OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marit

El marit o espòs és l'home casat, el cònjuge mascle, que manté una relació de matrimoni. És un estatus civil diferent del dels homes solters, separats, divorciats o vidus.
El marit tenia poder sobre la seva esposa (dret sexual, etc.), cobrava una dot, rebia un aixovar o li imposava el seu cognom, costums que encara perviuen en alguns països. La vàlua de les riqueses aportades per la muller o esposa era un símbol d'estatus social i servia com indicador de riquesa.

## Drets i obligacions del contracte matrimonial

Els drets i obligacions dels marits estan dictats pel codi civil de cada país i pels costums locals, incloent-hi la tradició religiosa, i poden ser iguals o diferents als de l'esposa. En general, acostumen a incloure la fidelitat a la muller i l'obligació de tenir cura dels seus fills.
Viccionari
# Maristes

«Maristes» té aquests significats:
* Pares maristes o Societat de Maria, congregació de preveres i germans fundada en 1816 a Lió
* Germans Maristes de les Escoles, congregació laica de germans fundada a La Valla-en-Gier en 1817, com a branca dels Pares maristes
* Maristes Valldemia, escola dels Germans Maristes de Mataró
# Marià Cortès

Marià Cortès, nascut com a Josep Francesc Cortès Coll (Mallorca, 1777 - Palma, Mallorca, 1835) va ser un monjo llec cartoixà, botànic i apotecari balear.
El 1802 professà a la cartoixa de Valldemossa. Autodidacta, sense més estudis que els de l'experiència, va arribar a responsable de la farmàcia monàstica del monestir, de la qual tingué cura i al capdavant de la qual romangué malgrat l'exclaustració. Va escriure uns apunts de botànica, datats en 1820 i recopilats en un “Diccionario de los vegetales de Mallorca y de las semillas sembradas para la historia natural y de sus usos descubiertos hasta el presente”, que foren trobats entre l'escassa documentació localitzada després de la desamortització de 1835, entre els documents de l'antiga farmàcia monàstica, i en els quals figuren, al costat del nom linneà, el nom castellà i el català.

## Referències

* 1 2 «Marià Cortès». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Mercant i Ramírez, Jaume; Mercant Carmona, Ferran «Diccionario de los vegetales de Mallorca. Un manuscrit inèdit de botànica del cartoixà farmacèutic Fra M. Cortés. 1820». Gimbernat: Revista d'Història de la Medicina i de les Ciències de la Salut, Vol. 70, 2018, pàg. 43-58. ISSN: 2385-4200 [Consulta: 18 abril 2020].
# Mas del Molí

El Mas del Molí o molí del Mas de Baix és un edifici al poble de Sant Pere dels Arquells, al municipi de Ribera d'Ondara (Segarra) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Construcció molt remodelada i adaptada actualment com a habitatge, i conserva molt poques restes de l'antic molí fariner que aprofitava l'aigua de la ribera dreta del riu Ondara. L'habitatge és de planta rectangular, estructurat a partir de planta baixa, primer i segon pis i presenta una coberta a doble vessant. L'obra està realitzada amb paredat i les seves obertures, estructurades i decorades amb cantells de maó. A la zona de jardí que envolta aquest habitatge hi troben les moles emprades per xafar en gra de primitiu molí.
El molí fariner segarrenc necessitava una gran bassa per poder emmagatzemar el màxim d'aigua per al seu funcionament. Una de les parts més importants era el cacau, que bastia a un extrem de la bassa i tenia com a funció regular la pressió de l'aigua en la seva caiguda. Del cacau, l'aigua passava d'un canal a un rodet generalment de fusta i disposat horitzontalment. El moviment giratori del rodet es transmetia a l'eix de fusta, eix que tenia el seu extrem superior l'hèlix de ferro que anava encaixada a la mola superior. Aquesta pedra girava sobre una mola inferior fixada. La pressió de les dues moles convertia el gra amb farina.

## Referències

* 1 2 «Molí del Mas de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Marlen Zmorka

Marlen Zmorka (en ucraïnès Марлен Зморка; 1 de juliol de 1993) és un ciclista ucraïnès, que milita a l'equip Amore & Vita-Selle SMP.

## Palmarès

* 2013
** 1r a la Vicenza-Bionde
** 1r al Trofeu Raffaele Marcoli
* 2014
** 1r al Trofeu Tosco-Umbro
** 1r a la Coppa San Sabino
** 1r al Trofeu Raffaele Marcoli
* 2015
** Campió d'Ucraïna sub-23 en contrarellotge

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Masaya Oya

Masaya Oya (大箭将也, Oya Masaya), més conegut com a Camellia i Cametek, és un productor discogràfic de VOCALOID i un dels artistes emergents en EDM japonès. És un contribuïdor actiu i un dels primers guanyadors en el KAC2013 Original Song Contest. S'ha convertit en un de les principals compositores en les sèries de Sound Voltex, així també, és conegut per compondre cançons que a menut fan una mitjana al voltant de 200 BPM o més. Fora de Bemani, inclús ha llançat àlbums baix el seu propi cercle, KamelCamellia (かめるかめりあ, KamelCamellia). És membre de vàries discografies com: Exit Tunes, Down Force Records i Alstroemeria Records, i la seva popularitat li ha permès aparèixer com invitat en diversos cercles Doujin tales com HARDCORE TANO*C i Diverse System.
Masaya també toca tota mena d'instruments musicals, sent un expert en piano, baix i guitarra, a més de tenir una varietat d'estils musicals i comptats gèneres musicals. Ell està molt versat en EDM, Dubstep, electro, Glitch hop i Tràngol psicodèlic, però sovint fa Trap, Hardcore techno, Hardstyle i Speedcore. Fins i tot també ha compost Denpa, sovint col·laborant i fins i tot llançant alguns àlbums juntament amb la cantant Nanahira.
Masaya Oya també és part de la marca beatnation Rècords, sent elegit l'abril de 2014, per elecció de Sota Fujimori.

## Referències

* ↑ «かめりあ por VocaDB». [Consulta: 24 setembre 2017].
* ↑ «Camellia por Discogs» (en anglès). [Consulta: 24 setembre 2017].
# Masayo Kurata

Masayo Kurata (倉田 雅世, Kuarata Masayo, nascuda el 21de maig del 1969.) és una Seiyū de Yokkaichi Mie.

## Doblatges fets

L'ordre d'aquesta llista és personatge i sèrie.
Anime
* Onomil de Blue Drop: Tenshi-tachi no Gikyoku (TV)
* Shinobu Maehara de Love Hina (TV)
* Tomoe Kashiwaba de Rozen Maiden (TV)
* Jill de Fushigiboshi no Futagohime (TV)
* Alala de Mermaid Melody Pichi Pichi Pitch Pure (TV)
* Karinka de Steel Angel Kurumi (TV)
* Fasalina de Gun X Sword (TV)
* Koyomi Hare Nanaka de Girls Bravo (TV)
* Laksharta de Code Geass (TV)
* Charlotte de Magical Nyan Nyan Taruto (TV)
* Aiko Mary Harmony de Gad Guard (TV)
Videojocs
* Ai Senou de Hourglass of Summer
* Kurara Apricot de Purikura Daisakusen
* Sakaki Chidzuru de Muv-Luv
* Souffle Rossetti de Star Ocean 3: Till the End of Time
* Wiwi de Luminous Arc

## Enllaços externs

* (anglès) Base de dades de Anime news net
# Masayuki

Masayuki és el nom dels següents personatges:
* Sanada Masayuki (1544 - 1608), samurai del període Sengoku i inicis del període Edo
* Ninomiya Masayuki (Tokio, 1938), escriptor, traductor, professor universitari
# Martí Rouret i Callol

Martí Rouret i Callol (l'Escala, Alt Empordà 1902 - Ciutat de Mèxic 1968) fou un mestre i polític català. Diputat al Parlament de Catalunya per ERC elegit al 1932 i Conseller de Sanitat i Assistència a la Generalitat de Catalunya al 1936 al govern de Lluís Companys .
Estudià a l'Escola Normal de Girona i col·laborà a les revistes L'Empordà Federal de Figueres i a L'Autonomista de Girona. El 1926 fou traslladat a Móra d'Ebre com a mestre del Centre Instructiu Democràtic i el 1930 fundà L'Ideal de l'Ebre. El 1929 fundà la Federació Radical Socialista de la Ribera i Terra Alta, que es va unir al Partit Republicà Radical Socialista.
Malgrat això, fou militant d'Esquerra Republicana de Catalunya i elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1932. Fou secretari del Parlament de Catalunya, i fou empresonat al vaixell Uruguai per la seva participació en els fets del sis d'octubre de 1934. De juliol a setembre de 1936 fou nomenat conseller de sanitat i assistència al govern de Lluís Companys, i més tard comissari d'ordre públic i sotssecretari de la presidència de la Generalitat de Catalunya.
En els darrers moments de la guerra a Catalunya, organitzà el pas a França de nombroses personalitats catalanes, com ara diputats al Parlament de Catalunya, funcionaris compromesos i intel·lectuals.
Després de la guerra civil espanyola s'exilià primer a França i després a Mèxic amb la família del seu cunyat Josep Maria Murià i Romaní, el 1942. Allí va mantenir la seva vinculació a ERC i va donar suport el 1954 la presidència de Josep Tarradellas.
En els primers moments de l'exili, a França, treballà per millorar la situació dels catalans en els camps de concentració i l'exili, i per aconseguir el seu embarcament cap a Amèrica. Residí a Perpinyà i a Montpeller, amb algunes estades a París, abans que la ciutat fos ocupada pels nazis. Va ser membre del patronat de la Residència d'Intel·lectuals de Montpeller.

## Referències

* ↑ Rovira i Virgili, Antoni. Els darrers dies de la Catalunya republicana. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1976. ISBN 84-7256-083-X [Consulta: 31 octubre 2020].

## Bibliografia

* Palomas i Moncholí, Joan. "Martí Rouret i Callol", dins de Memoriaesquerra.cat. [Consulta: 19 febrer 2020].
# Massís colombià

El Massís colombià, (Macizo colombiano) també anomenat Nus d'Almaguer (Nudo de Almaguer) es troba a Colòmbia. Està format pel conjunt muntanyenc de la Serralada dels Andes colombians que cobreix els departaments de Cauca, Huila i Nariño, al sud es troba el Nudo de los Pastos i al nord les serralades Central i Oriental.

## Geografia

Ocupa un total de 3.268.237 d'hectàrees (32.682 km²) distribuïdes en 1.371.613 hectàrees de bosc; 1.542.313 hectàrees dedicades a l'agricultura; 256.685 hectáreas corresponents a páramos; 4.342 hectáreas dins la zona nival; 92.432 hectàrees amb vegetació xeròfila i 856 hectàrees ocupades per assentament urbans. Compta amb cims d'entre 2.600 i 4.700 d'altitud.
En aquest massís hi neixen els rius Patía (del vessant del Pacífic), el Cauca i el Magdalena (del vessant del Carib), i el Putumayo i el Caquetá (de la conca Amazònica).
El Massís colombià ha estat catalogat per part de la UNESCO com Reserva de la biosfera.

## Galeria fotogràfica

* Cerro de Lerma, a Cauca.
* Las Reginas.
* Volcà Puracé.

## Enllaços externs

* El macizo colombiano, arca limnológica de Colombia, Tomas Alfredo, Boletín de la Sociedad Geográfica de Colombia N°113 volum 33, 1978.
# Milei

«Milei» té aquests significats:
* Toponímia:
** Milei (riu), riu a Romania
* Biografies:
** Javier Milei (1970), economista i polític argentí, president de l'Argentina des de 2023
** Karina Milei (1972), política argentina
# Milladoiro

Milladoiro és un grup de música folk de Galícia. De vegades comparats amb els Chieftains, estan entre els grups més importants de música celta.

## Història

El grup fou fundat per Rodrigo Romaní i Antón Seoane el 1978, i immediatament publicaren el seu primer disc, Milladoiro. En aquest enregistrament ja hi havia Xosé V. Ferreirós, en aquells moments esmentat com a "artista convidat". El mateix any, el disc ja rebé premis de la crítica.
Ferreirós, per altra banda, amb Nando Casal i Moncho García Rei, formà el grup Faíscas do Xiabre, i convidà Romaní i Seoane a participar en el seu proper disc.
La fusió dels dos grups, amb l'afegit del flautista Xosé A. Méndez i de la violinista Laura Quintillán, constituí la fundació de Milladoiro.
Per commemorar el 25è aniversari del grup, es publicà un disc recopilatori anomenat XXV el 2005.

## Components

Membres fundadors
* Rodrigo Romaní (Arpes, buzuki, guitarra acústica, arpa jueva) 1978-2000
* Xosé V. Ferreirós (Gaites, mandolina, tin whistle, buzuki, percussions) 1978-
* Nando Casal (Gaites, clarinet, tin whistle, percussions, veus) 1978-
* Antón Seoane (Teclats, guitarra, hurdy gurdy, acordió, veus) 1978-
* Xosé A. Méndez (Flautes) 1979-
* Moncho García Rei (Bodhran, percussions, veus) 1978-
* Laura Quintillán (violí) 1979-1980
Altres
* Michel Canadá (violí) 1980-1993
* Antón Seijó (violí) 1993-1999
* Harry C. (violí) 1999-
* Roi Casal (Arpa, buzuki, ocarina, percussions) 2000-
* Manú Conde (Guitarres, buzuki) 2000-

## Discografia

* 1978 Milladoiro
* 1979 A Galicia de Maeloc
* 1980 O berro seco
* 1982 Milladoiro 3
* 1984 Solfafria
* 1987: banda sonora de la pel·lícula Divinas palabras
* 1989 Castellum Honesti
* 1991 Galicia no Tempo
* 1993 A Via Láctea
* 1993 A xeometría da Alma
* 1994 Iacobus Magnus
* 1995 Gallaecia Fulget
* 1995 As fadas de estraño nome - Concert.
* 1999 No confín dos verdes castros
* 1999 Auga de Maio
* 2002 O niño do sol
* 2005 XXV - Recopilatori.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial: https://milladoiro.gal/
* La primera pàgina de fans Arxivat 1997-07-21 a Wayback Machine.
# Milla àrab

La milla àrab الميل deriva en última instància de la paraula llatina que significa Millia "mil" és una unitat de longitud històrica. La seva longitud exacta està en disputa, se sap que era entre 1,8 i 2,0 km. Va ser utilitzat pels geògrafs i astrònoms musulmans medievals. És la predecessora de la moderna milla nàutica, va ampliar la milla romana mille passuum (literalment "mil passos") per adaptar-se a una aproximació astronòmica d'un minut d'arc de latitud mesurat al llarg d'un meridià de nord a sud.
Hi havia 4000 colzes en una milla àrab. Si al-Farghani va utilitzar el colze legal com la seva unitat de mesura, llavors una milla àrab tenia 1.995 metres. Si va utilitzar el colze topogràfic d'al-Mamun, llavors tenia 1.925 metres o 1,04 milles nàutiques modernes.

## Vegeu també

* Història de la cartografia
* Pedro Reinel
* Jorge Reinel
* Estadi (mesura)
* Colze (unitat)

## Referències

* ↑ Paul Lunde. “Al-Faraghani and the Short Degree.” The Middle East and the Age of Discovery Aramco World Magazine Exhibition Issue, 43:3. pp. 15-17.
* ↑ Edward S. Kennedy, Mathematical Geography , pp = 187-8, in(Rashed & Morelon 1996, pàg. 185-201)
* ↑ Gharā'ib al-funūn wa-mulah al-+uyūn , 2.1" On the mensuration of the Earth and its division into seven Climes, es related by Ptolemy and others, "(ff. 22b-23)
# Mina Juanita

La Mina Juanita, també anomenada Mina de la Font del Lleó, és una antiga mina de ferro i plom situada al torrent de la Font del Lleó, a la serra de Collserola, dins de les propietats de la Torre de Santa Caterina, al barri de Pedralbes de Barcelona.
El jaciment es va començar a explotar al segle xviii, però les extraccions més importants corresponen als segles XIX i XX. El 1905 Mossèn Norbert Font i Sagué va publicar al Butlletí de la Institució Catalana d’Història Natural l'article El jaciment de blenda y galena de St. Pere Màrtir, referent a aquesta mina. Va ser explotada de forma més o menys artesanal fins al 1934, any en què es va abandonar.
La mina presenta tres galeries, que segueixen l'orientació dels filons rics en galena. Mesuren entre 10 i 13 m de fondària, entre 0,80 i 3 m d'amplada, i l'alçada mitjana és de 2,5 m. Al fons d'una d'elles on hi han oberts dos pous que serviren segurament per extreure'n el mineral i permetre el corrent d'aire. Els minerals que s'hi explotaven són els sulfurs de zinc i plom, esfalerita (ZnS) i galena (PbS); mentre que els principals minerals en la ganga són calcita (CaCO₃), barita (BaSO₄), fluorita (CaF₂) i quars (SiO₂).

## Referències

* ↑ «Sant Pere Màrtir #53». MinerAtlas. Grup Mineralògic Català.
* ↑ «Ciudad minera». La Vanguardia, 03-12-2000.
* ↑ «La Juanita, una mina de ferro i plom a la carretera de les Aigües». Betevé, 08-11-2015.
* ↑ Font i Sagué, Norbert «El jaciment de blenda y galena de St.Pere Martir». Butlletí de la Institució Catalana d’Història Natural, 01-02-1905.
* 1 2 Guerrero Loran, Eloi. Mineralització i Cartografia dels Filons Ba-F-Pb-Zn de la Mina Juanita (Serra de Collserola, Barcelona): Interpretació del Jaciment dins el Sistema Varisc Europeu (tesi). Universitat Autònoma de Barcelona, juny 2014.
# Mina M18 Claymore

La Mina M18A1 Claymore és una mina antipersona utilitzada pels militars dels EUA que va ser nomenada així a partir de la gran espasa escocesa del seu inventor, Norman A. MacLeod. A diferència d'una mina terrestre convencional, la Claymore és de detonació i direccional, el que significa que és disparada per control remot, disparant un patró de boles de metall en la zona de mort com una escopeta.

## Referències

* ↑ Larry Grupp. Claymore mines, Their History and Development. Paladin Press. ISBN 0-87364-715-7.
# Menjagrà de carpó rogenc

El menjagrà de carpó rogenc (Sporophila hypochroma) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones arbustives i sabanes, localment al nord i est de Bolívia, sud-oest del Brasil i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Menjagrà de carpó rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Menjamel de collar

El menjamel de collar (Cissomela pectoralis) és un menjamel, un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae) i única espècie del gènere Cissomela.

## Descripció

* Petit menjamel que fa 11,5 – 13,5 cm de llarg. Acusat dimorfisme sexual.
* Mascle amb parts inferiors blanques i superiors negres. Galtes negres. Una collar negre separa el blanc de la gola i del pit.
* Femella amb colors molt menys contrastats.

## Hàbitat i distribució

Habita les zones boscoses del nord d'Austràlia, des del nord-est d'Austràlia Occidental, cap a l'est, a través de nord del Territori del Nord fins al nord de Queensland.

## Taxonomia

Era inclòs en el gènere Certhionyx fins als treballs de Driskell et Christidis 2004, Christidis et Boles 2008 que propiciaren la inclusió al monoespecífic gènere Cissomela.

## Referències

* ↑ Amy C. Driskell et Les Christidis. (2004). Phylogeny and evolution of the Australo-Papuan honeyeaters (Passeriformes, Meliphagidae). Molecular Phylogenetics and Evolution, vol. 31, no 3, p. 943–960 (PMID: 15120392, DOI 10.1016/j.ympev.2003.10.017)
* ↑ L.Christidis, W.E. Boles. (2008). Systematics and taxonomy of Australian birds. CSIRO Publishing, Collingwood, Australia. ISBN 9780643096028
# Menjamel de boqueres

El menjamel de boqueres (Lichenostomus cratitius) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el mallee i formacions semblats al sud d'Austràlia Occidental, sud-est d'Austràlia Meridional, sud-oest de Nova Gal·les del Sud i nord-oest de Victòria.

## Referències

* ↑ «Menjamel de boqueres». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Menjamel de barbeta negra

El menjamel de barbeta negra (Melithreptus gularis) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc obert i bosc de ribera des de l'oest d'Austràlia Occidental cap a l'est, a través del centre i sud del Territori del Nord fins l'est de Queensland, cap al sud, a través de Nova Gal·les del Sud fins al nord i sud de Victòria i sud-est d'Austràlia Meridional.

## Taxonomia

La població més occidental es de vegades considerada una espècie diferent:
* Melithreptus laetior Gould, 1875 - menjamel dorsidaurat

## Referències

* ↑ menjamel de barbeta negra «Menjamel de barbeta negra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ menjamel dorsidaurat «Menjamel de barbeta negra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Menéndez Pidal

«Menéndez Pidal» té aquests significats:
* Biografies:
** Diego Catalán Menéndez Pidal (Madrid, 1928 - 2008), filòleg i investigador espanyol
** Ramón Menéndez Pidal (La Corunya, 1869 - Madrid, 1968), erudit espanyol de la Generació del 98
** Faustino Menéndez Pidal de Navascués (Saragossa, 1924), heraldista aragonès
* Geografia: Avinguda de Ramón Menéndez Pidal, via urbana de València
# Sanchonuño

Sanchonuño és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 |
| 762 | 756 | 765 | 824 | 855 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Can Sagrera (Arenys de Munt)

Can Sagrera o Vil·la Nieves és una obra historicista d'Arenys de Munt (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Antic mas ubicat a l'oest del parc municipal de Can Jalpí, sobre un petit turó. Està format per un conjunt de diversos edificis juxtaposats. El volum principal, d'estil senyorial i orientat a llevant, és de planta quadrada i té planta baixa, dos pisos i una teulada a dues aigües no visible a peu de carrer. S'hi accedeix a través d'unes escales que conflueixen a la planta baixa de la façana principal. Aquesta última té tres eixos de composició vertical delimitats per estretes faixes que recorren verticalment la façana. Els diferents pisos, a més, estan separats visualment per franges d'esgrafiats horitzontals.
A la planta baixa hi ha tres obertures rectangulars, una de les quals constitueix la porta principal d'accés a l'immoble, centrada. Totes tres presenten un emmarcament i un frontó triangular decorat segons un llenguatge clàssic. Al segon pis, tres obertures més situades de manera simètrica respecte de la planta inferior s'obren a un mateix balcó corregut, amb una balustrada de pedra. La part central d'aquest balcó sobresurt per formar un porxo de secció quadrangular que cobreix la porta principal, suportat per dues columnes circulars.
Al pis superior, les obertures -més petites que la resta- se situen al centre de cadascun dels eixos verticals en grups de tres; es tracta de finestres coronelles d'arc de mig punt amb emmarcament de pedra i un ampit.
Les obertures marquen un ritme tant horitzontal com vertical, essent aquest últim més ressaltat per la presència del porxo i l'ús d'un revestiment vermellós en la crugia central.
Remata la façana una balustrada de pedra amb un frontó triangular al centre, tot amagant la teulada de dos aiguavessos.
Darrere de l'edifici principal hi ha altres volums que corresponen a l'antic mas i que són utilitzats com a dependències auxiliars. Es tracta de cossos de planta rectangular, amb planta baixa i pis i coberta de dues aigües amb el carener paral·lel a la façana principal. La porta d'accés a un d'aquests immobles presenta una llinda amb la data 1773.
Can Sagrera també compta amb un pati amb una gran bassa, un pou, una pèrgola, un safareig, una sínia i un petit estany amb una font que té la data 1887. Hi ha, a més, un jardí romàntic amb escultures neoclàssiques. Pel que fa a la sínia, aquesta està coberta per una teulada de secció octogonal formada per una fina estructura de fusta i teula plana, i suportada per pilars de maó pintats. Al centre de la construcció encara hi ha part de la maquinària.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Sagrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Antoni Andreu (desambiguació)

«Antoni Andreu» té aquests significats:
* Antoni Andreu (±1280-±1333), monjo franciscà i filòsof
* Antoni Andreu i Abelló (1905-1982), polític
* Antoni Andreu Asensi (1947–…), jugador d'handbol