OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Osage

* Per a altres significats, vegeu «Osage (desambiguació)».
L'osage és una llengua siouan parlada per la Nació Osage d'Oklahoma. El darrer parlant nadiu, Lucille Roubedeaux, va morir en 2005.
L'osage té un inventari de sons molt similars a la del dakota, més longitud vocàlica, obstruents preaspirades, i una fricativa interdental (com "th" anglesa). En contrast amb el dakota, els fonemes obstruents aspirats apareixen fonèticament com a africades, i la vocal alta posterior *u ha estat enfrontat a [y].
Recentment s'ha promulgat un alfabet distintiu pels osages.

## Revitalització lingüística

Pel 2006 uns 15-20 ancians parlaven l'osage com a segona llengua. El Programa de Llengua Osage, creat en 2003, proporciona materials d'ensenyament d'àudio i vídeo al seu web. La II Trobada Anyal Dhegiha de 2012 va portar parlants de kansa, quapaw, osage, ponca i omaha junts per compartir les millors pràctiques en la revitalització de la llengua. Nogensmenys, el cens dels Estats Units de 2010 donava una xifra de 212 parlants d'osage.

## Fonologia

La fonologia és força similar a la del kansa. Tanmateix conserva moltes alteracions històriques que s'han perdut en el kansa; per exemple, el kansa *u es transforma en *i, considerant que segueix sent en gran manera diferent en osage.
Les tables montren la fonologia de l'osage, les vocals i les consonants.

### Vocals

| | Anterior | Central | Posterior |
| Tancda | i i į ĩ u y | | |
| Mitjana | e e | | o o ǫ õ |
| Oberta | | a a ą ã | |

### Consonants

| | | Bilabial | Dental | Lateral | Palatal | Velar | Glotal |
| Oclusives | Sordes | p p | t t | | | k k | ʔ ʔ |
| Oclusives | Sonores | b b | | | | | |
| Oclusives | Preaspirades | hp ʰp | ht ʰt | | | hk ʰk | |
| Oclusives | Aspirades | ph pʰ | th tʰ | | | kh kʰ | |
| Oclusives | Ejectives | pʼ pʼ | tʼ tʼ | | | kʼ kʼ | |
| Fricatives | Sordes | | s s | | š ʃ | x x | h h |
| Fricatives | Sonores | | z z ð ð | | ž ʒ | ɣ ɣ | |
| Africades | Sordes | | c t͡s | | č t͡ʃ | | |
| Africades | Preaspirades | | hc ʰt͡s | | hč ʰt͡ʃ | | |
| Africades | Aspirades | | ch t͡sʰ | | | | |
| Africades | Ejectives | | c’ t͡sʼ | | | | |
| Nasals | Nasals | m m | n n | | | | |
| Líquides | Líquides | | r r | l l | | | |
| Semivocals | Semivocals | w w | | | | | |

## Notes

* ↑ Cens dels EUA de 2000
* ↑ Llengües ameríndies segons el cens de 2010
* ↑ Osage alphabet.
* ↑ «Osage Nation Language Welcome Page». Osage Nation. Arxivat de l'original el 2012-10-18. [Consulta: 22 setembre 2012].
* ↑ «Dhegiha Gathering Agenda, 2012». Arxivat de l'original el 2013-06-06. [Consulta: 22 setembre 2012].
* ↑ Quintero, 2004, p. 36-37
* ↑ Quintero, 2004, p. 17

## Referències

* Quintero, Carolyn. The Osage Language. Lincoln, University of Nebraska Press, 2004. ISBN 0-8032-3803-7.
* Quintero, Carolyn. Osage Dictionary. Norman, University of Oklahoma Press, 2009. ISBN 0-8061-3844-0.
* Wolff, Hans. "Osage I: Phonemes and Historical Phonology". International Journal of American Linguistics 18.2 (1952): 63-68.

## Enllaços externs

* Clips d'àudio de frases osage Arxivat 2011-09-29 a Wayback Machine.
# Francesc Xavier Asarta i Ferraz

Francisco Javier Asarta Ferraz (Graus, Aragó 1936) és un arquitecte i professor universitari aragonès.
Va néixer el 3 de desembre de 1936 a la població de Graus, situada a la comarca de la Ribagorça (Huesca). Establert a Catalunya va estudiar arquitectura a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona, que en aquells moments formava part de la Universitat de Barcelona i que avui en dia forma part de la Universitat Politècnica de Catalunya, on es va graduar el 1966 i en la qual fou professor entre 1966 i 1991. Membre fundador de la Comissió de Defensa del Patrimoni Arquitectònic Català, entitat dependent de la Generalitat de Catalunya, és membre del Col·legi d'Arquitectes de Catalunya.
L'any 1997 fou guardonat, juntament amb Robert Brufau i Raquel Lacuesta, amb el Premi Nacional de Patrimoni Cultural concedit per la Generalitat de Catalunya per la restauració de la Casa Milà.

## Referències

* ↑ http://www.regio7.cat/manresa/2009/11/02/sort-quedar-me/52554.html
* ↑ http://www.regio7.cat/manresa/2017/05/24/larquitecte-del-curriculum-impossible/416193.html
* ↑ «Francesc Xavier Asarta i Ferraz». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ http://www.regio7.cat/manresa/2016/10/15/larquitecte-retira-despres-37-anys/383838.html

## Enllaços externs

* (castellà) Informació sobre la restauració de la Fàbrica Casaramona Arxivat 2007-08-04 a Wayback Machine.
# Isidoro de María

Isidoro de María Gómez (Montevideo, 2 de gener de 1815 - ibídem, 16 d'agost de 1906) fou un escriptor, historiador, periodista, polític i pedagog uruguaià.

## Biografia

Fill de Giovanni Maria di Maria, italià, i de María Luisa Gómez, argentina, Isidoro va cursar estudis primaris a l'Escola Lancasteriana de Montevideo. El 1829 va ingressar com a tipògraf a la Impremta de l'Estat. Va fundar el diari El Constitucional (1838-1846), sobre temes polítics.
Va ser vicecònsol de l'Uruguai a Gualeguaychú (República Argentina). També va integrar la Comissió d'Instrucció Primària del departament de Montevideo i de l'Institut d'Instrucció Pública. A més a més va actuar en política: va ser diputat pel departament de Soriano i vicepresident de la Cambra de Representants.
El seu fill, Pablo de María, va ser un polític destacat a l'Uruguai.

## Enllaços externs

* Universitat de la República (UdelaR) - Arxius de Premsa - Isidoro De Maria (castellà)
# Le Havre Athletic Club Football Association

El Le Havre Athletic Club Football Association és un club de futbol francès de la ciutat de Le Havre.

## Història

Fundat el 1872 com a Havre Football Club, és l'entitat de futbol o rugbi més antiga creada a França. El 1882 adopta el nom Havre Athletic Club. El futbol començà a ser practicat regularment el 1894. El 1899 guanyà el títol de l'USFSA, repetint campionat la temporada següent. El 1933 es convertí en club professional, abandonant el professionalisme el 1964 abans de tornar-lo a adoptar el 1981. El nom actual l'adoptà el 2001.

## Palmarès

* 3 Lliga francesa de futbol: 1899, 1900, 1919
* 1 Copa francesa de futbol: 1959
* 1 Challenge des Champions: 1959.
* 4 Lliga francesa de segona divisió: 1938, 1959, 1985, 1991
* 1 Challenge international du Nord: 1900
* 2 Coupe Nationale: 1918, 1919
* 9 Campionat de Normandia de l'USFSA: 1900, 1901, 1902, 1903, 1905, 1906, 1907, 1909, 1919.
* 4 Campionat de Normandia: 1920, 1921, 1923, 1926.

## Jugadors destacats

| Ibrahim Ba Jean-Alain Boumsong Pascal Chimbonda Alou Diarra Vikash Dhorasoo Lassana Diarra Didier Drogba Xavier Gravelaine Paul Pogba | Michel Hidalgo Anthony Le Tallec Charles N'Zogbia Marinos Ouzounidis Milinko Pantić Christophe Revault Florent Sinama-Pongolle Jean-Christophe Thouvenel |

## Referències

* ↑ «Fédération Française de Football». Arxivat de l'original el 2024-02-26. [Consulta: 5 febrer 2022].
* ↑ Archives municipales du Fort de Tourneville (Le Havre), statuts du HAC, fonds de Sanvic, R3 1 L.2.

## Enllaços externs

* Le Havre Athletic Club Football Association - Lloc web oficial
# La mano en la trampa

La mano en la trampa és una pel·lícula de 1961 dirigida per Leopoldo Torre Nilsson segons el seu propi guió escrit amb la col·laboració de Ricardo Muñoz Suny, Ricardo Luna i Beatriz Guido sobre la novel·la homònima d'aquesta última. Es va presentar a Cannes al maig i es va estrenar a l'Argentina el 8 de juny de 1961.
En una enquesta de les 100 millors pel·lícules del cinema argentí duta a terme pel Museo del Cine Pablo Ducrós Hicken l'any 2000, la pel·lícula va aconseguir el lloc 17. En una nova versió de l'enquesta organitzada el 2022 per les revistes especialitzades La vida útil, Taipei i La tierra quema, presentada en el Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata, la pel·lícula va aconseguir el lloc 47.

## Sinopsi

Laura torna a la seva casa a passar les vacances. Ha estat pupil·la en un col·legi de monges tot l'any. L'esperen la seva mare i la seva tia, brodadores de professió que viuen confinades a una enorme i fosca mansió: tot pronostica un estiu d'avorriment i solitud. Però enguany Laura ha crescut i començarà a preguntar-se sobre els secrets que li amaga la seva família. Ella sap que en el segon pis de la casa viu tancat un “opa”, que ella no té permès veure. Amb l'ajuda del seu pretendent Miguel, Laura intentarà veure a la criatura amb els seus propis ulls. Tanmateix, això no serà suficient per a poder armar el trencaclosques, perquè deurà a més descobrir els misteris entorn d'una tia desconeguda que viu als Estats Units, la seva exparella, i la correspondència entre ella i la seva mare. Això la portarà a desenterrar velles passions i vergonyes, per a finalment, assabentar-se de l'horror que habita la seva casa.

## Repartiment

* Elsa Daniel - Laura Lavigne
* Francisco Rabal - Cristóbal Achával
* Leonardo Favio - Miguel
* María Rosa Gallo - Inés Lavigne
* Berta Ortegosa - Mama de Laura
* Hilda Suárez - Lisa Lavigne
* Enrique Vilches
* Hugo Caprera
* Beatriz Matar
* Mirko Álvarez

## Premis

Va ser guardonada en el 14è Festival Internacional de Cinema de Canes amb el premi FIPRESCI de la Federació Internacional de la Premsa Cinematogràfica (FIPRESCI).

## Referències

* ↑ «Las 100 mejores del periodo 1933-1999 del Cine Argentino». La mirada cautiva. Museo del Cine Pablo Ducrós Hicken [Buenos Aires], 3, 2000, pàg. 6–14. Arxivat de l'original el 21 de novembre de 2022 [Consulta: 21 novembre 2022].
* ↑ «Top 100». Encuesta de cine argentino, 11-11-2022. [Consulta: 13 novembre 2022].
* ↑ «FIPRESCI Awards 1961». fipresci.org. [Consulta: 4 juliol 2017].

## Enllaços externs

* La mano en la trampa a YouTube
# Micropterix

Micropterix és un gènere de petites arnes primitives de tonalitat metal·lica dins de la família Micropterigidae i l'ordre Lepidoptera. Es distribueix pel sud d'Europa, el nord i est d'Àfrica i llocs llunyans com el Japó.
Conté les espècies:
* Micropterix abchasiae
* Micropterix agenjoi
* Micropterix aglaella
* Micropterix algeriella
* Micropterix allionella
* Micropterix amasiella
* Micropterix amsella
* †Micropterix anglica
* Micropterix aruncella
* Micropterix aureatella
* Micropterix aureocapilla
* Micropterix aureofasciella
* Micropterix aureopennella
* Micropterix aureoviridella
* Micropterix avarcella
* ?Micropterix balcanica Heath
* Micropterix berytella
* Micropterix calthella
* Micropterix carthaginiensis
* Micropterix cassinella
* Micropterix completella
* Micropterix conjunctella
* Micropterix constantinella
* Micropterix corcyrella
* Micropterix cornuella
* Micropterix croatica
* Micropterix cyaneochrysa
* Micropterix cypriensis
* Micropterix eatoniella
* Micropterix elegans
* Micropterix emiliensis
* Micropterix erctella
* Micropterix facetella
* ?Micropterix fasciata Heath
* Micropterix fenestrellensis
* Micropterix garganoensis
* †Micropterix gertraudae
* Micropterix granatensis
* Micropterix hartigi
* Micropterix herminiella
* Micropterix huemeri
* Micropterix hyrcana
* Micropterix ibericella
* Micropterix igaloensis
* †Micropterix immensipalpa
* Micropterix imperfectella
* ?Micropterix inornatus Heath
* Micropterix islamella
* Micropterix isobasella
* Micropterix italica
* Micropterix jacobella
* (Micropterix jeanneli)
* Micropterix kardamylensis
* Micropterix klimeschi
* Micropterix lagodechiella
* Micropterix lakoniensis
* Micropterix lambesiella
* Micropterix mansuetella
* Micropterix maschukella
* Micropterix minimella
* Micropterix montanella
* Micropterix monticolella
* Micropterix montosiella
* Micropterix myrtetella
* ?Micropterix octopunctelia
* Micropterix osthelderi
* Micropterix paykullella
* Micropterix purpureopennella
* Micropterix rablensis
* Micropterix renatae
* Micropterix rothenbachii
* Micropterix schaefferi
* Micropterix sicanella
* Micropterix sikhotealinensis
* ?Micropterix staudinger Heath
* Micropterix trifasciella
* Micropterix trinacriella
* Micropterix tunbergella
* Micropterix turkmeniella
* Micropterix tuscaniensis
* Micropterix uxoria
* Micropterix vulturensis
* Micropterix wockei
* Micropterix zangheriella

## Referències

* Museu d'Història Natural (Lepidòpters) Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine.
* Museu d'Història Natural (Papallones i arnes)
# Isidoro de Antillón

Isidoro d'Antillón y Marzo (Santa Eulalia del Campo, Aragó, 1778 — 1814) fou un geògraf i polític aragonès.
Va estudiar a Saragossa i a València, i el 1799 es traslladà a Madrid per ensenyar geografia i història al seminari de nobles. Arran de la invasió francesa es veié obligat a fugir a Sevilla (1809) i, més tard, a Palma, on residí del 1810 al 1813 i exercí de magistrat de l'audiència. Paral·lelament fou nomenat vocal de les corts, per la Corona d'Aragó, amb el bisbe de Barcelona i el senyor de Lausaca, ministre de l'audiència de Barcelona. Cal destacar la seva influència, sembla que ben decisiva, en el desenvolupament de les idees liberals a Mallorca. Així, el 1811 feu un viatge pels pobles de l'illa i l'any següent participà en Aurora Patriótica Mallorquina. Durant la seva estada a l'illa publicà treballs com la Carta sobre la necesidad de asegurar con leyes eficaces la libertad del ciudadano contra los atropellamientos de la fuerza armada (1811), Colección de documentos inéditos pertenecientes a la historia de nuestra revolución (1811); Noticias históricas de don Gaspar Melchor de Jovellanos (1812), etc. Més tard abandonà Mallorca, fou elegit diputat a les corts de Cadis i assassinat en esdevenir-se la reacció absolutista del 1814. Deixà algunes obres de caràcter geogràfic: Lecciones de geografía astronómica, natural y política (1804-1806), Elementos de la geografía astronómica, natural y política de España y Portugal (1824), etc. Hi ha un carrer de la ciutat de Mallorca que du el seu nom.

## Referències

* ↑ «Isidoro de Antillón y Marzo». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 18 abril 2023].
# Leonid Stolovich

Leonid Naumovich Stolovich (en estonià Leonid Stolovitš; en rus: Леони́д Нау́мович Столович. 22 de juliol de 1929, Leningrad, actual Sant Petersburg – 4 de novembre de 2013, Tartu, Estònia) va ser un filòsof rus-estonià especialista en estètica.
Stolovich es va graduar a la Universitat de Leningrad el 1952. Es va doctorar en filosofia l'any 1966 i va ser professor de filosofia a partir de 1967. A partir de 1953 ja havia començat a donar classes a la Universitat de Tartu, Estònia, on hi va romandre tota la vida, ja des de 1994 com a professor emèrit.
Durant l'època de la Perestroika, Stolovich va participar en el moviment pro-democràcia, vinculat al Front Popular d'Estònia.
Dins del camp de l'estètica Stolovich va estudiar la seva història, les teories de l'estètica i l'axiologia. És autor de més de quaranta llibres i 400 publicacions en 20 idiomes. L'obra de Stolovich El pluralisme en la filosofia i la filosofia del pluralisme descobreix el “pluralisme sistemàtic”, un terme encunyat per Stolovich, que significa la unitat dels oposats dialèctics, pluralisme i monisme.

## Vegeu també

* Filosofia a la Unió Soviètica (anglès)

## Bibliografia

* Bellesa i societat (1969)
* L'essència de la qualitat estètica (1976)
* La filosofia de la bellesa (1980)
* Estètica, art, joc (1992)
* Vida, Creació, Persona: la funció de les activitats creatives (1985) (Жизнь. Творчество. Человек: функции художественной деятельности)
* Bellesa, Bondat, Veritat. Un estudi sobre la història de l'axiologia estètica (Moscou, 1994) (Красота. Добро. Истина. Очерк истории эстетической аксиологии)
* El pluralisme en la filosofia i la filosofia del pluralisme (2005)

## Referències

* ↑ Delfi. «Скончался профессор Тартуского университета Леонид Столович - Delfi». Rus.delfi.ee. Arxivat de l'original el 2013-11-10. [Consulta: 8 novembre 2013].
* Eesti Entsüklopeedia, VIII kd, sub Stolovitš

## Enllaços externs

* "Anècdota i mite" de L. N. Stolovich (en rus)
* Una entrevista amb Stolovich (en estonià)
# La Caldera

La Caldera, Centre de Creació de Dansa i Arts Escèniques és una associació que fomenta la creació de la dansa i les arts escèniques a Barcelona. Actualment està ubicada al barri de Les Corts, a l'espai on abans hi havia el cinema Renoir - Les Corts.
És un projecte col·lectiu liderat per un grup d'artistes que neix originalment l'any 1995 a la Vila de Gràcia. Va ser fundat per Montse Colomé, Inés Boza, Alexis Eupierre, Lipi Hernández, Carles Mallol, Toni Mira, Maria Rovira, Álvaro de la Peña, Sol Picó i Carles Salas. Ha estat durant 20 anys un centre de creació de dansa i arts escèniques pioner tant a Catalunya com a l'Estat espanyol.
L'any 2006 fou guardonada amb el Premi Nacional de Dansa, concedit per la Generalitat de Catalunya, per la seva tasca realitzada com a centre independent per a la creació, la investigació i la producció en el camp del moviment i les arts escèniques.
El nou projecte La Caldera Les Corts neix fruit de l'esperit i de l'experiència de La Caldera original i s'incorpora a la xarxa pública de les fàbriques de creació impulsada per l'Ajuntament de Barcelona a l'abril del 2015. En els seus objectius hi ha el de cercar noves formes de producció i de funcionament. Ser un centre de creació que faci possible tot creant les circumstàncies necessàries i adequades, que allò que encara no existeix pugui esdevenir. Els artistes residents han de formar part activa del funcionament del centre, perquè és l'artista qui millor sap allò que necessita per tal de desenvolupar la seva tasca.
El darrer equip de gestió, producció i direcció, juntament amb alguns dels socis fundadors i altres artistes que es van anar afegint en el camí, comença una nova etapa per a dur a terme un projecte públic amb una gestió privada a una nova seu i en un nou barri, el districte de Les Corts. Els actuals socis són: Montse Colomé, Álvaro De La Peña, Inés Boza, Toni Mira, Claudia Moreso, Carles Mallol, Alexis Eupierre, Associació KIAKAHART(director artístic Jordi Cortés), Tantàgora (espai de creació, producció, difusió i innovació de les formes de promoure la literatura), Big Bouncers, Guy Nader, Roser López Espinosa, Iris Heitzinger, Sebastian García Ferro, i Sarah Anglada.

## Referències

* ↑ «guia de la danza - danza.es: la caldera».
* ↑ «Associacions, centres de creació i residència de dansa». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: juliol 2013].
* 1 2 «La Caldera», 30-01-2018. [Consulta: 29 agost 2020].
* ↑ «Premis Nacionals de Cultura. Generalitat de Catalunya». [Consulta: 29 agost 2020].
* 1 2 «La Caldera abre su espacio de exhibición con un ciclo temático de danza» (en castellà), 10-05-2016. [Consulta: 29 agost 2020].
* ↑ TV3. «Visitem La Caldera, un centre de creació de dansa i arts escèniques a Barcelona». [Consulta: 29 agost 2020].

## Enllaços externs

* La Caldera (pàgina web oficial)
# Olint (mitologia)

En la mitologia grega, Olint, llatí: Olynthus, grec antic: Ὄλυνθος era un fill d'Hèracles i de Bolbe, del qual es creia que l'antiga ciutat antiga d'Olint i el riu Olint, prop d'Apol·lònia, van rebre el seu nom segons Ateneu de Nàucratis. Segons Conó i Esteve de Bizanci, Olint era fill del rei Estrímon. Quan fou mort durant la cacera per un lleó, el seu germà Brangas el va enterrar en el lloc on havia caigut, i va anomenar Olint la ciutat que posteriorment va construir.

## Referències

* ↑ VIII. pàg. 334
* ↑ Narrat. 4
* ↑ Ethnika s.v. Olynthus

## Bibliografia

* Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (en anglès). 2a ed.. Boston: Little Brown and Company, 1859.
# Nomen dubium

En la nomenclatura zoològica un nomen dubium (‘nom incert’ en llatí, plural nomina dubia) és un nom científic que és d'aplicació desconeguda o dubtosa.

## Referències

* ↑ «nomen dubium». Codi Internacional de Nomenclatura Zoològica. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 31 agost 2021].
# Pucciniomicets

Els pucciniomicets, Pucciniomycetes, (abans coneguts com a Urediniomycetes) són una classe de fongs dins la subdivisió Pucciniomycotina dels Basidiomycota. Aquesta classe conté 5 ordres, 21 famílies, 190 gèneres i 8016 espècies. Inclou diversos fitopatògens importants que causen el rovell (uredinals).

## Característiques

Els pucciniomicets no desenvolupen un basidiocarp, la cariogàmia ocorre en una espora dorment (teliòspora), i la meiosi ocorre amb la germinació de la teliòspora. La mannosa és el principal carbohidrat de la paret cel·lular, la xilosa no és present.

## Taxonomia

La classificació d'aquesta classe està en un estat de fluïdesa. Hi ha més de 7.400 espècies dividides en 215 gèneres. Més del 95% de les espècies i el 75% dels gèneres pertanyen a l'ordre dels uredinals. Les classificacions més recents inclouen els ordres següents:
* Agaricostilbales
* Atractiellales
* Classiculales
* Microbotryales
* Septobasidiales
* Sporidiales
* Uredinales
S'han proposat tres subclasses:
* Agaricostilbomycetidae
* Microbotryomycetidae
* Urediniomycetidae

## Referències

* ↑ Bauer R, Begerow D, Sampaio JP, Weiss M, Oberwinkler F. «The simple-septate basidiomycetes: a synopsis». Mycological Progress, 5, 1, 2006, pàg. 41-66. DOI: 10.1007/s11557-006-0502-0.
* ↑ «Pucciniomycetes R. Bauer, Begerow, J.P. Samp., M. Weiss & Oberw. 2006». MycoBank. International Mycological Association. [Consulta: 8 juliol 2011].
* ↑ Kirk PM, Cannon PF, Minter DW, Stalpers JA.. Dictionary of the Fungi. 10th ed. Wallingford: CABI, 2008, p. 580–81. ISBN 0-85199-826-7.

## Enllaços externs

* Tree of Life - Urediniomycotina (anglès)
* Classificació (anglès)
* Dickinson, M. Molecular Plant Pathology. 2003
# Ingredient

Un ingredient és un compost d'una mescla o d'un aliment. El tipus i quantitat de cada ingredient determina el resultat final i en el cas de la venda d'aquest producte, la llei obliga a detallar la composició exacta d'allò resultant, informació que apareix a l'etiqueta de l'envàs o embolcall. En el cas dels aliments es pot incloure a més a més informació nutricional, mentre que en el cas dels productes farmacèutics sol aparèixer només el percentatge de cada component o ingredient actiu. Se solen destacar aquells ingredients que poden suscitat una al·lèrgia o intolerància.
# Litoria peronii

Litoria peronii és una espècie de granota del gènere Litoria de la família dels hílids. Originària d'Austràlia.

## Referències

* ↑ «Litoria peronii (Tschudi, 1838)» (en anglès). Darrel Frost and the American Museum of Natural History. [Consulta: 11 agost 2024].
# Legió V Iovia

La Legió V Iovia va ser una legió romana creada per Dioclecià (284-305) a finals del segle iii que encara estava operativa a inicis del segle v. El seu cognomen es refereix a Júpiter, el déu de qui Dioclecià (que era conegut amb l'epítet de «Jovià» l'home que s'assembla a Júpiter) era especialment devot i amb el que s'identificava.
Tenia el seu campament al Castellum Onagrinum, una fortificació romana a la riba esquerra del Danubi, i juntament amb la legió IV Flavia Felix, situada a Singidúnum, i la VI Herculia amb el campament a Teutiburgium defensaven la ciutat de Sírmium, capital de la Pannònia Segona. La Notitia Dignitatum la situa en aquell lloc a inicis del segle v.
És possible que alguns legionaris escollits d'aquesta legió i de la VI Herculia formessin els Jovians i herculans, la guàrdia personal de Dioclecià, que es va mantenir com a protecció dels emperadors durant molt de temps.

## Referències

* ↑ Lendering, Jona. «Legio V Iovia». Livius.org. [Consulta: 5 novembre 2022].
* ↑ Flavi Renat Vegeci. De Rei Militaris Instituta, llibre I