OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Capacitat de la porta

La capacitat de la porta és la capacitat del terminal de la porta d'un transistor d'efecte de camp. Es pot expressar com la capacitat absoluta de la porta d'un transistor, o com la capacitat per unitat d'àrea d'una tecnologia de circuit integrat, o com la capacitat per unitat d'amplada dels transistors de longitud mínima en una tecnologia.
Segons l'escalat segons Dennard de MOSFET, la capacitat per unitat d'àrea ha augmentat inversament amb les dimensions del dispositiu. Com que l'àrea de la porta ha baixat pel quadrat de les dimensions del dispositiu, la capacitat de la porta d'un transistor ha baixat en proporció directa amb les dimensions del dispositiu. Amb l'escala Dennard, la capacitat per unitat d'amplada de la porta s'ha mantingut aproximadament constant; aquesta mesura pot incloure capacitats de superposició porta-font i porta-drenatge. Altres escalades no són estranyes; les tensions i els gruixos d'òxid de la porta no sempre han disminuït tan ràpidament com les dimensions del dispositiu, de manera
que la capacitat de la porta per unitat d'àrea no ha augmentat tan ràpidament i la capacitat per amplada del transistor de vegades ha disminuït al llarg de les generacions tecnològiques.
La capacitat intrínseca de la porta (és a dir, ignorant els camps de marge i altres detalls) per a una porta aïllada en diòxid de silici es pot calcular a partir de la capacitat d'òxid prim per unitat d'àrea com:
$C_{\mathrm {G} }=A_{\mathrm {G} }C_{\mathrm {ox} }$
on $A_{\mathrm {G} }$ és l'àrea de la porta i la capacitat d'òxid prim per unitat d'àrea és $C_{\mathrm {ox} }={\frac {\epsilon _{\mathrm {SiO_{2}} }\epsilon _{0}}{t_{\mathrm {ox} }}}$, amb
$\epsilon _{\mathrm {SiO_{2}} }=3.9$ la permitivitat relativa del diòxid de silici, $\epsilon _{0}=8.854\times 10^{-12}\ \mathrm {F/m}$ la permitivitat al buit, i $t_{\mathrm {ox} }$ el gruix de l'òxid.

## Referències

* ↑ editor. «Gate capacitance of MOSFET» (en anglès). https://www.student-circuit.com,+03-02-2020.+[Consulta: 7 octubre 2022].
* ↑ Solid State Devices And Circuits (en anglès). Technical Publications, 2009, p. 4-8. ISBN 9788184316681.
* ↑ Plusquellic, Jim. «VLSI slides» (en anglès). [Consulta: 2 maig 2021].
# Carles Barraquer i Rovira

Carles Barraquer (Girona, 1833 – Madrid, 1902) fou un militar català, general de brigada d'enginyers, governador civil de Girona durant la restauració borbònica.
La seva carrera militar va començar el 1846, amb l'ingrés com a cadet al Colegio General Militar de Segovia, d'on va sortir com a alferes el 1848. Després va estudiar a l'Acadèmia d'Enginyers de Guadalajara i el 1853 en va sortir amb el grau de tinent del cos. El 1854, per la seva participació en els fets revolucionaris que van tenir lloc a Madrid se li va atorgar el grau de capità d'infanteria. El 1861, ja capità del cos d'enginyers, va estar destinat uns mesos a Galícia.
El febrer de 1862, amb el càrrec de comandant va embarcar cap a l'illa de Santo Domingo destinat al cos de l'exèrcit que s'hi havia d'organitzar. A més de ser al front de la Comandància d'Enginyers de l'Illa, en va ser director d'Obres Públiques i va ocupar-se de la fortificació de diversos indrets (entre els quals l'església de San Lorenzo de Minas) i de la construcció de ponts necessaris per a la campanya a l'illa. Pels seus serveis a Santo Domingo el van promoure al grau de tinent coronel d'infanteria.
Va participar en la repressió dels rebels de Cuba en 1863 i 1865 i el maig de 1865 va tornar a la península de permís. El juny de l'any següent en rebre permís per quedar-se definitivament a la península, va perdre el grau de comandant d'enginyers perquè el grau rebut en marxar a Santo Domingo només es mantenia s'estava a destí. El 1965 s'incorpora a la Direcció Subinspecció de Catalunya. També fou un veterà de la tercera guerra carlina (va participar en operacions a Catalunya i a Navarra) i durant uns dies de febrer de 1875 fou governador civil de la província de Girona. Després de dirigir diverses obres com a comandant d'enginyers de Girona, el 1881 va ser nomenat cap de la Comissió de Defensa de la Frontera i Aquarteraments de la plaça de Barcelona i el mateix any van designar-lo cap de la Comandància d'Enginyers de la mateixa ciutat, on va dirigir diverses obres, entre les quals la caserna Jaume I i l'edifici Roger de Llúria (actualment formen part del Campus de la Ciutadella de la Universitat Pompeu Fabra), alhora que exercia de director de telègrafs militars i s'ocupava d'altres comissions.
Assoliria el grau de general de brigada del cos d'enginyers (el 1891). El 1894 fou enviat a Cuba novament, on el 1895 va encarregar-se de la fortificació de l'Havana. El 1897 va tornar a la península per malaltia i el 1899, tot i haver passat a la reserva, en atenció al seus serveis de tants anys, van nomenar-lo director general de l'Institut Geogràfic i Estadístic. El 1901 va demanar la jubilació.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Carrillo de Albornoz y Galbeño, Juan. «Carlos Barraquer y Rovira | Real Academia de la Historia» (en castellà). [Consulta: 18 gener 2021].
* 1 2 APROXIMACIÓ HISTÒRICA A L'EDUCACIÓ ESPECIAL A CATALUNYA: L'EDUCACIÓ INSTITUCIONALITZADA EN CENTRES D'EDUCACIÓ ESPECIAL A LES COMARQUES DE GIRONA (1873-1997) p. 75
* ↑ Carles Barraquer Arxivat 2010-05-26 a Wayback Machine. a dadescat.info
# Carles Bellver i Torlà

Carles Bellver Torlà (Castelló de la Plana, 1967) és analista de tecnologia educativa a la Universitat Jaume I (UJI) de Castelló i escriptor.
És a Internet des del 1992. Deu anys més tard, el 2002, va obrir el seu blog. És un dels pioners de la web a nivell global. El 1993 va participar en la posada en marxa del primer servidor web de l'Estat espanyol, a l'UJI. També va desenvolupar unes extensions per a un editor de textos de Mac (BBEdit) que facilitaven la inserció de les etiquetes HTML en els documents, que llavors es teclejaven a mà.
Carles Bellver té el mèrit d'haver publicat un relat en temps real a Twitter el 2009. “Però no crec que es pugui dir que he fet, en tot això, res especialment rellevant en aquests últims anys. Diguem que el meu moment de glòria internètica ja va passar. Si de cas, només diria que estic modestament orgullós d'una circumstància menor: haver iniciat l'any 2002, i després coordinat, la traducció al català de Moodle, el programari de codi font obert que al cap dels anys ha estat el més utilitzat per donar suport a l'ensenyament presencial i/o a distància en universitats, instituts i escoles del nostre país.”
Ha publicat sis llibres de relats en l'àmbit de la literatura fantàstica i del realisme màgic. El seu estil literari ha estat qualificat d'incidentalista.

## Obres

* Allò que és meu (Bullent, 1993)
* El llibre de tòpics (Brosquil, 2002)
* La vida canina (Brosquil, 2005)
* L'home del calendari (Tria, 2011)
* La nit mil dos (Tria, 2013)
* Un cel nou i una terra nova (Unaria, 2015)

## Premis

* Premi de Narrativa Vila d'Almassora, 2004: La vida canina
* Premi de Narrativa Breu Josep Pascual Tirado, 2015: Un cel nou i una terra nova

## Referències

* ↑ «Carles Bellver Torlà - El Pont Cooperativa de Lletres».
* ↑ «Carles Bellver». Saül Gordillo, 25-01-2015.
* ↑ Gordillo, Saül. Sobirania.cat. Primera edició. Arenys de Mar: Crea't Edicions, Juny de 2014, p. 98, 153, 165, 171. ISBN 978-84-942772-0-7 [Consulta: 30 març 2015]. Arxivat 2015-03-27 a Wayback Machine.
* ↑ Porcar, Josep. «Presentació de l'Home del calendari en la llibreria Babel». Arxivat de l'original el 2021-11-25. [Consulta: 25 novembre 2021].
* ↑ «Carles Bellver recibe el Premi de Narrativa Breu Josep Pascual Tirado». El Periódico Mediterráneo, 19-11-2015.

## Enllaços externs

* Pàgina personal: carlesbellver.net
# Castell de Corçà

El castell de Corçà és una fortalesa situada al cim del turó al peu del qual hi ha el poble actual de Corçà dins del municipi d'Àger (Noguera). És a l'extrem occidental de la vall d'Àger, damunt de la vall de la Noguera Ribagorçana. És un edifici declarat bé cultural d'interès nacional.

## Història

La primera referència sobre Corçà apareix en l'acta de consagració de l'església de Sant Salvador d' Àger, que data del 1048. Entre els béns de la dotació, Guillem Mudarraf llegà una terra que era situada sota els termes de «Clarmonte i Curciano». En l'acta d'investidura de Guillem Ramon com a abat de l'abadia d'àger, l'any 1057, Arnau Mir de Tost i Arsenda li concediren la dominicatura del «castro de Chorzano». Pocs mesos després es documenta una convinença entre l'abat Ramon i el castlà Atinard Miró. El 1060, els expressats esposos reiteraren la donació a Àger del «castellum Corcianum» amb el seu terme i la «parrochiam castelli» amb els seus béns. La repartició de béns de l'abadia de l'any 1066 adjudicà el castell de Corçà a la mensa capitular, és a dir, al col·lectiu dels canonges.
L'any 1110 el castell fou infeudat per l'abat Guillem a Galceran. El feu l'havia posseït Galceran Erimany, pare del dit Galceran, que testà l'any 1094 deixant el castell al seu fill. El 1187 posseeix el feu Berenguer d'Albesa.

## Arquitectura

S'han conservat molt pocs vestigis del castell de Corçà, situats al cim del turó al costat del qual s'arrecera actualment el poble. La llargada d'aquest espai superior és de 37,5 m. L'amplada és de 10 a 15 m. Al llarg del vessant meridional de la roca superior es conserven restes d'un mur, que devia resseguir el perímetre del cimal. Els murs, amb una alçada molt reduïda, ressegueixen el límit exterior, amb formes rectes i sobretot corbes. Als vessants del turó han aparegut més d'una vegada monedes medievals.

## Referències

* ↑ «Castell de Corçà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
* 1 2 Fité i Llevot, Francesc. «Castell de Corçà». A: La Noguera. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1994, p. 142 (Catalunya romànica, XVII). ISBN 84-7739-098-3.

## Enllaços externs

* «Castell de Corçà». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Carrer de les Piques

El carrer de les Piques és una obra de Tàrrega (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest carrer fou, junt amb el carrer Major i la Plaça Sant Antoni de Tàrrega, un dels primers carrers amb més moviment comercial de la ciutat. La seva fisonomia manté, encara avui en dia, alguns d'aquells trets urbanístics medievals que el van veure néixer com per exemple la poca amplada de la via i la seva trajectòria viària que no es recta sinó que s'adapta tant al pendent del carrer com a la situació de les cases que la voregen. Fou conjuntament amb el carrer Major un dels carrers on les classes nobiliàries sovint s'establiren. Actualment aquest carrer ha perdut la seva connotació comercial i és un vial més aviat secundari en la xarxa urbanística de Tàrrega.

## Història

Fins a principis del segle XX aquest carrer era un fangar i es convertia en riera d'aigua cap al riu Ondara cada vegada que plovia per manca de cap mena d'asfalt o d'enllosat. Actualment és un carrer per on transiten cotxes i té voreres estretes pels vianants.
Aquest carrer voreja la zona de l'antic call jueu de Tàrrega. Els jueus targarins foren una comunitat molt nombrosa que fins i tot comptava amb la seva pròpia sinagoga al centre mateix de la població i actualment excavada i estudiada arqueològicament.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer de les Piques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Carnegia

«Carnegia» té aquests significats:
* Carnegiea, un gènere de cactus
* Carnegia (arna), un gènere d'arnes
* 671 Carnegia, un planeta menor
# Casa i cabana de Mas de l'Om a Monars

La Casa i cabana de Mas de l'Om a Monars és un conjunt d'edificis de l'antic poble de Monars, actualment del terme municipal de Montagut i Oix (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas de l'Om està situat no gaire lluny de l'església de Sant Feliu de Monars, a l'altra banda del rierol. Des de fa uns anys, i de manera intermitent, s'ha tornat a habitar amb la intenció de recuperar la vida i l'activitat de fa uns vint anys. L'edifici està format per cossos bastits en èpoques diverses. La casa, pròpiament dita, és de planta rectangular i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes laterals.
De la planta baixa en destaca l'antiga cuina; aquí hi havia hagut una taula massissa -de fusta de roure, amb capacitat per a més de vint persones- i un bonic escó al costat de la llar. Ambdós estris han desaparegut malgrat les dificultats que hi ha per accedir-hi. El pis superior era un graner i té àmplies obertures rectangulars.
Prop de la casa es conserva, bastant bé, una antiga cabana de planta rectangular i teulat a dues aigües. Als baixos té dues obertures (una a la façana de migdia i l'altra a tramuntana) conformades per arcs de mig punt. El pis superior, amb accés directe des de l'exterior, té finestres rectangulars amb llindes de fusta.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa i cabana de Mas de l'Om a Monars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2015].
# Casella de selecció

En informàtica, una casella de selecció (en anglès check box o tick box) és un element d'interacció de la interfície gràfica d'usuari (giny) del Sistema Operatiu amb l'usuari, que permet a aquest fer seleccions múltiples d'un conjunt d'opcions.

## Descripció

Consta d'una casella que permet presentar fins a tres estats diferents: marcat, desmarcat i indeterminat. L'estat marcat es mostra a través d'una crispeta, el desmarcat amb el quadre en blanc i l'indeterminat amb un quadre dins del quadre blanc que és el control. Algunes ocasions el programador de l'aplicació determina que el control només permeti dos estats: marcat i desmarcat.
La marca implica l'acceptació de l'opció que hi està enllaçada, i per tant, la falta de marca implica la negació de l'acceptació. L'estat indeterminat torna una resposta en nul.
Normalment, els checkbox són mostrats en la pantalla com una caixa quadrada que pot contenir un espai en blanc (per a deseleccionar) o una marca de revisió o una X (per seleccionar) una opció independent de les altres. Al costat del checkbox normalment es mostra un text descriptiu del significat de l'opció. Invertir l'estat d'un checkbox es realitza fent clic amb el ratolí sobre la caixa o el seu text associat, o usant una drecera de teclat.

## Aparença

És un petit quadre al costat de l'opció a seleccionar. A priori poden semblar iguals que els botons d'opció, amb la diferència que aquests accepten només una de les opcions que es tinguin enllaçades en un grup, mentre que en un grup de caselles de selecció permet la selecció de més d'una opció.

## Aplicacions

Poden veure's en multitud d'entorns visuals, com Windows, KDE, Gnome.

## Vegeu també

* Botó d'opció
* Caixa de text
* Caixa combinada

## Referències

* ↑ «checkbox». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 14 abril 2017].
# Castrolibero

Castrolibero és un municipi italià, dins de la província de Cosenza, que limita amb els municipis de Cerisano, Cosenza, Marano Marchesato, Marano Principato, Mendicino i Rende a la mateixa província.

## Evolució demogràfica

Població censada al municipi de Castrolibero :
| Notes: | Elaboració gràfica per part de la Viquipèdia |
| | Font: ISTAT (Institut Nacional d'Estadística) |

## Referències

* ↑ «CensimentoPopolazione» (en italià). ISTAT - Istituto nazionale di statistica, 2011.

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de Castrolibero» (en italià).
# Castell de Zvolen

El Castell de Zvolen (en eslovac: Zvolenský zámok o incorrectament Zvolenský hrad; en hongarès: Zólyomi var) és un castell medieval situat a un pujol a la vora del centre de Zvolen, a Eslovàquia.
La situació original de l'edifici en la regió era sobre la confluència dels rius Slatina i Hron on sobre un escarpat penya-segat es trobava un castell del segle xii, conegut des del segle xix com Pustý hrad («castell abandonat»). El seu difícil accés en va tenir com a conseqüència el trasllat de lloc a una nova construcció ordenada per Lluís I el Gran del castell de Zvolen, com una residència de caça dels reis hongaresos. La futura reina regent Maria I d'Hongria i l'emperador Segimon van celebrar les seves noces allà l'any 1385.
L'arquitectura gòtica del castell va ser construïda entre el 1360 i el 1382 i es va inspirar en els]castells italians del segle xiv. Els obrers italians també van contribuir a una reconstrucció renaixentista el 1548. L'última reconstrucció més gran va succeir en 1784, quan la capella va ser realitzada en arquitectura barroca.
El Castell allotja una secció regional de la Galeria Nacional d'Eslovàquia amb una exposició d'antics mestres europeus, incloent obres de Peter Paul Rubens, Paolo Veronese i William Hogarth. També hi ha una casa de te popular situada en el castell.

## Història

Va ser construït per Lluís I d'Hongria, com un castell de caça gòtic. La seva estructura es va acabar el 1382, quan va ser testimoni del compromís de la seva filla Maria i de l'emperador Segimon. El castell va ser un dels feus de 1440 a 1462 de Jan Jiskra, un dels comandant més poderós a Hongria. Va ser visitat sovint pel rei Maties Corví amb la seva esposa Beatriu d'Aragó, qui va utilitzar aquest castell com residencia a partir de 1490.
Al voltant de 1500 es va construir la fortificació externa amb quatre bastions rodons i la porta d'entrada. A la meitat del segle xvi va ser construïda una altra planta amb troneres i torres miradors de cantonada. L'any 1590 va ser construït un bastió d'artilleria.
El castell va ser reconstruït moltes vegades, però conserva el seu aspecte renaixentista. El castell va ser nominat com a monument nacional de la cultura pels seus valors històrics, art i arquitectura, i va ser reconstruït a la dècada de 1960. La Galeria Nacional d'Eslovàquia té una seu en aquest castell ara, on presenta les seves exposicions.

## Present

Cada any, al castell de Zvolen es representen obres que atreuen a gran quantitat de visitants, es pot veure teatre i actors nacionals com també d'altres països. El castell ofereix ofereix sales útils per a l'organització de concerts, recepcions o d'altres esdeveniments.

## Referències

* ↑ «The Deserted Castle» (en anglès). Zvolen official website. [Consulta: 7 desembre 2016].
* 1 2 3 4 5 «Zvolen Castle» (en anglès). Zvolen official website. [Consulta: 7 desembre 2016].
* ↑ «Web oficial de la Galeria Nacional d'Eslovàquia» (en eslovac). [Consulta: 7 desembre 2016].
# Castell de Zuheros

El castell de Zuheros és una estructura fortificada situada al municipi de Zuheros (Còrdova, Espanya). Està situat al cim d'un cingle com a part del nucli urbà. Les seves vistes són destacables cap a la comarca de la Subbética i es pot observar el castell des de la Via Verda de la Subbética.

## Història

Es creu que la seva construcció es va realitzar durant la dominació musulmana al segle ix, sent anomenada Sujayra que derivaria en el nom de Zuheros, encara que és difícil de discernir per les successives reformes al llarg de la història. Va ser conquerit per Ferran III, per la qual cosa artísticament és un clar exemple de fortalesa medieval de mitjans del segle xii, del qual data per exemple la torrassa. Durant el segle xvi es va construir al lloc el palau dels senyors de Zuheros en estil renaixentista, modificant l'entrada i l'estructura de l'edifici, obra d'Hernán Ruiz.
L'absència dels seus senyors li fa caure en abandó, i al segle xviii es converteix en pedrera, aprofitant els seus materials per a la construcció de nous habitatges. En 1760 la torre major esdevé torre del Rellotge, que va ser restaurada el 1960.

## Referències

* ↑ «Castillo de Zuheros» (en castellà). www.rutasconhistoria.es.
* ↑ «Castillo de Zuheros, Patrimonio Histórico Español, Sierras Subbéticas» (en castellà). Andalucia Rustica, 14-06-2013.
* ↑ «Castillo de Zuheros - CastillosNet». www.castillosnet.org. Arxivat de l'original el 2019-01-04. [Consulta: 3 gener 2019].
# Catàleg Liberià

El Catàleg Liberià és una llista cronològica de bisbes de Roma, des de sant Pere fins a Liberi, escrit en temps d'aquest papa, del qual rep nom. Part d'una extensa col·lecció de textos, coneguda com la Cronografia del 354, editada per Furi Dionisi Filòcal. El catàleg consisteix en un llistat de bisbes romans, de Pere a Liberi, en el qual, a diferència d'autors anteriors, com Ireneu de Lió, hi apareixen la duració dels seus respectius episcopats, les dates consulars, el nom de l'emperador regnant, i en alguns casos altres detalls. Es creu que la primera part del catàleg, fins a Poncià (230-35), és obra d'Hipòlit de Roma. A partir d'aquest bisbe, és evident que el compilador del segle iv fa servir per a la resta una altra font, a més, es té la certesa que la Chronica d'Hipòlit contenia una llista similar. L'episcopat de Poncià seria, d'altra banda, el final d'aquesta llista més antiga, perquè tant el bisbe com Hipòlit van ser detinguts i condemnats a treballar en les mines de Sardenya; un fet el qual esmenta el compilador en explicar el període de Poncià. Segons Joseph Lightfoot, aquesta llista hauria contingut en origen únicament els noms dels bisbes i la duració dels seus mandats, i les notes van ser afegides per autors posteriors. Així mateix, la llista és pràcticament idèntica a la d'Ireneu de Lió, tret per la duplicació d'Anaclet i Clet, i que Climent I apareix a antecessor d'aquest, i no pas com a successor. També estan en ordre invers els bisbes Pius I i Anicet. Normalment, s'atribueixen aquestes diferències als errors dels copistes de les obres antigues.
Se sap que el Liber Pontificalis, una font de gran valor llargament utilitzada per estudiar els primers bisbes de Roma, va ser escrit a inicis del segle V i, pel que fa als primers bisbes, beu del Catàleg Liberià.

## Referències

* 1 2 Joyce, 1913.

## Bibliografia

* Joyce, George Hayward. «Chronological Lists of Popes». A: Wikisource. Catholic Encyclopedia (en anglès), 1913.

## Enllaços externs

* «Catàleg Liberià» (en llatí i anglès). Cronografia del 354. tertullian.org.
# Carrers a l'entorn de Santa Maria

Carrers a l'entorn de Santa Maria és una zona del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Els carrers tenen el seu origen en el nucli medieval de Vilafranca, organitzat entorn de la Basílica de Santa Maria de Vilafranca, documentada amb certesa des del segle xii.
Els carrers que envolten la Basílica de Santa Maria presenten les característiques pròpies de l'organització urbana medieval: amplada reduïda, manca d'un criteri de planificació general, etc. Dins del conjunt de petits carrers que configuren aquest espai cal destacar el de Santa Maria, el del Campanar, el d'Escudellers i el Corraló de la Torre.

## Referències

* 1 2 «Carrers a l'entorn de Santa Maria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].
# Casa Creus

La Casa Creus és una obra noucentista de Vallbona d'Anoia (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal català de planta quadrada de tres piso i balustrada com acabament. Destaca la gran sobrietat de línies rectes que dominen totalment el conjunt. La decoració se centra en els motllures de les finestres i a la balustrada superior, així com a la porta d'entrada. La construcció correspon al típic casal rural català de principis de segle.
És construïda en pendent.

## Referències

* 1 2 «Casa Creus». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 octubre 2017].