; El sol en el formiguer (1966), de Gala; El senyor Adrián, el cosí (1966), d'Arniches; La dama follet (1966), de Calderón de la Barca; Els malfactors del bé (1966), de Jacinto Benavente; Així és (si així us sembla) (1967), de Luigi Pirandello; Els baixos fons (1968), de Maxim Gorki; Romanç de llops (1970), de Valle-Inclán; Antígona, de Sòfocles; Misericòrdia (1972), de Benito Pérez Galdós; Anells per a una dama (1973), de Gala; Les cítares penjades dels arbres (1974) de Gala, 2 Les arrecogías del beateri de Santa Maria Egipcíaca (1977), de Martín Recorda, 3 Les gales del difunt i La filla del capità, ambdues de Valle-Inclán, que va interpretar el 1978 a el Teatre María Guerrero amb la companyia de María José Goyanes; Filomena Marturano el 1980 amb María Asquerino; La tetera, de Miguel Mihura, el 1982, amb Emilio Gutiérrez Caba; L'àlbum familiar, de José Luis Alonso de Santos al 1982; Revistes del cor, el 1985, de Juan José Alonso Millán, amb Analía Gadé;
Dames, senyores, dones, el 1987, de nou amb Gadé; La boja de Chaillot (1989), amb Amparo Rivelles i interpretant una de les components del cor de les boges, al costat de Lilí Murati i Margot Cottens; Camina la meva mare (1990) d'Alonso Millán; o La truhana el 1992, amb Concha Velasco.
No obstant això va compaginar la seva presència teatral amb esporàdiques aparicions en televisió. Ja des dels anys seixanta va intervenir en papers secundaris d'espais populars a la pantalla petita del moment com Novel·la, emès per Televisió Espanyola.
En l'última etapa de la seva vida es va unir professionalment a Lina Morgan, amb la qual va intervenir en la sèrie d'Antena 3 Compuesta i sin novio (1994) i en la pel·lícula Germana, però què has fet? (1995), de Pedro Masó, la seva única incursió a la pantalla gran.
No obstant això el seu moment de major popularitat li arriba amb el personatge de Filo, una dona gran entranyable que comparteix sostre amb Reme (Lina Morgan) en Hostal Royal Manzanares (1996-1998), de TVE, una de les sèries de televisió de més impacte de la dècada.

## Referències

* ↑ País, Ediciones El «Muere Tote Ortega, "Filo" en "Hostal Royal Manzanares"» (en castellà). EL PAÍS, 27-12-1998.
* ↑ «Tote García Ortega - Biografía - decine21.com». Decine21. [Consulta: 25 novembre 2016].
* ↑ «Tote García Ortega». IMDb. [Consulta: 25 novembre 2016].
# Tirà reial ventredaurat

El tirà reial ventredaurat (Myiodynastes hemichrysus) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Viu als clars del bosc, normalment a prop de l'aigua, a les muntanyes de Costa Rica i oest de Panamà.

## Referències

* ↑ «Tirà reial ventredaurat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)