OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas Regordosa

El Mas Regordosa és una masia del municipi de Castellfollit del Boix (Bages) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta baixa i pis (n'hi havia un segon o golfes que s'ensorrà el 1944). Per la seva estructura i el parament dels murs, sembla que és fruit de dues edificacions. A més en les llindes de les dues finestres hi ha dates amb dos-cents anys de diferencia (a la façana principal). Adossat a la façana principal hi ha un contrafort que tapia una anterior porta d'entrada adovellada. La porta actual és d'arc de mig punt i adovellada. L'escut que hi ha a la clau de l'arc no és originari de la casa. Totes les llindes i brancals de les obertures són de carreu. A la part posterior de la casa i adossat hi ha un antic forn de pa de planta circular realitzat amb pedra.

## Història

Hi ha una llinda finestra dreta a la façana principal amb la data de 1781, i una llinda a la finestra esquerre de la façana principal amb la data de 1581. Segons l'arrendatari, hi havia hagut a l'interior de la casa una capelleta dedicada a Sant Miquel.

## Referències

* 1 2 «Mas Regordosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Estació de Font-romeu, Odelló i Vià

Línia de Cerdanya ("Tren Groc") :
L'Estació de Font-romeu, Odelló i Vià (oficialment en francès Font-Romeu-Odeillo-Via) és una estació de ferrocarril de la línia de Tren groc situada al municipi del mateix nom, entre els pobles d'Odelló i de Vià, a l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord.
És just al nord del poble de Vià, al Carrer de l'Estació, i, una mica més lluny, al sud-est del d'Odelló.
Aquesta estació, situada a 1.533,8 m alt, és una de les que són a més altitud de la línia, després de Estació de Bolquera-Eina (1.592,7). És a prop del capdamunt del tram en què el Tren Groc supera un desnivell de quasi 300 metres, un tram molt sinuós que va guanyant alçada progressivament, comptant des de l'Estació de Sallagosa (1.301,8), a la plana cerdana.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| : Transport express régional |||||
| Vilafranca de Conflent - Vernet - Fullà | Bolquera-Eina | Tren groc | Estavar | La Tor de Querol - Enveig |

## Vegeu també

* Gran Hotel de Font-romeu

## Referències

* ↑ «Font-Romeu-Odeillo-Via» (en francès). SNCF, 16 octubre 2021. [Consulta: 17 octubre 2021].
* ↑ L'Estació de Font-romeu, Odelló i Vià en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «69 - Font-romeu, Odelló i Vià». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Odelló i Vià». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Enllaços externs

* Descripció i fotografies
* Descripció i fotografies Arxivat 2012-06-27 a Wayback Machine.
# Cyprinion watsoni

Cyprinion watsoni és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pakistan, Iran i l'Afganistan.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Jozef Chovančík

Jozef Chovančík (Považská Bystrica, 25 de gener de 1956 - 26 de novembre de 2005) fou un pilot d'enduro eslovac. Al llarg de la seva carrera va guanyar un Campionat d'Europa de superiors a 500cc 4T (1986) i va formar part de l'equip de l'antiga Txecoslovàquia que va guanyar el Trofeu als Sis Dies Internacionals dos anys (1978 i 1982). També va guanyar 7 Campionats de Txecoslovàquia. Chovančík, que va començar a córrer en motocicleta a dotze anys, va formar part del club d'elit del Dukla de Praga des de 1976 fins a 1989.

## Referències

* ↑ Jerga, Jaro Harly. «Zomrel Jozef Chovančík» (en eslovac). dakar2008.motoride.sk, 29-11-2005. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «ISDE PALMARES SINCE 1913» (en anglès). fim-isde.com. FIM. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «ISDT 1978 – Sweden» (en anglès). speedtracktales.com. [Consulta: 18 maig 2023].
* 1 2 Glovičko, Jaroslav. «Veľká osobnosť slovenského endura J. Chovančík zostane v našich spomienkach» (en eslovac). korzar.sme.sk, 01-12-2005. [Consulta: 22 maig 2023].
# John Disley

John Disley (Gwynedd, 20 de novembre de 1928 - Londres, 8 de febrer de 2016), CBE, va ser un atleta gal·lès, especialista en curses d'obstacles, que va competir durant la dècada de 1950. Es casà amb la també atleta Sylvia Cheeseman.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on va guanyar la medalla de bronze en els 3.000 metres obstacles del programa d'atletisme, rere Horace Ashenfelter i Vladimir Kazantsev. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, fou sisè en la mateixa prova.
Va participar, representant Gal·les, en dues edicions dels Jocs de la Commonwealth, el 1954 i 1958. En cap d'elles aconseguí cap medalla. Va ser campió de la Gran Bretanya (AAA) de les 2 milles obstacles el 1952 i dels 3.000 metres obstacles el 1955 i 1957. Va millorar en diverses ocasions el rècord britànic de dels 3.000 metres obstacles.
Posteriorment fou cofundador de la Marató de Londres, la primera edició de la qual es disputà el 1981. També fou un dels pioners en les curses d'orientació al Regne Unit.

## Millors marques

* Milla. 4' 09.0" (1954)
* 3.000 metres obstacles. 8' 44.2" (1955)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – John Disley». [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «John Ivor Disley | Commonwealth Games Federation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2022-10-05. [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «British Athletics Championships 1945-1959». [Consulta: 22 maig 2022].
* 1 2 «John Disley - Welsh Athletics» (en anglès). [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Mas Reig (Vilallonga del Camp)

El Mas Reig és una masia neoclàssica de Vilallonga del Camp (Tarragonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas construït al segle xix de característiques arquitectòniques força clares. La planta baixa del mas és estructurada per mitjà de columnes, les quals defineixen un àmbit que fa les funcions de magatzem i garatge. L'accés al primer pis és a ponent mitjançant una gran escala amb balustrada que té dos accessos, els quals porten a una plataforma circular també amb balustrada. Des d'aquest punt es pot accedir al pis noble, a través de tres portes d'arc semicircular; la façana és arrebossada de dos colors, ocre i blanc.

## Història

El mas Reig té el seu origen en un antic mas del qual actualment no se'n conserven restes.

## Referències

* 1 2 «Mas Reig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 març 2019].
# Estació de Flavy-le-Martel

L'estació de Flavy-le-Martel és una estació ferroviària situada al municipi francès de Flavy-le-Martel (al departament de l'Aisne).
És servida pels trens del TER Picardie.
| Provinença | Estació anterior | Línia | Estació següent | Destinació |
| Amiens | Ham | TER Picardie | Tergnier | Saint-Quentin |
| Amiens | Ham | TER Picardie | Jussy | Reims |
# Furia testamentaria

La lex Furia testamentaria va ser una antiga llei romana instada pel tribú de la plebs Gai Furi, en una data desconeguda però al començament del segle ii aC.
Per les Lleis de les dotze taules la facultat de llegar era il·limitada i sovint passava que els llegats que instituïa el testador liquidaven l'herència i no deixaven res o quasi res per l'hereu. La lex Furia prohibia deixar en donació mortis causa o llegat, més de mil asos a una sola persona excepte a alguns molt propers que s'especificaven, i si deixava una quantitat superior hauria de pagar una multa de quatre mil asos, però el llegat no s'anul·lava. La llei no va solucionar el problema, ja que els romans van continuar fent llegats, ara en forma de múltiples petits llegats de mil asos a un mateix testamentari. Més tard les lleis Falcidia i Voconia la van esmenar.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: IMprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 59-60 [Consulta: 27 bril 2022].
# Stockbridge (Geòrgia)

Stockbridge és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2007 tenia 22.045 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Stockbridge tenia 9.853 habitants, 3.749 habitatges, i 2.654 famílies. La densitat de població era de 347,4 habitants/km².
Dels 3.749 habitatges en un 39,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,7% hi vivien parelles casades, en un 14,4% dones solteres, i en un 29,2% no eren unitats familiars. En el 22,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,3% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 38,1% entre 25 i 44, un 18,1% de 45 a 60 i un 6,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.296 $ i la renda mediana per família de 51.341 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.457 $ mentre que les dones 28.938 $. La renda per capita de la població era de 21.380 $. Entorn del 6% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Stockbridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Stockbridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# La Bella Lola (escultura)

La bella Lola és una escultura urbana a l'interior de la plaça del Fontán, entre la font i l'entrada de l'Arco de los Zapatos, a la ciutat d'Oviedo (Astúries, Espanya).
L'escultura, feta de bronze és obra de Carmen Fraile, i està datada 2009. L'escultura, donació de la ciutat de Torrevella, província d'Alacant, és part dels esdeveniments que es van realitzar amb motiu de l'agermanament de les ciutats d'Oviedo i Torrevella. És una rèplica d'una altra instal·lada al passeig marítim de Torrevella, amb la qual es vol representar els sentiments de totes les dones Torrevella a acomiadar al port a les seves parelles. El nom de l'obra és igual al títol d'una famosa havanera de Arturo Dúo Vital. La peça mostra una dona asseguda en un banc, de mirada absent, com pensant, enyorant alguna cosa. El cap li dona suport sobre el braç esquerra, mirant la mar d'on ha de tornar seu ésser estimat. Pot contemplar al costat una placa amb la inscripció: «LA BELLA LOLA» / AUTORA: CARMEN FRAILE / DONADA POR EL AYUNTAMIENTO DE TORREVIEJA A OVIEDO CON / MOTIVO DEL HERMANAMIENTO / DE LAS DOS CIUDADES SIENDO ALCALDES / D. PEDRO HERNANDEZ MATEO Y D. GABINO DE LORENZO FERRERA / 11 DE AGOSTO DE 2009».

## Referències

* 1 2 3 4 «Escultura «La bella Lola» en Oviedo» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 27 desembre 2018].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 27 desembre 2018].
# Frontera entre l'Aràbia Saudita i Bahrain

La frontera entre Aràbia Saudita i Bahrain és una frontera internacional que separa l'Aràbia Saudita a l'oest i al sud de Bahrain à l'est. Està situada dins del golf de Bahrain, una porció del golf Pèrsic. Es tracta d'una frontera íntegrament marítima amb l'excepció d'un istme que separa les dues parts d'una illa artificial (26° 11′ 03″ N, 50° 19′ 29″ E﻿ / ﻿26.184248°N,50.3248501°E﻿ / 26.184248; 50.3248501) sense nom que serveix de pas de duana a la Calçada del rei Fahd, una successió de ponts entre ambdós països.

## Referències

* ↑ PDF Bahrain-Saudi Arabia boundary agreement 22 February 1958,
* ↑ Ali A. Hakim The Middle Eastern States and the Law of the Sea, p. 86-90

## Enllaços externs

* LIS No. 12 - Bahrain (BA) & Saudi Arabia (SA) 1970 - US Department of State
# Stockem (Luxemburg)

Stockem (en luxemburguès: Stackem) és una vila de la comuna de Wincrange situada al cantó de Clervaux al nord del districte de Luxemburg. El 2012, tenia 119 habitants.

## Enllaços externs

* Offiziell Säit vun der Gemeng Wëntger
* Syvicol Arxivat 2008-01-25 a Wayback Machine.
# Coyhaique

Coyhaique (de l'aonikenk: Koy, 'llacuna', i aike, 'campament') és una ciutat i comuna de la zona austral de Xile, situada a la província homònima, sent la capital i el principal nucli urbà de la Regió de Aysén del General Carlos Ibáñez de el Camp. Se situa a l'orient de la serralada dels Andes, a la Patagònia xilena a una alçada mitjana de 310 msnm, en el lloc on conflueixen els rius Simpson i Coyhaique.
La ciutat va ser fundada el 12 d'octubre de 1929 amb el nom de Baquedano, en homenatge al general xilè Manuel Baquedano, canviant a la seva designació actual el 1934 per diferenciar-la de la localitat d'igual nom de la Regió d'Antofagasta. El seu establiment tenia com a objectiu facilitar la tasca de colonització de la zona, així com servir de suport per al funcionament de la Societat Industrial d'Aysén, la qual mantenia les seves instal·lacions -actualment protegides com Monument Històric a la localitat des de 1906.
Poc temps després de la seva fundació va tenir un gran creixement, constituint-se en municipi el 1948 i amb la capital regional el 1974, en el marc de el procés de regionalització impulsat per la dictadura militar.
El seu territori comunal s'estén per més de set mil quilòmetres quadrats, incloent les localitats de Balmaceda, El Blanc, Vila Ortega, Vila Frei, Vall Simpson, Ñirehuao i Estany Llarg, entre d'altres. A la seva zona urbana es troben les oficines de la Intendència, la Cort d'Apel·lacions, el Govern i el Consell Regional, així com les corresponents secretaries regionals ministerials i els principals serveis públics.
La ciutat es troba connectada amb la resta de la regió per diferents camins especialment la Carretera Austral i amb la resta de Xile mitjançant l'Aeroport Balmaceda, el qual concentra gairebé la totalitat del trànsit aeri d'Aysén.

## Toponímia

El nom Coyhaique correspon a la castellanització d'un terme en aonikenk o tehuelche que deriva de qoj, 'llacuna' i ajke, 'campament', és a dir, 'campament de la llacuna'. Aquest nom designava a diversos llocs i li va ser atorgat a aquest per exploradors no indígenes.
Durant diversos anys el nom oficial de la ciutat es va escriure amb «i», «Coihaique», però la forma «Coyhaique» va seguir sent preferida per les autoritats locals i pels habitants de la ciutat, tal com passa amb el terme Aisén / Aysén. A mitjans de la dècada de 2000, va canviar l'ortografia utilitzada per l'Instituto Geográfico Militar, de manera que es va oficialitzar «Coyhaique».

## Referències

* ↑ Jose M.Pomar. «La concesion del Aisen y el valle Simpson» (Pdf) (en castellà) p. 35. Imprenta Cervantes, 1923. [Consulta: 20 juny 2021].
* ↑ Dirección Meteorológica de Chile. «Climatología de ciudades: Coyhaique». Arxivat de l'original el 2007-12-14. [Consulta: 17 octubre 2012].
* ↑ INTERIOR, MINISTERIO DEL. «DL-575 13-JUL-1974 MINISTERIO DEL INTERIOR» (en castellà), 13-07-1974. [Consulta: 9 novembre 2019].
* ↑ Latorre, Guillermo «Sustrato y superestrato multilingües en la toponimia del extremo sur de Chile». Estudios Filológicos (Valdivia), 1998, pàg. 55-67. ISSN: 0071-1713 [Consulta: 17 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Web de l'Ajuntament de Coyhaique (castellà)
# Kendrapara

Kendrapara és un canal de l'Índia, una branca del Sistema de Canals d'Orissa. S'inicia a la dreta del Birupa i segueix al nord i oest del Mahanadi, i dels seus distributaris el Chitartala i el Nun, arribant finalment a False Point. Fou obert el maig de 1869 i després es va ampliar.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Kurota

Kurota (en rus: Курота) és un poble de la república de l'Altai, a Rússia, que el 2016 tenia 346 habitants, pertany al districte d'Ongudai.

## Referències

* ↑ «Передвижной ФАП начал работу в Онгудайском районе | Новости». [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ «Постановление Государственного Собрания - Эл Курултай Республики Алтай от 21.06.2012 № 20-36 - Сейчас.ру». [Consulta: 8 setembre 2021].
# Joan de Capadòcia

Joan de Capadòcia fou un dels prefectes pretorià de l'Est en l'època de Justinià I del (532–541)
El 530 fou nomenat prefecte del pretori a l'Orient, i fou encarregat de la revisió del Codi de Justinià, que va acabar en 534. En l'administració de les províncies es va destacar per la seva rapacitat i opressió fiscal i es va fer odiós al poble.
Gaudint de la confiança de l'emperador va mantenir el seu sistema durant trenta anys; es va oposar a la Guerra Vandàlica, però aquest cop Justinià no el va escoltar. Les forces de Belisari, quan van arribar a Modon, es van veure afectades per una epidèmia a causa del fet que les provisions subministrades per Joan s'havia estalviat tot el possible i s'havien fet malament. Belisari es va queixar a l'emperador però Joan va romandre sense càstig.
Finalment va caure víctima d'un complot planejat per l'emperadriu Teodora i la seva amiga Antonina, dona de Belisari, que van fingir un acord conspiratiu amb el ministre i van posar alguns espies imperials a escoltar la conversa. Justinià quan se'n va assabentar el va destituir i el va obligar a agafar l'hàbit de monjo, però al cap de poc temps li va retornar les seves terres i va viure amb esplendor a Cízic (541).
El 545 l'emperadriu Teodora el va acusar de prendre part a la mort del bisbe de Cízic, mort en un tumult, i l'emperador el va desterrar a Egipte, on va viure pobrament, fins que a la mort de Teodora va poder tornar a Constantinoble, on va viure com a monjo i va morir obscurament.
El dos foren més coneguts com a Joan de Capadòcia.

## Referències

* ↑ Kelly, Christopher. RULING THE LATER ROMAN EMPIRE P (en anglès). Harvard University Press, 2009-06-30. ISBN 978-0-674-03945-2.
* ↑ Humfress, Caroline. «Law and Legal Practice in the Age of Justinian». A: The Age of Justinian (en anglès). Michael Maas, 2005, p. 161, 163.
* ↑ Kelly, Christopher «John Lydus and the eastern Praetorian prefecture in the Sixth Century AD» (en anglès). Byzantinische Zeitschrift, 98, 2, 26-04-2006, pàg. 431–458. DOI: 10.1515/BYZS.2005.431.
* ↑ Hodgkin, Thomas. Italy and Her Invaders (en anglès). Clarendon Press, 1896, p. 597.
* ↑ Evans, J. A. S. «THE "NIKA" REBELLION AND THE EMPRESS THEODORA». Byzantion, 54, 1, 1984, pàg. 380–382. ISSN: 0378-2506.
* ↑ «J. B. Bury: History of the Later Roman Empire • Vol. 2 Chap. XV (Part 3)» p. 57-58. penelope.uchicago.edu. [Consulta: 24 setembre 2022].
# Manuel Ballester Boix

Manuel Ballester Boix (Barcelona 1919 - íd. 2005) fou un químic català.

## Biografia

Nascut el 27 de juny de 1919 a Barcelona estudià química a la Universitat de Barcelona llicenciant-se l'any 1944, ampliant els seus estudis a la Universitat nord-americana de Harvard entre 1949 i 1951.
Durant la seva infància, s'educà al centre d'ensenyament Institut Escola de Barcelona i després de la seva llicenciatura, es va doctorar en ciències, la qual cosa va fer possible que dediqués la seva vida a la investigació quimicoorgànica.
El mateix any de contraure matrimoni amb Montserrat Rodés Garriga, es traslladà a ampliar els seus coneixements científics a la Universitat Harvard, entre 1949 i 1951. Més tard (1961-1962), va tornar als Estats Units, establint-se a Dayton (Ohio) amb cinc dels sis fills que va tenir finalment.
Membre del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) des de 1944, fou nomenat investigador en cap del "Patronat Juan de la Cierva" entre 1971 i 1985. Així mateix fou professor convidat en nombroses universitats d'arreu del món, i treballà pel departament de defensa del govern dels Estats Units.
La seva tasca científica s'ha centrat en la Química orgànica, especialment en la cinètica i el mecanisme de condensacions orgàniques, en la síntesi i reaccions de compostos aromàtics clorats, i en l'estudi dels radicals lliures, anions i cations del carboni trivalent, reflectida en nombroses publicacions científiques de difusió mundial i en diversos guardons espanyols i estrangers que li han estat atorgats.
La seva aportació principal a la química percloroorgànica va culminar amb el descobriment d'un potent agent de cloració, l'any 1954. Més tard, el 1964 va descobrir els Radicals Lliures Inerts, una classe de compostos de carboni trivalent d'estabilitat excepcional, que va obrir un nou camp en la química orgànica.
El 1982 fou guardonat amb el Premi Príncep d'Astúries d'Investigació Científica i Tècnica i va estar nomenat al Premi Nobel de Química onze vegades.
Va morir a Barcelona el 6 d'abril de 2005.

## Enllaços externs

* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries d'Investigació Científica i Tècnica 1982 Arxivat 2010-05-04 a Wayback Machine.
# Frontera entre l'Equador i Costa Rica

La frontera entre l'Equador i Costa Rica és totalment marítima i està situada a l'oceà Pacífic. Ambdós països comparteixen una frontera comuna bastant lluny del continent entre l'illa del Coco, pertanyent a Costa Rica i les illes Galápagos. Els ministres d'afers exteriors de l'Equador, Ricardo Patiño i Costa Rica, Enrique Castillo, van signar la Convenció el 21 d'abril de 2014 després d'un procés iniciat el 1978. L'adhesió de l'Equador a la Convenció de les Nacions Unides sobre el Dret del Mar al setembre de 2012 va refinar la definició adoptada el 1985 ajustant els punts base i els punts equidistants d'aquells que va dibuixar les línies geodèsiques que formen la frontera marítima.
Els punts de bases de Costa Rica:
* CR-1, al sud-oest de l'illa Dos Amigos.
* CR-2, al sud-oest del cap Dampier, a l'illa del Coco
Els punts de bases de l'Equador:
* EC-1, al nord-est de l'illa Darwin
* EC-2, al nord-est de l'illa Genovesa
El tractat va ser formalitzat amb una línia de demarcació segons tres punts:
* Punt B-1 : 04°33’55.741”N 090°18’24.485”O
* Punt B-3 : 03°26’37.922”N 089°26’11.383”O
* Punt B-2 : 02°09’02.238”N 087°08’42.443”O

## Referències

* 1 2 PDF (castellà) APROBACIÓN DEL CONVENIO SOBRE DELIMITACIÓN MARÍTIMA ENTRE LA REPÚBLICA DE COSTA RICA Y LA REPÚBLICA DEL ECUADOR
* ↑ «Ecuador and Costa Rica sign historic Maritime Delimitation Agreement». Arxivat de l'original el 2017-11-10. [Consulta: 28 octubre 2018].
# Svelvik

Svelvik és un antic municipi situat al comtat de Vestfold, Noruega. Té 6.604 habitants (2016) i la seva superfície és de 57,72 km². El centre administratiu del municipi és el poble homònim.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 1r setembre 2016].