OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Província de Matera

La Província de Matera és una província que forma part de la regió de Basilicata a Itàlia. La seva capital és Matera.
Limita amb el mar Jònic a l'est, al nord amb la Pulla (la ciutat metropolitana de Bari i província de Tàrent), a l'oest amb la província de Potenza, al sud amb la Calàbria (província de Cosenza).
Té una àrea de 3.478,89 km², i una població total de 199.963 hab. (2016). Hi ha 31 municipis a la província.

## Referències

* ↑ Dades ISTAT

## Enllaços externs

* Plana oficial (italià)
# Tulalip Bay

Tulalip Bay és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 1.561 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tulalip Bay tenia 1.561 habitants, 595 habitatges, i 377 famílies. La densitat de població era de 348,4 habitants per km².
Dels 595 habitatges en un 28,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,9% hi vivien parelles casades, en un 13,6% dones solteres, i en un 36,5% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 28,3% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.594 $ i la renda mediana per família de 49.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.057 $ mentre que les dones 30.735 $. La renda per capita de la població era de 20.092 $. Aproximadament el 12,1% de les famílies i el 16,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tulalip Bay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tulalip Bay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Scipione Lancellotti

Scipione Lancellotti (Roma, desembre de 1527 – 2 de juny de 1598) va ser un cardenal italià.
Scipione era fill Orazio Lancellotti, metge del papa Juli II i d'Antonia Aragonia; va ser oncle del cardenal Orazio Lancellotti. Va estudiar a la Universitat de Bolonya, on va doctorar in utroque iure. Jurista pontifici, va absoldre nombroses missions als monarques europeus durant el Concili de Trento.
El 1565 fou nomenat auditor de la Sacra Rota.
El papa Gregori XIII el va elevar al Col·legi cardenalici al consistori del 12 de desembre 1583, amb el títol de cardenal prevere de San Simeone profeta (títol posteriorment suprimit per Sixt V, que el va substituir per cardenal prevere de San Salvatore in Lauro.
Va morir el 2 de juny de 1598 a l'edat de 71 anys, sent enterrat a la capella de Sant Francesc de la basílica de Sant Joan del Laterà.

## Conclaves

Durant el seu període de cardenalat Scipione Lancellotti participà en els següents conclaves:
* conclave de 1585, que elegí el papa Sixt V
* conclave de setembre de 1590, que elegí el Urbà VII
* conclave d'octubre-desembre de 1590, que elegí el papa Gregori XIV
* conclave de 1591, que elegí el papa Innocenci IX
* conclave de 1592, que elegí el papa Climent VIII

## Referències

* ↑ Crucitti, Filippo. «Lancelloti, Scipione». A: Dizionario Biografico degli Italiani (en italià). volum 63. Treccani, 2004 [Consulta: 24 juliol 2023].
* 1 2 Miranda, Salvador. «17. Lancelloti, Scipione» (en anglès). The Cardinals of the Holy Roman Church. Florida International University.
# Pau Cristià

Pau Cristià (Montpeller s. XIII? - Sicília vers el 1269), també conegut com a Pau Crestià, Pau Cristiani de Montpeller o simplement Fra Pau, fou un polemista religiós medieval.
Originalment professava la fe jueva i fins i tot va arribar a ser rabí. En algun moment ell i els seus fills es convertiren al cristianisme, i es va fer frare dominic. Des d'aquell moment dedicà fervorosos esforços per refutar i vilipendiar el judaisme, exagerant el que ell considerava blasfèmies i utilitzant els textos hebreus fal·laciosament com a proves de la certesa dels dogmes cristians. Fou l'impulsor de la Disputa de Barcelona, així com de la requisa dels llibres jueus a la Corona d'Aragó, per la qual cosa fou felicitat en una butlla papal el 1267.

## Referències

* 1 2 Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 101, entrada: "Barcelona, disputa de". ISBN 84-297-3521-6.
* 1 2 3 «Pau Cristià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# La Seca (Valladolid)

La Seca és un municipi de la província de Valladolid, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 1.066 | 1.066 | 1.066 | 1.050 | 1.050 | 1.047 | 1.033 | 1.058 | 1.057 | 1.066 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | PSOE | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Segundo Damián Recio Cantalapiedra | PP | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Segundo Damián Recio Cantalapiedra | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Segundo Damián Recio Cantalapiedra | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Segundo Damián Recio Cantalapiedra | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Segundo Damián Recio Cantalapiedra | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | Mario Cañamares Lage | PP | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | Gregorio Bayón Piñero | PSOE | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Personatges il·lustres

* Eusebio Sacristán, jugador de futbol.
# Marc el Mag

Marc el Mag (segle ii) fou un gnòstic de l'escola anatòlica o oriental de la denominada secta valentiniana, una de les formes que adoptà el docetisme. Jeroni el fa originari d'Egipte, i Isidor de Sevilla l'esmenta com natural de Memfis.
La principal font per conèixer les seves idees és l'Adversus haereses d'Ireneu de Lió, qui l'acusa de valer-se dels seus coneixements (per exemple filtres afrodisíacs) per seduir a les dones. Marc es valia de pràctiques cabalístiques, utilitzava la guematria i es recolzava també en l'astrologia. Practicava tota classe de tècniques màgiques amb les quals simulava miracles, i va convèncer moltes persones. Ireneu també deia que era un profeta capaç de transmetre als altres el carisma profètic.
Segons Ireneu, Marc era deixeble de Mani i mestre de l'heresiarca Priscil·lià. Va ensenyar a la província romana d'Àsia, i els seus deixebles per la vall del Roine, lloc on els va trobar Ireneu, qui els compara les arts de Marc amb les del metge Anaxilau, i diu que és un precursor de l'anticrist. L'anomena mag perquè manipulava l'aigua i el vi de la consagració eucarística i obtenia colors vermells i púrpures (com la sang), i semblava que la gràcia vessava la seva sang al calze. Ireneu també diu que a dins de Marc hi vivia un dimoni que el feia profetitzar i també a les seves seguidores, anomenades marcosianes (grec antic: Μαρκώσιαι, llatí: Marcosiae). S'ha discutit si les afirmacions d'Ireneu són certes o no, però els papirs màgics confirmen les relacions del gnosticisme amb les pràctiques màgiques.
D'altra banda, Epifani de Salamina diu que els deixebles de Marc es basaven en la doctrina dels eons, defensada pels gnòstics, i també que distingien entre el Déu suprem i el Creador, i negaven la realitat de l'encarnació de Crist i la resurrecció del cos. Aquest discurs sembla que acosta Marc a l'escola valentiniana oriental.

## Referències

* 1 2 3 Montserrat Torrents, Josep. Los gnósticos. Madrid: Gredos, 1990, p. 60-61. ISBN 8424908848.
* ↑ «El gnosticismo: Valentín y Basílides». Aula de Filosofia. Arxivat de l'original el 2008-08-25. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ «El mal en el mundo y la respuesta gnóstica». Arxivat de l'original el 2007-10-30. [Consulta: 20 març 2009].
* 1 2 Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 197-198. ISBN 8481641618.
# Otomys dartmouthi

Otomys dartmouthi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de les muntanyes Ruwenzori (Uganda i República Democràtica del Congo), on viu a altituds d'entre 3.300 i 3.900 msnm. De tant en tant se'l considera part de O. irroratus o O. typus, però es diferencia d'aquest últim pel fet de tenir sis làmines a la tercera molar superior (en lloc de vuit o nou). També és més petit i té el pelatge més fosc i llanós.
L'espècie fou anomenada en honor de William Legge, 6è comte de Dartmouth.

## Referències

* ↑ Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 100. ISBN 978-0801893049.
# Seimbiris

Els seimbiris (o ikibiris) són els membres d'un clan ijaw que viuen a l'estat del Delta, al sud de Nigèria.

## Història

Els seimbiris van arribar a la zona a on viuen actualment, a l'oest del delta del Níger després del segle xiv, tot i que la història del seu llinatge arriba fins a l'any 1000 a. de C.
Els avantpassats dels seimbiris provenen originàriament de l'antiga ciutat homònima, però van patir un raid per a capturar esclaus dels tarakiris que havien obtingut armes de foc. Aquest atac va causar una gran devastació i una dispersió dels supervivents cap a altres zones ijaws. Molts d'ells van anar capa la zona ekpetiama i van fundar la ciutat d'Ikibiri. Posteriorment van emigrar a l'oest del delta del Níger i van fundar les poblacions d'Oboro, Okpokunu i Inikorogha. Mentrestant, alguns dels avantpassats dels seimbiris van anar cap a l'est i van esdevenir part dels avantpassats dels okrikes i dels epie-atisses, uns altres van anar al nord d'Akiri, cap a Aboh i uns altres van anar cap a la zona Obotebe.
Altres ciutats que van fundar els seimbiris són Enekorogha, Deinbunughan, Aleibiri, Diebiri i altres poblacions. Els avantpassats dels seimbiris van fundar diversos llinatges.

## Referències

* 1 2 3 4 5 seimbiri ibe a ijawland.info

## Bibliografia

* Alagoa E J. - A History of the Niger Delta - An historical interpretation of Ijo oral traditions. (1972 University of Ibadan Press).
* Owonaro S K - The History of Ijo and her Neighbouring tribes in Nigeria. (1949 Niger printing Press Lagos).
# Província de Sabaragamuwa

Sabaragamuwa (cingalès: Sabaragamuwa Palata - සබරගමුව පළාත; tàmil: சபரகமுவ மாகாணம் - Sabaragamuwa Maakaanam) és una província de Sri Lanka, amb dues ciutats importants respecte al conjunt del paísː Ratnapura i Kegalle. Disposa d'una universitat provincial, la Universitat de Sabaragamuwa, que es troba a la ciutat de Belihuloya.

## Districtes

Sabaragamuwa es divideix en dos districtes:
* Districte de Kegalle 1,693 km$^2$ (654 sq mi)
* Districte de Ratnapura 3,275 km$^2$ (1,264 sq mi)

## Referències

* ↑ «Provinces of Sri Lanka». Statoids.
* ↑ «Provincial Councils». Govern de Sri Lanka.
# Un viatge de deu metres

Un viatge de deu metres (títol original en anglès: The Hundred-Foot Journey) és una pel·lícula de 2014, dirigida per Lasse Hallström i protagonitzada per Helen Mirren, Om Puri, Manish Dayal i Charlotte Le Bon. La pel·lícula és una adaptació cinematogràfica de la novel·la Madame Mallory and the Little Indian Chef escrita per Richard C. Morais. Floyd Cardoz va ser consultor culinari per aquest film, en el qual es fusionen les cuines francesa i índia. La pel·lícula es va doblar al català.

## Argument

La família Kadam de Bombai decideix emprendre un viatge a Europa a la recerca d'una vida millor. Arribats a Sent Antonin, al sud de França, la família decideix obrir un restaurant fent servir les seves tradicions culinàries. El jove Hassan resulta ser un xef expert, però el restaurant de família es troba fent la competència al Les Saule Pleureur, propietat de l'austera Madame Mallory, xef de fama internacional premiada per la Guia Michelin. Comença així una "guerra" culinària i cultural entre dos diverses realitats, però amb el temps comença una forta amistat i Madame Mallory guiarà Hassan cap als secrets de la cuina francesa.

## Repartiment

* Helen Mirren: Madame Mallory
* Om Puri: Abbu "Papa" Kadam
* Manish Dayal: Hassan Kadam
** Rohan Chand: jove Hassan Kadam
* Charlotte Le Bon: Marguerite
* Amit Shah: Mansur
* Farzana Dua Elahe: Mahira
* Dillon Mitra: Mukthar
* Aria Pandya: Aisha Begum
* Michel Blanc: Mayor
* Shuna Lemoine: esposa del Major
* Clément Sibony: Jean-Pierre
* Juhi Chawla: Ammi "Mama" Kadam
* Vincent Elbaz: Paul

## Distribució

La pel·lícula va ser distribuïda en les sales cinematogràfiques estatunidenques el 8 agost de 2014 per Touchstone Pictures.

## Reconeixement

* 2015 - Premis Globus d'Or
** Nominació Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica a Helen Mirren

## Referències

* ↑ «Un viatge de deu metres». Ésadir.cat. [Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ «The Hundred-Foot Journey», 07-08-2014. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ Goodman, Jessica. «The Movie That Reunited Oprah Winfrey & Steven Spielberg» (en anglès), 13-05-2014. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ Gray, Tim; Gray, Tim. «Golden Globes: ‘Birdman,’ ‘Fargo’ Top Nominations» (en anglès americà), 11-12-2014. [Consulta: 4 maig 2021].
# Selge

Selge (Σέλγη) fou una ciutat de Psídia al sud de les muntanyes del Taure, prop del Eurimedon. Estrabó la considerava una colònia grega lacedemònia. L'acròpoli portava el nom de Cesbedium (Κεσβέδιον). Per les seves excel·lents lleis locals, va esdevenir la principal ciutat de Pisídia i les més poblada (va arribar a poder mobilitzar 20000 homes).
Alexandre el Gran va passar prop de Selge i la ciutat li va enviar una ambaixada per la qual es va declarar la seva amiga; en aquest moment la ciutat estava en guerra amb Telmissos. Durant el govern d'Aqueos (223-214 aC) a l'Àsia Menor, la ciutat estava en guerra amb Pednelissos que va demanar ajuda al sàtrapa-rei. Serge fou atacada per Aqueos, i quant estava a punt de ser conquerida va demanar la pau i la va obtenir pagant 400 talents, retornant els presoner de Pednelissos i pagant posteriorment 300 talents addicionals.
Després d'això no torna a ser esmentada però sens dubte va romandre independent fins que es va sotmetre a Roma. L'esmenta Ptolemeu però no Plini, però queden inscripcions i monedes.
Sota l'imperi va entrar en decadència i al segle v era una ciutat petita però encara forta, que va poder rebutjar un atac dels gots que havien arribat fins a l'Àsia Menor.
Les seves ruïnes són probablement a uns 15 km al nord de Bujak, ruïnes considerables amb molt de material (muralles, temples, edificis, tombes...) però en mal estat.
# Marc estonià

El marc estonià (en estonià Eesti mark) va ser la unitat monetària de la República d'Estònia des del 30 de novembre de 1918 fins al 31 de desembre de 1927. Es dividia en 100 penni.
Durant l'alliberament d'Estònia després de la Primera Guerra Mundial, circulaven diverses monedes al país: el ruble soviètic, el marc alemany i fins i tot el marc finlandès. El 20 de maig de 1919, es va decidir reemplaçar-les amb el marc d'Estònia, amb una taxa de canvi equivalent a la del marc alemany.
El marc estonià va ser substituït l'1 de gener de 1928 per la primera corona estoniana, a raó de 100 marcs per corona. Aquesta nova moneda estava vinculada a la corona sueca i valia 0,4072 grams d'or.
# Orosia

Orosia és una pel·lícula espanyola de drama estrenada el 31 de gener de 1944, dirigida per Florián Rey i protagonitzada en els papers principals per Blanca de Silos i José Nieto. L'original de la pel·lícula es donava per perdut fins que fou redescobert el 1992 quan l'actor Ángel Belloc va entregar una còpia que guardava a casa seva.

## Sinopsi

La història comença en 1900 amb les imminents noces entre Orosia Garcés de Abarca i Eloy Sancho de Embún. Però la seva felicitat es truncarà quan el futur espòs mori apunyalat com a resultat de les rivalitats de les serenates nocturnes davant el balcó de la núvia. Els veïns sospiten del baralladís Venancio i de Joselón de Urríes, un antic pretendent d'Orosia.

## Repartiment

* Blanca de Silos com Orosia.
* José Nieto com Joselón.
* Nicolás Perchicot com Don Pablo.
* María Bru com Sabel.
* Delfín Jerez com Gracián.
* José Sepúlveda com Venancio.
* José Isbert com Don Cándido.
* Ángel Belloc com Eloy.
* Mariana Larrabeiti com Jacinta.
* Julia Lajos com Rosa.
* Antonia Plana com Doña Clara.
* Salvador Videgain com Don Alonso.
* Luis Pérez de León com Calixto.
* Ana María Quijad com Remigia.
* Ana de Leyva com Blasa.
* Luis Villasiul com Don Valentín.
* Lolita Valcárcel com Vicenta.
* Fernando Sancho com Mañico bronquista.

## Premis

El 6 de juliol de 1944 la pel·lícula va aconseguir un premi econòmic de 250.000 ptes, als premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1944.

## Referències

* ↑ «Orosia». Sensacine. [Consulta: 12 novembre 2019].
* ↑ Bentley, Bernard. A Companion to Spanish Cinema. Boydell & Brewer 2008. p. 84
* ↑ Reestreno de una película de Florián Rey que se daba por perdida, El País, 26 d'abril del 1992
* ↑ «Fallo del jurado en el Concurso Nacional de Cinematografía». ABC, 07-07-1944. [Consulta: 12 novembre 2019].
# Selecció catalana de futbol sala femenina

La Selecció catalana de futbol sala femenina representa en competicions internacionals la Federació Catalana de Futbol Sala. Participa en campionats oficials des de l'any 2004. L'any 2008 van guanyar el Campionat del Món disputat a Reus.

## Participacions internacionals

Campionat del Món
| Any | Posició | J | G | E | P | GA | GC |
| 2008 | Campiones | 5 | 4 | 0 | 1 | 15 | 6 |
| Total | | 5 | 4 | 0 | 1 | 15 | 6 |
| Any | Posició | J | G | E | P | GA | GC |
| 2013 | Setenes | 4 | 2 | 0 | 2 | 8 | 6 |
| Total | | 4 | 2 | 0 | 2 | 8 | 6 |
Campionat d'Europa UEFS
| Any | Posició | J | G | E | P | GA | GC |
| 2004 | Subcampiones | 4 | 3 | 0 | 1 | 13 | 5 |
| 2007 | No hi van participar | No hi van participar | No hi van participar | No hi van participar | No hi van participar | No hi van participar | No hi van participar |
| 2009 | 3a posició | 4 | 1 | 0 | 3 | 15 | 8 |
| 2011 | 3a posició | 4 | 2 | 1 | 1 | 13 | 7 |
| Total | | 12 | 6 | 1 | 5 | 41 | 20 |

## Integrants de la selecció

Selecció al Campionat d'Europa 2011
| # | Nom |
| 1 | Leticia Illa |
| 2 | Carolina Jiménez |
| 3 | Núria Alcalde |
| 4 | Deidre Céspedes |
| 5 | Cristina Seguer |
| 6 | Sonia Àlvarez |
| 7 | Cristina Moreno |
| 8 | Carolina Juliench |
| 9 | Alejandra Mateu |
| 10 | Judit Peran |
| 11 | Cristina Gómez Arquer |
| 12 | Ester Gómez |
| 13 | Mònica Bernabé |
| 14 | Anna Munné |
* Seleccionador: Toni Marchal
Selecció nacional al Campionat d'Europa 2009
Nom
1
Marta Vilaró Pacheco
2
Mariona Casas Roldán
3
Alicia Gudiño Rodríguez
4
Laia Vidal Barceló
5
Carolina Oliva Albors
6
Neus Rosiñol Menchón
7
Mònica Masero Cunill
8
Maria Xandri Casas
9
María Jiménez Díaz
10
Anna Fígols Serralvo
11
Cristina Capdevila Grau
13
Patrícia Gimeno Ferrara
14
Mireia Randúa i Virgili
15
Fernanda Strey Piantá
Seleccionador: Toni Marchal :
Selecció nacional al Campionat del Món 2008
Nom
1
Noelia Guerrero
2
Àngels Benaiges
3
Raquel Curtó
4
Deborah Garcia
5
Clara Llorens
6
Ana Manzano
7
Maria Ángeles Navarro
8
Laura Rodríguez
9
Laia Rodríguez
10
Patrícia Sánchez
11
Sandra Torres
13
Raquel Raventós
14
Laia Vidal
Seleccionador: Albert López :
Selecció nacional al Campionat d'Europa 2004
Nom
1
Noelia Casanovas
2
Àngels Benaiges
3
Berta Carles
4
Tanit Marí
5
Montse Sala
6
Jas
7
Mireia
8
Clara Clofent
9
Sandra Lama
10
Mila
11
Ana Renau
Seleccionador: Miquel Àngel Tabares :

## Referències

* ↑ «La selecció catalana guanya el Mundial femení de futbol sala de forma brillant». 3cat24.cat, 05-10-2008.
* ↑ «Catalunya a l'Europeu femení de futbol sala». Seleccions.cat, 02-12-2011.

## Vegeu també

* Selecció catalana de futbol sala masculina

## Enllaços externs

* Federació Catalana de Futbol Sala
* Unió Europea de Futsal Arxivat 2021-05-08 a Wayback Machine.
* Associació Mundial de Futsal
# Província de Safi

La província de Safi (en àrab إقليم آسفي, iqlīm Āsfī) és una de les províncies del Marroc, fins 2015 part de la regió de Doukkala-Abda i actualment de la de Marràqueix-Safi. Té una superfície de 6.351 km² i 891.512 habitants censats en 2006. La capital és Safi.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1994 | 2004 | 2012 |
| 822.564 | 881.007 | 941.825 |
| 1994, 2004 : cens; 2012 : càlcul. |||

## Divisió administrativa

La província de Safi consta de 3 municipis i 21 comunes:
| Nom | Codi geogràfic | Tipus | Llars | Població (2004) | Estrangers | Nacionals | Notes |
| Safi | 431.01.03. | Municipi | 59242 | 284750 | 179 | 284571 | |
| Jamaat Shaim | 431.01.09. | Municipi | 2830 | 15325 | 2 | 15323 | |
| Sebt Gzoula | 431.01.11. | Municipi | 2796 | 13943 | 0 | 13943 | |
| Bouguedra | 431.03.01. | Comuna rural | 3582 | 21700 | 0 | 21700 | 1558 residents viuen al centre, anomenat Bouguedra; 20142 residents viuen en zones rurals. |
| El Gouraani | 431.03.03. | Comuna rural | 1762 | 11278 | 0 | 11278 | |
| Labkhati | 431.03.05. | Comuna rural | 2340 | 14279 | 9 | 14270 | |
| Lahdar | 431.03.07. | Comuna rural | 2052 | 12945 | 0 | 12945 | |
| Lamrasla | 431.03.09. | Comuna rural | 2688 | 16812 | 0 | 16812 | |
| Lamsabih | 431.03.11. | Comuna rural | 1756 | 11393 | 0 | 11393 | |
| Sidi Aissa | 431.03.13. | Comuna rural | 1616 | 9719 | 0 | 9719 | |
| Sidi Ettiji | 431.03.15. | Comuna rural | 2410 | 15686 | 0 | 15686 | |
| Atouabet | 431.07.01. | Comuna rural | 1901 | 10841 | 2 | 10839 | |
| El Ghiate | 431.07.03. | Comuna rural | 4305 | 25502 | 0 | 25502 | |
| Khatazakane | 431.07.05. | Comuna rural | 2609 | 15016 | 0 | 15016 | |
| Laamamra | 431.07.07. | Comuna rural | 1940 | 12107 | 0 | 12107 | |
| Lamaachate | 431.07.09. | Comuna rural | 2415 | 13892 | 0 | 13892 | |
| Nagga | 431.07.11. | Comuna rural | 3534 | 20797 | 0 | 20797 | |
| Oulad Salmane | 431.07.13. | Comuna rural | 2856 | 16780 | 0 | 16780 | |
| Saadla | 431.07.15. | Comuna rural | 2452 | 14988 | 2 | 14986 | |
| Ayir | 431.09.01. | Comuna rural | 3773 | 24176 | 0 | 24176 | 3116 residents viuen al centre, anomenat Laâkarta; 21060 residents viuen en zones rurals. |
| Dar Si Aissa | 431.09.03. | Comuna rural | 1870 | 11249 | 0 | 11249 | |
| El Beddouza | 431.09.05. | Comuna rural | 1900 | 12160 | 1 | 12159 | |
| Hrara | 431.09.07. | Comuna rural | 3868 | 23711 | 1 | 23710 | 1028 residents viuen al centre, anomenat Hrara; 22683 residents viuen en zones rurals. |
| Moul El Bergui | 431.09.09. | Comuna rural | 2495 | 14354 | 0 | 14354 | |

## Referències

* ↑ Province de Safi sur le site de World Gazetter, par Stefan Helders.
* ↑ «Cens general de població 2004» ( PDF) (en (francès)). Arxivat de l'original el 2010-06-01. [Consulta: 9 juliol 2016].
# Tropidúrids

Els tropidúrids (Tropiduridae) són una família de sauròpsids (rèptils) escatosos. Es distribueixen per Sud-amèrica, les illes Galápagos i el mar Carib. Va ser descrita per primer cop per Thomas Bell l'any 1843. La mida d'aquests llangardaixos pot variar de 5 a 15cm sense la cua, aquesta pot tenir una mida equivalent a la del cos.

## Gèneres

Segons Reptarium. The Reptile Database:
* Eurolophosaurus Frost, Rodrigues, Grant & Titus, 2001
* Microlophus Duméril & Bibron, 1837
* Plica Gray, 1830
* Stenocercus Duméril & Bibron, 1837
* Strobilurus Wiegmann, 1834
* Tropidurus Wied-Neuwied, 1824
* Uracentron Kaup, 1827
* Uranoscodon Bonaparte, 1832

## Referències

* ↑ RRB