OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manelic

Manelic és el personatge principal de l'obra Terra Baixa d'Àngel Guimerà. És un pastor originari de la terra alta que viu a la muntanya amb les seves ovelles. Enganyat pel Sebastià, es casa amb la Marta per encobrir el romanç d'aquests dos i es trasllada a la terra baixa on, corromput per l'entorn, acaba matant en Sebastià. En Manelic encarna l'esperit del món utòpic, pur i bo de terra alta en contraposició del materialisme decadent de terra baixa.
L'acció dramàtica de Terra baixa se centra en la figura del Manelic, qui és presentat com un home de camp familiaritzat amb la duresa de la natura, però, completament allunyat de la societat, no ha tingut mai gaire tracte amb la gent. Representa alhora la bondat natural i la rebel·lia contra el tirà, potser en una al·lusió de Guimerà al context històric del moment amb vagues i protestes proletàries de la Restauració conservadora. Manelic és un home rude, pràcticament un animal, en la manera de parlar i comportar-se, tret que també es tradueix en la manera com expressa el seu amor a la Marta:
| « | "Vull besar-te i mossegar-te fins a l'ànima, i estrenye't en mos braços ofegant-hi en ella" | » |
| — Àngel Guimerà, Terra Baixa, Esc. VIII, Acte II |||
Malgrat aquest caràcter aspre, Manelic resulta simpàtic perquè el públic es pot identificar fàcilment amb ell. En paraules de Ramon Pla i Arxé, "el lector sent pietat perquè el veu bracejar inútilment en aquella teranyina que l'ha atrapat, però sent també irritació, gairebé contra ell, perquè voldria veure'l reaccionar contra les vexacions massa evidents que només la seva ingenuïtat li impedeix de veure". La innocència d'en Manelic, però, no és ximpleria sinó manca de tracte humà i desconeixença de la realitat de la terra baixa. No és un bon salvatge; té un sistema de valors i una identitat -creences religioses, amor cap als seus pares, el desig de tenir una dona- i un caràcter ferm que no accepta menyspreus.
Quan Manelic descendeix a la terra baixa il·lusionat pel casament amb la Marta i s'adona que tot és un engany, es comença a corrompre i acaba matant l'amo, en Sebastià, que és comparat simbòlicament amb el seu únic enemic a terra alta: el llop. Quan Manelic crida tres vegades a la fi del darrer acte "He mort el llop!", el que fa és proclamar una victòria contra la ignorància, la hipocresia i l'abús de la terra alta. L'oposició terra alta/terra baixa té un caràcter simbòlic que arrossega una sèrie d'altres dualitats: individu/col·lectivitat, ideal/realitat, home/naturalesa, esperit/matèria. Manelic representa la puresa i la bondat que s'acabaran imposant a la mesquinesa de Sebastià i la terra baixa quan, finalment, Marta i ell van a viure junts a la terra alta.

## Referències

* 1 2 3 4 «Terra Baixa». Visat, 01-04-2010.
* 1 2 Vilanova, Albert. Estudi de Terra Baixa (Terra Baixa). Barcelona: Alfaguara, 2008, p. 155-210.
* 1 2 Pla i Arxé, Ramon. Invitació a llegir Terra baixa (Terra baixa). Barcelona: Alfaguara, 2008, p. 5-9.
# Manengouba

El Mont Manengouba és un volcà del tipus estratovolcà situat a la Regió litoral del Camerun. Al voltant del volcà s'hi poden trobar diverses espècies natives de plantes així com una espècie d'amfibi que li dona nom Phrynobatrachus manengoubensis.

## Referències

* ↑ «Volcano Globar Risk Identificacion and Analisys Project» (en anglès). [Consulta: 14 juny 2015].
* ↑ «Smithsonian Institution - Global Volcanism Program» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-02-22. [Consulta: 14 juny 2015].
# MRD

MRD té els següents significats:
* Marina Reial Danesa, branca de l'Armada de les forces armades de Dinamarca
* Motor Racing Developments o Brabham, fabricant de cotxes de competició britànic
* Marc de Referències Digital, revista catalana en format digital
# Macrogynoplax poranga

Macrogynoplax poranga és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* Els mascles adults conservats en alcohol són blanquinosos amb taques de color marró, llurs ales anteriors fan 9,7 mm de llargària i presenten un penis de perfil rectangular.
* La femella no ha estat encara descrita.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: la conca del riu Amazones al Brasil.

## Referències

* ↑ Enderlein, 1909. Zool. Anz. 34:391.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ribeiro & Froehlich, 1999. Aquatic Insects 21:136.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Encyclopedia of South American Aquatic Insects (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Ribeiro, Magalhães, Rafael & Henriques, 2009. Revista Brasileira de Entomologia 53(1):35.

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):184.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Ribeiro & Rafael, 2007. Zootaxa 1511:22.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 1r novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Manuel Azcárate

Manuel Azcárate Diz (Madrid, 7 d'octubre de 1916 - Madrid, 25 d'agost de 1998) va ser un polític espanyol, dirigent del Partit Comunista d'Espanya (PCE) durant gran part del segle xx.
Era fill de Pablo de Azcárate y Flórez, diplomàtic espanyol, director de la Secció de Minories a la Societat de Nacions (1930-1933), i posteriorment secretari general adjunt d'aquella institució (1933-1936), que durant la Guerra Civil espanyola (1936-1939) va ser ambaixador de la República Espanyola a Londres. El seu avi era Gumersindo de Azcárate.
Va estudiar a la Facultat de Dret de la Universitat Complutense de Madrid i a la London School of Economics. Militant comunista des 1934, va ser dirigent de les Joventuts Socialistes Unificades (JSU). Després de la Guerra Civil espanyola es va exiliar a París, on va treballar en les redaccions dels òrgans d'expressió oficials del PCE, Mundo Obrero i Nuestra Bandera. Durant la Segona Guerra Mundial va treballar amb Jesús Monzón i després del fracàs de la invasió de la vall d'Aran de 1944 fou interrogat per Santiago Carrillo, qui el va mantenir en semidesgràcia fins al 1958.
Des de 1960 va ser membre del Comitè Central del PCE. De 1959 a 1964 va viure a l'URSS, tornant a Espanya en els inicis de la Transició, el 1976. Membre del Comitè Executiu des 1965, va ser responsable del treball del PCE en l'àmbit intel·lectual i universitari espanyol, i entre 1968 i 1981, responsable de política internacional. Entre 1976 i 1981 va dirigir la revista teòrica Nuestra Bandera.
Membre del Comitè Central i del Comitè Executiu del PCE, es va presentar a diputat per Lleó a les eleccions generals de 1977, però no va resultar escollit. Ferm partidari de l'eurocomunisme, al capdavant del sector dels renovadors es va veure enfrontat al secretari general, Santiago Carrillo des de 1980 i com a tal va ser expulsat dels òrgans de direcció el 1981 i del partit el 1982. Va relatar aquest procés en la seva obra Crisis del eurocomunismo (Argos Vergara, Barcelona, 1982). Des de llavors va treballar com a editorialista del diari El País. En aquest diari va publicar també el seu llibre La Izquierda Europea el 1986. El 1994 va guanyar el Premi Comillas per les seves memòries, Derrotas y esperanzas (Tusquets, Barcelona, 1994). Va morir de càncer.

## Referències

* ↑ «Manuel Azcárate muere en Madrid a los 81 años» (en castellà). El País, 24-08-1998.
* ↑ Segura, Julio. «En recuerdo de Manuel Azcárate Diz» (en castellà). El País, 08-09-1998.

## Bibliografia

* Manuel Vázquez Montalbán La Pasionaria y los siete enanos (1998), on hi ha una referència biogràfica.

## Enllaços externs

* Obituari
# Mangosta de coll ratllat

La mangosta de coll ratllat (Urva vitticolla) és una espècie de mangosta.

## Descripció

És la més grossa de les mangostes asiàtiques (Urva). El cap i el cos tenen una longitud al voltant dels 54 centímetres, mentre que la cua fa uns 38 centímetres. Té un cos robust amb potes curtes. És fàcil de distingir per les ratlles negres que discorren lateralment a banda i banda del seu coll.
La coloració del cos va d'un marró òxid al gris bru. La seva cua relativament curta és bàsicament negre, amb el mateix color que la resta del cos a la base.
El crani és gros, aplanat i amb una regió frontal ample. El musell és estret i puntegut, i les seves dents poderoses són més grans que les de la resta de membres del gèneres Herpestes asiàtics.

## Dieta

S'alimenta de granotes, crancs, tragúlids, llebres, rosegadors, aus de corral i rèptils.

## Hàbitat i comportament

Es tracta d'una espècie d'hàbits més aviat diurns, que viu preferiblement prop de l'aigua a les zones boscoses. Sovint es troben a pantans i arrossars.
Se les troba al sud de l'Índia i a Sri Lanka.

## Subespècies

Existeixen dues subespècies conegudes: U. v. vitticolla, que es troba als Ghats Occidentals, Coorg i Kerala, i té un color vermellós en el seu pelatge, i U. v. inornata, que es troba a Kanara, i no té el pelatge de color vermellós.

## Referències

* ↑ (anglès) WADERS: HERPESTES VITTICOLLIS. The Stripe-necked Mungoose
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Malquià

Malquià (en hebreu מלכיה, Malkiya) és un quibuts que pertany al consell regional de l'Alta Galilea. Es troba entre Qiryat Xemonà i Safed, al nord d'Israel. Hi viuen al voltant de 450 persones, de les quals unes 150 són nens i nenes.
Fou fundat l'any 1949 per veterans de la guerra araboisraeliana de 1948. Part dels límits del quibuts fan de frontera amb el Líban, i molt a prop hi ha una base militar israeliana i un pas fronterer. La proximitat amb el Líban fa que el quibuts hagi estat diversos cops objecte d'atacs violents des de l'altra banda de la frontera.
L'activitat econòmica del quibuts se centra en l'agricultura (cultiu de vinya, kiwis, pomes, prunes, etc.) i en el turisme rural.
Dintre del quibuts hi ha les restes arqueològiques de Tel Quèdeix, entre les quals s'hi compta un mur de tova de 5.000 anys d'antiguitat i un temple romà del segle iii. També s'hi trobà una premsa de vi de l'època romana d'Orient d'uns 1.500 anys d'antiguitat.

## Enllaços externs

* Pàgina web del quibuts Malquià Arxivat 2016-05-17 a Wayback Machine. (anglès) i (hebreu).
* Descripció de la premsa de vi (Autoritat d'Antiguitats d'Israel) Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine. (anglès) i (hebreu)
# Mals

Mals (italià Malles Venosta) és un municipi italià, dins de la província autònoma de Tirol del Sud. És un dels municipis del districte i de Vinschgau. L'any 2007 tenia 4.938 habitants. Comprèn les fraccions de Burgeis (Burgusio), Laatsch (Laudes), Matsch (Mazia), Planeil (Planol), Plawenn (Piavenna), Schleis (Clusio), Schlinig (Slingia), Tartsch (Tarces) i Ulten-Alsack (Alsago-Ultimo). Limita amb els municipis de Graun im Vinschgau, Glurns, Laas, Scuol (Suïssa), Schnals, Sent (Suïssa), Schlanders, Schluderns, Sölden (Àustria) i Taufers im Münstertal.

## Situació lingüística

| Pertinença lingüística (cens 2001) | 96,83% alemany |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 3,08% italià |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 0,09% ladí |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Josef Noggler | SVP |

## Galeria d'imatges

* Burgeis i l'abadia de Monte Maria
* Abadia de Monte Maria
Viccionari
# Manjoia

La manjoia és una pasta dolça típica de la Sénia, al Montsià. L'elaboració de la manjoia és un esdeveniment popular quan s'acosta la Setmana Santa, i era costum fer una excursió per menjar-la el dilluns següent al Diumenge de Pasqua. Els padrins la regalen als seus fillols.
S'elabora amb farina i sucre, es farceix de cabell d'àngel i s'adorna amb ous.

## Referències

* 1 2 Queralt Tomàs, Maria Carme. «Manjoia». A: La cuina de les Terres de l'Ebre. 5. 3a. Cossetània Edicions, 2000, p. 86-87 (El Cullerot). ISBN 9788497911436 [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ «En comptes de mona, manjoia» (Vídeo). Telenotícies. Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 31-03-2013. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ «La manjoia, l’àpat joiós de la Sénia». A Prop Ebre, 04-04-2021. [Consulta: 11 setembre 2022].

## Vegeu també

* Mona de Pasqua
# Manjabálago y Ortigosa de Rioalmar

Manjabálago y Ortigosa de Rioalmar és un municipi de la província d'Àvila a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 82 | 78 | 66 | 56 |

## Referències

* ↑ «Cambio de denominación de los municipios». Modificaciones en los municipios producidas desde el 01-01-13 hasta el 01-01-14. INE. [Consulta: 13 febrer 2020].
# Manuel Rallo i Bono

Manuel Rallo i Bono (Morella, 1911 - Sabadell, 1982) fou un pintor català d'origen valencià.

## Biografia

De molt petit es va traslladar amb els pares a Catalunya, primer a Terrassa i després –el 1925– a Sabadell, on va viure fins que es va morir. Va ser a Sabadell, a l'edat de 14 anys, on va començar a treballar com a aprenent de pintor de parets. El seu interès, però, aviat es va dirigir a aprendre de forma autodidacta les tècniques de dibuix i pintura. Des del 1926 fins al 1931 va treballar al taller de ceràmica de Modest de Casademunt, dibuixant rajoles amb motius típics de la ceràmica valenciana de Paterna, imatgeria religiosa i temes populars catalans.
Entre els anys 1929 i 1931 va estudiar a l'Escola Industrial d'Arts i Oficis de Sabadell, on va tenir com a professors entre altres Joan Vila Cinca, Joan Vilatobà Fígols i Antoni Vila Arrufat i entre els anys 1951 i 1974 en va ser professor. Va donar classes també a diferents escoles privades de Sabadell, a més de col·laborar amb impremtes locals fent gravats per encàrrec. També es va distingir en la realització de pergamins.
Va participar en diferents exposicions col·lectives i va fer dues exposicions individuals: la primera el 1946 a Morella amb motiu de les festes Sexennals i la segona a Sabadell el 1972.
Conserven obra de Manuel Rallo el Museu d'Història de Sabadell i el Museu d'Art de Sabadell.

## Referències

* 1 2 3 Autors diversos. Manuel Rallo Memoràndum. Sabadell: Museu d'Art de Sabadell, 2005, p. 127. ISBN 84-8722190-4.
* ↑ Castells, Andreu. L'art sabadellenc. Sabadell: Edicions Riutort, 1961, p. 658,659. ISBN B. 13642-1961.
* ↑ «Museus en línia». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 desembre 2016].
* ↑ «Museus en línia». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 desembre 2016].
# Manuel Juncosa Obiol

Manuel Juncosa Obiol (Barcelona, 1943), conegut com a Manel Juncosa, és un antic mecànic i pilot d'automobilisme català. Fill del propietari dels Talleres Juncosa, Jaume Juncosa, el 1961 debutà en la Pujada a Vallvidrera i acabà tercer, al volant d'un Seat 600. Els primers anys feu de copilot del seu germà Jaume, i també de pilots com Jordi "Chi" Viñas, amb qui el 1965 guanyà el Ral·li Costa Brava. A partir del 1967 començà a córrer com a pilot fent servir els cotxes de la marca Abarth, i posteriorment SEAT, preparats al taller familiar.
Fou subcampió d'Espanya de ral·lis (1967 i 1972) i de muntanya (1973). En l'àmbit català, fou campió de Catalunya de ral·lis (1967-1970), velocitat (1968), circuits (1969), muntanya (1969) i subcampió de muntanya (1968) i ral·lis (1971). En tots aquests campionats guanyà nombroses proves, com el Ral·li Costa Brava (1968, 1970), el Trofeu SEAT de Montjuïc (1969), el I Trofeu Inauguració del Circuit del Jarama (1970) o el Ral·li 600 (1971). Tots aquests anys corregué els ral·lis en companyia d'"Artemi". A partir del 1974 pràcticament abandonà la competició per centrar-se als tallers familiars, però el 1976 encara disputà el Campionat d'Espanya de velocitat amb un Chrysler i aconseguí el seu darrer títol estatal.
El 1989 disputà el Ral·li Dakar amb l'equip Pegaso, fent de copilot de Salvador Servià. El mateix any guanyà la Copa d'Espanya de raids per a copilots. El 1990, en vendre's el negoci familiar, passà a dirigir la part tècnica de l'equip Nissan Ibérica que participà en el Dakar durant quasi una dècada. Paral·lelament fou copilot de Miquel Prieto en aquesta mateixa prova.

## Referències

* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Les nissagues familiars». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 264-265. ISBN 84-320-6249-9.
* ↑ «Manuel Juncosa & Fiat Abarth 1000» (en castellà). [Consulta: 30 agost 2020].
* ↑ Garriga, Manuel. «Clásicos que movieron un país» (en castellà). lavanguardia.com. La Vanguardia, 14-05-2014. [Consulta: 15 maig 2016].
* ↑ «Manel Juncosa Obiol». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
# Marc de Maar

Marc de Maar (Assen, 15 de febrer de 1984) és un ciclista neerlandès, professional des del 2006 i actualment a l'equip Wisdom-Hengxiang. El 2010 va competir amb llicència de les Antilles Neerlandeses i de 2011 a 2013 per Curaçao.

## Palmarès

* 2001
** 1r a la Clàssica dels Alps júnior
* 2004
** 1r al Gran Premi de Frankfurt sub-23
* 2005
** 1r al Triptyque des Monts et Châteaux
** 1r al Tour de Loir i Cher i vencedor d'una etapa
** Vencedor de 2 etapes a l'Olympia's Tour
** Vencedor d'una etapa al Tour de Gironda
* 2010
** Campió de l'Antilles Neerlandeses en ruta
** Campió de l'Antilles Neerlandeses en contrarellotge
** 1r al Mount Hood Cycling Classic i vencedor d'una etapa
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Beauce
** Vencedor d'una etapa al Cascade Cycling Classic
* 2011
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en ruta
** Campió de Curaçao en ruta
** Campió de Curaçao en contrarellotge
* 2012
** Campió de Curaçao en ruta
** Campió de Curaçao en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Gran Bretanya
* 2013
** Campió del Carib en ruta
** Vencedor d'una etapa al Tour de Beauce
* 2014
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Noruega
* 2018
** 1r al Tour de Kumano

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2006. 125è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2007. 109è de la classificació general
* 2008. 56è de la classificació general
* 2011. 82è de la classificació general

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Pythagoraea

Pythagoraea és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Pyithagoraea categorica, que es troba a les illes de la Societat.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; Robinson, G.; Pitkin, B.; Hine, A.; Lyal, C., eds. (2003). "Pythagoraea". The Global Lepidoptera Names Index.
# Manuel Martínez

Manuel Martínez és el nom dels següents personatges:
* Manuel Martínez Faixa (Almería, 1892 - ?), compositor espanyol
* Manuel Martínez Hugué (Barcelona, 1872 - Caldes de Montbui, 1945), artista noucentista polifacètic que rebé influències avantguardistes
* Manuel Martínez Lara (Bigastre, 1980), futbolista valencià que ocupa la posició de migcampista
* Manuel Martínez Pedroso (l'Havana, 1883 - Mèxic, 1958), jurista i catedràtic espanyol
* Manuel Martínez Risco y Macías (Ourense, 1888 - París, 1954), científic i polític gallec
# Manuel Reig Fourquet

Manuel Reig Fourquet (València, 1830 - Madrid, 1901) fou un polític i comerciant valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Fill de Joan Baptista Reig Olcina, alcalde de València, i germà de Lino Alberto Reig Fourquet. Es llicencià en dret a la Universitat de València i poc després treballà com a visitador de la Duana a l'Havana (Cuba), on es va casar amb la filla d'uns rics propietaris. Quan va tornar va dirigir un bufet d'advocats important. El 1864 va rebre part de l'herència del seu pare i es dedicà a fer negocis immobiliaris aprofitant les desamortitzacions, assolint així grans propietats a Almàssera, Gavarda, Sant Joan de l'Ènova i Alberic.
Durant la restauració borbònica es va fer molt amic d'Arsenio Martínez-Campos Antón i donarà suport al seu cop d'estat de 1874 formant part del batalló de la Milícia Nacional a Madrid dirigit per Francisco Romero Robledo amb importants elements de la burgesia local. Fou elegit diputat del Partit Conservador pel districte de Requena a les eleccions generals espanyoles de 1876 i pel de Gandia a les eleccions generals espanyoles de 1879. Va perdre l'escó per la seva adscripció al sector de Romero Robledo, però després es posà de part de Francisco Silvela i fou escollit novament diputat per Requena a les eleccions generals espanyoles de 1884 i 1891. Fou també nomenat senador per la província de València el 1899-1900.

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.465-466. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
# Manuel Jubert

Manuel Jubert fou un organista català del segle xviii. El 1714 era l'organista de la catedral de Girona.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria. «La Música a la Catedral de Girona». Universitat Autònoma de Barcelona, 2019. [Consulta: 29 desembre 2020].
# Marc de Gaza

Marc de Gaza (grec antic: Μάρκος; llatí: Marcus) fou un escriptor grec que va escriure la biografia de sant Porfiri de Gaza, que va viure als segles IV i V.
Era nadiu probablement de la província proconsular d'Àsia i va viatjar a Terra Santa per visitar els escenaris de la història sagrada, on es va fer amic de Porfiri que havia anat a Jerusalem vers el 393. Porfiri el va enviar a Tessalònica una mica abans de l'any 393, per fer algunes gestions amb el seu patrimoni i a la tornada va esdevenir el seu company inseparable. Porfiri el va ordenar diaca i el 398 el va enviar a Constantinoble per obtenir un edicte de l'emperador per destruir els temples dels pagans de Gaza. Va obtenir un edicte per tancar els temples, però no per destruir-los i això no fou suficient per acabar amb els pagans així que Porfiri va anar personalment a Constantinoble el 401, acompanyat de Marc, l'any que va néixer el futur emperador Teodosi II el Jove, i va aconseguir l'edicte desitjat. Després van retornar a Gaza on Marc va romandre fins a la seva mort. La biografia va tenir una traducció llatina del seu original grec (Vita S. Porphyrii, Episcopi Gazensis).

## Referències

* ↑ 12.Marcus of Gaza a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 946