OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Angelo Gremo

Angelo Gremo (Torí, 3 de desembre de 1897 - Torí, 4 de setembre de 1940) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1911 i 1927. Era germà del també ciclista Felice Gremo.
Durant la seva carrera aconseguí 21 victòries, entre elles la Milà-Sanremo de 1919 i dues etapes del Giro d'Itàlia. En aquesta darrera prova aconseguí destacades classificacions, acabant sis vegades entre els deu primers de la classificació final.

## Palmarès

* 1911
** 1r de la Copa Val di Taro
** Vencedor d'una etapa al Giro de la Campània
* 1912
** 1r del Gran Premi de Torí (CRE)
* 1913
** 1r del Giro della Romagna
** 1r de la Milà-Piavo dei Govi
* 1914
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1917
** 1r de la Milà-La Spezia
** 1r del Giro dell'Emilia
* 1919
** 1r de la Milà-Sanremo
** 1r al Giro de la província de Milà, amb Costante Girardengo
* 1920
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1921
** 1r al Giro de la província de Milà i vencedor d'una etapa, amb Gaetano Belloni
** 1r al Giro de Campània
* 1922
** 1r al Giro del Piemont
** 1r al Giro de Sannio i Irpinio i vencedor de 2 etapes
** 1r al Giro de l'Etna
** 1r al Gran Premi Roccapiemonte
* 1925
** 1r al Giro della Romagna

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1912. 2n de la classificació general
* 1914. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1919. 6è de la classificació general
* 1920. 2n de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1921. 5è de la classificació general
* 1923. 10è de la classificació general
* 1926. 8è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1913. Abandona (3a etapa)
* 1914. Abandona (4a etapa)
* 1920. Abandona (1a etapa)
* 1922. Abandona (2a etapa)
* 1925. 26è de la classificació general

## Referències

* ↑ «GREMO Angelo». [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ «Palmarès d'Angelo Gremo (Ita)». [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Angelo GREMO» (en italià). [Consulta: 6 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Angelo Gremo (italià)
* Palmarès d'Angelo Gremo (francès)
# Riu Todgheer

* Aquest article tracta sobre el riu Todgheer. Vegeu-ne altres significats a «Todgheer».
El riu Togdheer (somali: Wabi Togdheer) és un riu de Somalilàndia que només porta aigua a les temporades de pluja, i rega la regió de Togdheer a la qual dona nom. El nom del riu deriva de les paraules somalis tod (‘llit de riu’) i dheer (‘llarg’).
Neix al peu de les muntanyes Golis, i corre cap al sud en direcció a la ciutat de Burao, per la que passa, per després esvair-se a les planes de la part oriental de la regió i del nord de la regió de Sool. La major part dels mesos no porta aigua i només es veu el llit, però quan cauen les pluges a les muntanyes provoca inundacions.
# Valdas Ivanauskas

Valdas Ivanauskas (Kaunas, 31 de juliol de 1966) és un exfutbolista lituà de la dècada de 1990 i entrenador.
Fou 28 cops internacional amb la selecció lituana i cinc cops amb la soviètica. Pel que fa a clubs, defensà els colors de FK Žalgiris, PFC CSKA Moscou, Lokomotiv Moscou, Austria Wien, i Hamburger SV. Com a entrenador ha destacat al Hearts i FC Carl Zeiss Jena.

## Estadístiques com a entrenador

| Equip | De | A | Rècord | Rècord | Rècord | Rècord | Rècord |
| Equip | De | A | P | J | P | E | Victòria % |
| Heart of Midlothian | 22 Març 2006 | 23 Octubre 2006 | 28 | 14 | 9 | 5 | 50.00 |
| Heart of Midlothian | 27 Novembre 2006 | 20 Març 2007 | 17 | 8 | 5 | 4 | 47.06 |
| Carl Zeiss Jena | 21 Setembre 2007 | 3 Gener 2008 | 12 | 3 | 6 | 3 | 25.00 |
| Standard Sumgayit | 16 Juliol 2009 | 23 Octubre 2009 | 7 | 0 | 2 | 5 | 00.00 |

## Referències

* ↑ Mamrud, Roberto. «Valdas Ivanauskas - International Appearances». RSSSF, 07-06-2018. [Consulta: 8 juny 2018].
* ↑ Arnhold, Matthias. «Valdas Vatslavich Ivanauskas - Matches and Goals in Bundesliga». RSSSF, 07-06-2018. [Consulta: 8 juny 2018].
* ↑ «Valdas Ivanauskas». legioner.kulichki.com. [Consulta: 12 febrer 2012].
* ↑ Valdas Ivanauskas a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Valdas Ivanauskas». Heart of Midlothian FC, 20-03-2007 [Consulta: 20 març 2007]. Arxivat 23 de desembre 2012 at Archive.is «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-12-23. [Consulta: 22 desembre 2018].
* ↑ «Valdas Ivanauskas ist neuer Trainer bei Jena» (en alemany). Der Tagesspiegel, 21-09-2007. [Consulta: 12 febrer 2012].
* ↑ «Jena schasst Trainer Ivanauskas» (en alemany). sueddeutsche.de, 02-09-2007. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2010. [Consulta: 12 febrer 2012].
# Clarias gariepinus

Clarias gariepinus és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes. Es troba a Àfrica, Jordània, Israel, el Líban, Síria i el sud de Turquia. Introduït a altres països d'Euràsia.
Els adults poden assolir els 170 cm de llargària total i els 60 kg de pes.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ IGFA 2001. Database of IGFA angling records until 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Estats Units.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Teugels, G.G. 1992. Clariidae, p. 468-495. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
# Josep Virgili i Sanromà

Josep-Pau Virgili i Sanromà (Tarragona,14 de juliol de 1895 - 1993) va ser un impressor i bibliòfil català, conegut popularment com l'avi Virgili.

## Biografia

Des de petit s'aficionà a transcriure les notes locals que apareixien als diaris i revistes de l'època. Estudià a l'escola pública Pau Delclòs i entrà d'aprenent d'impressor a la casa d'Arís, on aprengué l'ofici de linotipista. Durant la postguerra passà uns dies a la presó per imprimir fulletons antifranquistes. Considerat el degà dels escriptors de la ciutat de Tarragona, l'ajuntament de Tarragona li va concedir el diploma dels Serveis Distingits per Santa Tecla de l'any 1973. Òmnium Cultural del Tarragonès va atorgar-li el guardó de Tarragoní Fidel arran de la seva tasca per a preservar els valors històrics, culturals i socials de Tarragona; fou el primer guardonat per aquest premi que s'inicià el 1978. El 1991 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Obres

* Tarragona i la seva premsa 1900 - 1980
* Llegendes i narracions de Tarragona

## Referències

* ↑ Calle, Marcos; Buxeda, Adrià. «Josep Pau Virgili i Sanromà. Avi Virgil: el nostre avi Virgili, l'escultura». XTEC/Col·legi Mare de Déu del Carme de Tarragona, 2007. [Consulta: 24 novembre 2014].
* ↑ Òmnium Cultural del Tarragonès. Història de la delegació d'Òmnium Cultural del Tarragonès. Tarragona: Òmnium Cultural del Tarragonès, 1996, p. 11.
* ↑ Jordà Fernández, Antoni. «Cronologia». A: Història de la ciutat de Tarragona. vol. 64 de El Tinter. Valls (Alt Camp): Cossetània, 2006, p. 214. ISBN 9788497912273.
# Shimizu S-Pulse

El Shimizu S-Pulse és un club de futbol japonès de la ciutat de Shizuoka.

## Història

El club va ser fundat el 4 de febrer de 1991 i jugà el seu primer partit el 4 de juliol de 1992 davant el Gamba Osaka.

## Palmarès

* J. League (Segona fase):
** 1999
* Copa J. League:
** 1996
* Copa de l'Emperador:
** 2001
* Supercopa japonesa de futbol:
** 2001, 2002
* Recopa asiàtica de futbol:
** 2000

## Futbolistes destacats

* Alex
* Jungo Fujimoto
* Kenta Hasegawa
* Takumi Horiike
* Teruyoshi Ito
* Hideaki Kitajima
* Takaya Kurokawa
* Yoshika Matsubara
* Ryuzo Morioka
* Katsumi Oenoki
* Shinji Ono
* Shinji Okazaki
* Toshihide Saito
* Masaaki Sawanobori
* Hiroyuki Shirai
* Naohiro Takahara
* Kazuaki Tasaka
* Kazuyuki Toda
* Ahn Jung-Hwan
* Cho Jae-Jin
* Choi Tae-Uk
* Alex Brosque
* Araújo
* Djalminha
* Ronaldão
* Santos
* Toninho
* Igor Cvitanović
* Daniele Massaro
* Fredrik Ljungberg

## Entrenadors

| Entrenador | Nac. | Anys |
| Émerson Leão | Brasil | 1992–1994 |
| Rivelino | Brasil | 1994 |
| Masakatsu Miyamoto | Japó | 1995 |
| Osvaldo Ardiles | Argentina | 1996–1998 |
| Steve Perryman | Anglaterra | 1998–2000 |
| Zdravko Zemunović | Sèrbia | 2000–2002 |
| Takeshi Ohki | Japó | 2003 |
| Kouji Gyoutoku | Japó | 2003 |
| Antoninho | Brasil | 2004 |
| Nobuhiro Ishizaki | Japó | 2004 |
| Kenta Hasegawa | Japó | 2005-2010 |
| Afshin Ghotbi | Iran | 2011-2014 |
| Katsumi Oenoki | Japó | 2014-2015 |
| Kazuaki Tasaka | Japó | 2015- |

## Referències

* ↑ «Història de l'S-Pulse club». [Consulta: 7 octubre 2008].

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial
* (japonès) Web oficial
* (japonès) S-Pulse Dream Ferry Arxivat 2007-10-12 a Wayback Machine.
* (japonès) S-Pulse Plaza
# Altavista (Virgínia)

Altavista és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 3.425 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Altavista tenia 3.425 habitants, 1.502 habitatges, i 940 famílies. La densitat de població era de 270,4 habitants per km².
Dels 1.502 habitatges en un 26,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,7% hi vivien parelles casades, en un 16,9% dones solteres, i en un 37,4% no eren unitats familiars. En el 34,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,5% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 23,7% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 21,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 71,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.818 $ i la renda mediana per família de 40.039 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.017 $ mentre que les dones 22.140 $. La renda per capita de la població era de 17.997 $. Entorn del 13,6% de les famílies i el 13,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Altavista». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Altavista». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Rockdale (Illinois)

Rockdale és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 1.888 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rockdale tenia 1.888 habitants, 762 habitatges, i 473 famílies. La densitat de població era de 922,7 habitants/km².
Dels 762 habitatges en un 30,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 37,8% no eren unitats familiars. En el 31,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 32,3% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 12,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.954 $ i la renda mediana per família de 47.232 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.761 $ mentre que les dones 24.375 $. La renda per capita de la població era de 18.738 $. Aproximadament el 7,7% de les famílies i el 9,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rockdale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rockdale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ura

Ura era un port i una fortalesa situada "en un lloc molt inaccessible" diuen les cròniques, a la frontera al sud del regne de Tarhuntasa situada segurament a Hayasa (al sud de l'actual Trebisonda).
A l'època del rei Mursilis II, els hitites van assaltar-la i van obtenir una victòria, en resposta a l'atac a Dankuwa realitzat pel rei Anniya d'Hayasa i Azzi. Anniya, després de l'atac, va acceptar les condicions de pau imposades pels hitites, que exigien el retorn dels presoners fets a Dankuwa, però no va pas complir-les.
Poc abans del 1200 aC una càrrega de gra egipci va arribar per aquest port. En atènyer les terres centrals hitites va salvar molts hitites de la gana.

## Referències

* 1 2 Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino Medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 133 i 266. ISBN 8446022532.
* ↑ Bryce, Trevor. El reino de los hititas. Madrid: Cátedra, 2001, p. 251. ISBN 8437619181.
Viccionari
# Cirrhilabrus melanomarginatus

Cirrhilabrus melanomarginatus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud de Taiwan, Luzón (Filipines) i el Mar de la Xina Meridional.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Vallderrós

Vallderrós, de vegades escrit Vall-de-ros, és el nom d'una urbanització del terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental, dins del territori de Riells del Fai.
Aquesta urbanització pren el nom del territori del lloc on es troba: Vallderrós una vall tributària del Tenes per on hi circula el torrent de Llòbrega, que té com a esplèndid marc septentrional els Cingles de Bertí i oriental el Turó de les Onze Hores. Inclou la masia de Can Figueres, en terres de la qual s'estén la urbanització. És al nord-est del poble de Riells del Fai, en el vessant nord-oest de la Serra de Can Tabola.

## Etimologia

El filòleg Joan Coromines afirma que Riells procedeix del ròs del cel, o rosada, que es concentra sempre cada matí en aquesta contrada. Per tant, des del punt de vista etimològic, hauria de ser Vallderròs, amb o oberta.

## Referències

* ↑ «Vallderrós». GEC. [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ «Bigues i Riells». GEC. [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ COROMINES, Joan. "Ros, vall de". A Onomasticon cataloniae. VI. O-Sai. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona, "La Caixa", 1996. ISBN 84-7256-852-0

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Josep Virós i Moyés

Josep Virós i Moyés (Llessui, 1905 - Barcelona, 1987) va ser un advocat, cineasta i novel·lista. Advocat de professió, es va introduir en els negocis cinematogràfics als anys 30 i va tenir uns coneixements jurídics sense precedents al país en matèria cinematogràfica. El 1957 va publicar la novel·la Verd madur, ambientada als Pirineus i pensada des del primer moment per transformar-la en un guió cinematogràfic. El 1960 va constituir la societat Pirene Films juntament amb el joier Amadeu Bagués. Aquell mateix any va iniciar les gestions per produir la pel·lícula en versió castellana i catalana. Després de no poder comptar amb Juan Antonio Bardem com a director, va fer l'encàrrec a Rafael Gil, que gaudia d'un cert prestigi cinematogràfic i era ben vist pel règim franquista. L'obra resultant va ser molt més endolcida que la tragèdia rural inicial i, a més, no va arribar el permís per a fer-ne la versió catalana. Virós va iniciar una pugna legal per poder produir la versió catalana, fins que en va aconseguir el permís l'any 1968, encara que amb unes condicions comercials poc favorables. Malgrat això, Verd madur va ser la primera obra escrita en català de la qual el règim va permetre fer-ne una versió cinematogràfica.

## Referències

* ↑ Porter Moix, Miquel. Història del Cinema a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 1992, p. 270-271. ISBN 84-393-2123-6 [Consulta: 10 març 2017].
# Sertão

El sertão (en portuguès significa ‘lloc aïllat i remot’) és un bioma del Brasil caracteritzat per la seva semiaridesa i les secades. És al nord-est del país i comprèn parts dels estats d'Alagoas, Bahia, Pernambuco, Paraíba, Rio Grande do Norte, Ceará i Piauí.
La geografia del sertão consisteix en terres baixes que formen part de la regió brasilera de les terres altes. La majoria del sertão està entre 200 i 500 metres sobre el nivell del mar, amb elevacions cap a l'est en el Planalto da Borborema, on hi ha una regió subhumida coneguda com a Agreste.
Hi ha dos rius principals riu Jaguaribe i riu Piranhas a més del riu São Francisco que és al·lòcton, quan s'acaba l'estació humida es formen altres rius.

## Clima i vegetació

Les temperatures mitjanes màximes estan entre 29 i 35 graus i les mitjanes mínimes entre els 21 i 24 graus.
Com que el sertão està prop de l'equador, les temperatures resulten uniformes al llarg de l'any i de tipus tropical, sovint extremades a l'oest.
El sertãoã té una pluviometria baixa comparat amb la resta del Brasil per les temperatures relativament fresques de l'Atlàntic sud que fa que la Zona de convergència intertropical queen al nord d'aquesta regió gran part de l'any i produeix sequedat.
Malgrat recollir entre 500 i 800 litres, arribant a 1300 a la costa nord de Fortaleza, l'estació de pluges és molt curta (de gener a abril). A més hi ha períodes de secada extrema o inundacions. Per aquestes condicions s'han tingut períodes de fam, la pitjor va ser la dels anys 1877 i 1879, que semblà que matà la meitat de la població.
La vegetació natural és arbustiva tipus caatinga amb arbusts baixos espinosos ben adaptats. Algunes espècies d'arbres de la caatinga es conreen però la vegetació natural està degradada pel conreu i el pasturatge. La biodiversitat de la flora és alta

## Referències

* Michael H. Glantz; Currents of Change : El Niño's Impact on Climate and Society; published 1996 by Cambridge University Press. ISBN 0521576598
* Michael H. Glantz (editor); Drought Follows The Plow: Cultivating Marginal Areas; published 1994 by Cambridge University Press. ISBN 0521442524
* Fagan, Brian; Floods, Famines, and Emperors: El Niño and the Fate of Civilizations; published 2000 by Basic Books. ISBN 0465011217
* Nicholas G. Arons; Waiting for Rain: The Politics and Poetry of Drought in Northeast Brazil; published 2004 by University of Arizona Press. ISBN 0816524335
# Bateria de Castillitos

La Bateria de Castillitos, també coneguda com a C-1, és una fortificació espanyola de suport d'artilleria costanera situada a la Serra de la Muela, Cap Tinyòs i Roldan, dins del terme municipal de Cartagena (Regió de Múrcia), i més concretament a la diputació de Perín. Va ser declarada Bé d'Interès Cultural (BIC) el 7 d'agost de 1997.

## Història

La bateria va ser construïda i artillada entre 1933 i 1936 segons com es va projectar l'any 1926, durant el programa de dotació d'un cinturó defensiu a l'estratègica plaça de Cartagena per la dictadura de Primo de Rivera. Castillitos va ser dotada amb dos canons de costa de l'empresa britànica Vickers-Armstrongs, del model 38,1/45 cm (quinze polzades). Aquestes peces tenien la potència suficient com per disparar un projectil de gairebé una tona a 35 quilòmetres.
La seva labor era protegir l'entrada a la badia de Cartagena al costat de la seva bessona, la Bateria de Cendres situada al cap Negrete, en un foc creuat que impedís l'entrada d'elements hostils. Durant la Guerra Civil Espanyola va realitzar una descàrrega contra la flota del bàndol revoltat a l'abril de 1937, si bé la presència de les fortificacions que envoltaven la ciutat va bastar per acoquinar les naus rebels.
Acabada la contesa, el 1942 se li va afegir una nova adreça de tir i es va estudiar donar-li suport amb telèmetres i grafòmetres col·locats estratègicament, si bé finalment es va desistir. Va romandre en servei fins a l'any 1994, quan es va procedir a l'aplicació del Pla Nord, que buscava un major aprofitament dels recursos de les Forces Armades. Des de llavors la bateria es va veure abandonada i víctima d'una progressiva deterioració, amb els seus canons inutilitzats, fins que el 2009 el Ministeri de Medi ambient i Medi Rural i Marí va decidir restaurar la fortificació i fer-la visitable.

## Arquitectura

Castillitos està situada a una cota de 250 metres d'altura, i la seva façana va ser construïda imitant un castell medieval, seguint un estil historicista amb influències de l'eclecticisme i el modernisme, corrents en voga en aquell moment. L'arquitectura de la bateria tendeix a ocultar-se excavant a la muntanya o imitar la textura de la roca per impedir la seva visió des de la llunyania. Una vegada dins del complex, cada peça d'artilleria compta amb una sala de màquines, magatzems de pólvora i recanvis i una cambra de càrrega.

## Referències

* 1 2 3 «Bateria de Castillitos» (htm). Aforca, 01-12-2004. Arxivat de l'original el 2015-11-12. [Consulta: 2 octubre 2014].
* 1 2 3 4 «Batería de Castillitos» (en castellà). Región de Murcia Digital.
* ↑ «Costas invierte tres millones para mantener ocho fuertes» (html) (en castellà). La Verdad, 01-11-2009.