OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Otó de Freising

Otó de Freising, Otó de Frisinga o Otto von Freising (cap a 1114 - 1158) va ser un bisbe i cronista alemany.

## Biografia

Nascut entre 1111 i 1114, va ser el cinquè fill de Leopold III (de la casa de Babenberg), marcgravi d'Àustria, i de la seva segona esposa Agnès, filla de l'emperador Enric IV. A través del primer matrimoni d'Agnès amb Frederic I, duc de Suàbia, Otó és mig germà de l'emperador Conrad III i oncle de l'emperador Frederic I Barba-roja.
El 1126, encara molt jove, va ser elegit prebost del capítol de canonges de Klosterneuburg, prop de Viena. Després va estudiar teologia a París i el 1132 va entrar a l'orde cistercenc. Malgrat la seva poca edat va ser elegit abat de l'Abadia de Morimond a Borgonya cap a 1136-1138 i poc després bisbe de Freising (Baviera). Allà es dedicà a reformar la vida monàstica i introduí a Freising l'estudi d'Aristòtil.
El 1147 va participar en la desastrosa Segona Croada amb Conrad III i trobar-se al comandament d'un cos d'exèrcit. Tot i que aquest és delmat durant la marxa per Anatòlia, va aconseguir arribar a Jerusalem i tornar cap a l'any 1148 o 1149. Va gaudir del favor del successor de Conrad, Frederic I Barba-roja, que va acompanyar a Itàlia el 1154 per a la seva coronació a Roma. El 1158 es va traslladar a França per un capítol general de l'orde cistercenc, viatge durant el qual va visitar la seva antiga abadia de Morimond, on va caure malalt, i hi va morir el 22 setembre 1158.
És un adepte de la teoria històrica translatio imperii, una teoria que fa la base de l'eurocentrisme segons la qual el poder va passar «naturalment» de Roma a Constantinoble, seguidament als llatins, dels llatins als llombards i d'aquests últims als germànics. Otó dibuixa el camí del poder i del coneixement com el poder d'est a oest.

## Obres

És autor de dues obres històriques:
* La Chronica sive Historia de duabus civitatibus (Crònica o història de les dues ciutats) és una obra històrica i filosòfica en vuit llibres, que segueix a sant Agustí d'Hipona i a Orosi. En l'obra Otó també informa d'una trobada amb el bisbe Hug de Gabala, en aquesta s'assabenta d'un rei cristià nestorià a l'Orient anomenat el Preste Joan (és el primer esment d'aquesta figura llegendària).
* Més coneguts són els seus Gesta Friderici Imperatoris (Gestes de l'emperador Frederic), escrits a petició del mateix emperador, una de les fonts més importants sobre els primers anys de l'imperi dels Hohenstaufen.

## Bibliografia

* Thierry Dutour, La ciudad medieval. Orígenes y triunfo de la Europa urbana, p. 57. — Paidós, Buenos Aires, 2005. ISBN 950-12-5043-1

## Referències

* ↑ «Otó de Freising». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Ketelhohn, Robert «Otto von Freising, Einführung» (en alemany). Domus ecclesiae, 17 desembre 2005 (2005-12-17) [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ Literatura europea dels orígens: introducció a la literatura romànica medieval. Volum 198 de Manuals Humanitats. Universitat Oberta de Catalunya, p. 16. ISBN 9788497884914.
* ↑ «Gesta» com a plurale tantum neutre significa fetes, gestes.
# Parc Nacional de Forollhogna

El Parc Nacional de Forollhogna (en noruec: Forollhogna nasjonalpark) és un parc nacional noruec situat als comtats de Sør-Trøndelag i Hedmark. El parc té una extensa vegetació i és una important reserva de rens salvatges. El parc es troba en els municipis de Tynset, Tolga, i Os (Hedmark) i en els de Holtålen, Midtre Gauldal i Rennebu (Sør-Trøndelag).
El paisatge del parc consisteix en grans zones d'alta muntanya, amb pendents suaus fins a les valls, una àrea sovint denominada "les suaus muntanyes". Aquí hi prospera un exuberant paisatge cultural format per tradicions agrícoles de la regió. Durant segles, les granges de muntanya han estat en ús durant l'estiu, i moltes encara ho estan.

## Referències

* ↑ «Forollhogna - Explora el Parc Nacional» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-11-28. [Consulta: 11 febrer 2015].
* ↑ «Parc Nacional Forollhogna» (en noruec). Norwegian Directorate for Nature Management. Arxivat de l'original el 2017-06-08. [Consulta: 11 febrer 2015].
# Pascagoula

«Pascagoula» té aquests significats:
* Pascagoula, relatiu o pertanyent als pascagoules, grup d'amerindis dels Estats Units que vivia a la costa de Mississipi al riu Pascagoula
* Pascagoula (ciutat), ciutat a l'estat de Mississipi (EUA)
* Riu Pascagoula, riu al sud-est de l'estat de Mississipi (EUA)
# Pasajul Unirii

El pasajul Unirii a Bucarest és un pas subterrani per carretera amb una longitud de 900 metres, dels quals 600 metres són coberts, la qual cosa permet el pas dels vehicles per sota de la plaça Unirii. Ocupa els 4 carrils centrals, dos carrils en cada sentit, del bulevard ICBrătianu, i surt més enllà de la vora sud de la plaça Unirii als quatre carrils centrals del bulevard Dimitrie Cantemir.
El 6 de juny de 1987, els diaris de l'època anunciaven un nou assoliment del socialisme: la inauguració del passatge de la plaça Unirii, només 34 dies després de l'inici de les obres. Més enllà de la propaganda específica del període, l'obra es va completar en un temps rècord, tot i que les operacions preparatòries per a la construcció real havien començat diversos mesos abans, de manera que tota l'obra va durar 6 mesos.
El 29 de juny de 2009, el Passatge de la Unió es va renovar per un període aproximat de quatre mesos. La renovació del passatge va comportar intervencions per millorar l'estabilitat de l'estructura, així com millores segons les normes europees. Durant aquest temps, el trànsit era de sentit únic durant el dia i a la nit el pas estava tancat al trànsit públic. El pas es va tornar a obrir a la circulació el 14 de setembre de 2009, abans de la data límit del contracte.

## Referències

* 1 2 Pasajul Unirii s-a făcut în 1987 în șase luni.
* ↑ 1987: Pasajul Unirii, gata în 34 de zile
* ↑ Pasajul Unirii intră în renovare
# Pasari

Pasari fou un efímer principat de l'Índia, feudatari d'Orccha que va existir la primera meitat del segle XVIII.
Vers el 1690 el maharajà d'Orchha, Udot Singh, va donar al seu germà Diwan Rai Singh, el jagir de Baragaon i a la seva mort es va dividir en vuit hasht (parts) entre els seus fills (Bhaiya = germans) i es van formar vuit estats entre els quals el de Pasari; extinta la branca els seus dominis es van repartir entre els dels estats veïns del mateix origen.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908. article Hasht-Bhaiya
# Osmo Buller

Osmo Buller (Taivalkoski, Oulu, Finlàndia, 1950) és un economista, filòsof i esperantista finlandès. Ha estat director general de l'Associació Mundial d'Esperanto (UEA).
Va aprendre la llengua auxiliar internacional esperanto el 1966 i el 1978 va fundar el grup local d'esperanto d'Oulu, esdevenint el seu president els anys 1983–1985. Va ser membre de la junta de govern de l'Associació d'Esperanto de Finlàndia entre 1979–1981 i un dels redactors del seu òrgan Esperanta Finnlando entre 1979 i 1985. Des de llavors ha estat vinculat a UEA, essent el responsable de diverses iniciatives. Així, el 1994 va iniciar els Dies de Portes Obertes d'UEA (Malferma Tago de la Centra Oficejo) i el 1998 les Gazetaraj Komunikoj. El 2001 va dimitir del seu càrrec de director genereal d'UEA en protesta per l'Elecció de Renato Corsetti com a president de l'associació, però el 2004 va tornar al càrrec.
Pel que fa a la seva activitat a Finlàndia, va produir el documental Reveno al Finnlando (1989). També va ser el fundador de l'Institut Päätalo, en honor de l'escriptor finlandès Kalle Päätalo, i en va ser el director entre 2002 i 2004.
Osmo Buller ha rebut diversos premis al llarg de la seva carrera. Va ser escollit Esperantista de l'Any l'any 2001 per la revista La Ondo de Esperanto. Anteriorment havia rebut la insígnia d'honor del Mondpaca Esperantista Movado en 1988. El 2010 va rebre la medalla vietnamita «Per la Pau i l'Amistat entre els Pobles» i el 2014 el Premi de l'Amistat per l'Esperanto de la Lliga d'Esperantistes Xinesos.

## Referències

* ↑ Kniivilä, Kalle «La demisia letero de Osmo Buller». Libera folio [Consulta: 2 maig 2016].
* ↑ «Reveno al Finnlando» (en esperanto). Esperantolehti, 2002 [Consulta: 2 maig 2016].
* ↑ «Demokratio kiel aktiviga forto» (en esperanto). [Consulta: 10 març 2016].

## Enllaços externs

* Obres d'Osmo Buller Arxivat 2011-05-31 a Wayback Machine.a la Col·lecció sobre Llengües Planificades de la Biblioteca Nacional d'Àustria Arxivat 2007-12-21 a Wayback Machine.
# Paul Bazelaire

Paul Bazelaire (Sedan, 4 de març de 1886 - París, 11 de desembre de 1958) un violoncel·lista, organista i compositor francès.

## Biografia

Va néixer Paul Marie Emile Joseph Bazelaire de pare escriptor i en una família d'amants de la música. Als set anys, aleshores estudiant del col·legi Turenne de Sedan, va començar a estudiar el violoncel gràcies a Jean-Nicolas-Henri Clarinval, un excel·lent director de la Societat Filharmònica de Sedan. Als deu anys, va ingressar al conservatori de París a la classe de Jules Delsart. Amb només onze anys, va guanyar un primer premi unànime per a violoncel, fet únic en els anals del conservatori. També va obtenir allà els seus primers premis per harmonia, contrapunt i fuga. A la classe de Xavier Leroux, va guanyar el primer premi d'harmonia als 17 anys. Desitjant continuar els seus estudis compositius fins al final, va treballar en contrapunt i fuga amb Georges Caussade i Charles Lenepveu. Amb 19 anys, va tornar a obtenir un primer premi per a la fuga i el contrapunt.
El seu primer concert va ser per a la seva ciutat natal, Sedan, el 18 de desembre de 1897.
Treballa l'orgue amb Alexandre Guilmant i Louis Vierne i es fa famós en pocs mesos.
Nomenat professor del Conservatori Nacional de París el 1918 als 32 anys, va exercir allà fins als 70 anys, el [1956]. Així, té l'oportunitat de ser col·lega de Jules Loeb, Gérard Hekking, Pierre Fournier, Maurice Maréchal i André Navarra. Un pedagog notable, està afeccionat a l'ensenyament del violoncel i molts estudiants venen a unir-se a la seva escola: Reine Flachot, Guy Fallot, Jean Rivier… El 1958, any de la seva mort, va treballar en arranjaments per a dos cel·lulars i arpa per a un trio format per la seva segona esposa, Monique Viaudey, i les seves dues germanes.
Va ser oficial de la Legió d'Honor des de 1951 i oficial de l' Orde del Mèrit Cultural de Rainier III.

## Obres

* Llista parcial de les composicions de Bazelaire a IMSLP.

## Escrits

* L'ensenyament del violoncel a França..., París, A. Leduc, 1928.

## Bazelaire-Sedan

El seu violoncel de joventut es presta com a part d'una competició a un jove violoncel·lista, actualment és Bo-Geun Park, un jove estudiant del Conservatori de Reims que és el dipositari.

## Referències

* ↑ basat en LEONORE.
* ↑ al violoncel.com
# PTRD-41

El PTRD (acrónim de ProtivoTankovoye Ruzhyo Degtyaryova, «fusell antitancs Degtyaryov» en rus) era un fusell antitancs produït i utilitzat des de l'inici del 1941 per a l'Exèrcit Roig durant la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ «PTRD-41 - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ «Degtyaryov PTRD-41 Anti-Tank Rifle». [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ Haskew, Michael E. Rifles & Muskets: From 1450 to the present day (en anglès). Amber Books Ltd, 2017-04-20. ISBN 978-1-78274-268-5.
# PTL

PTL té els següents significats:
* Associació Mèdica Polonesa (del seu nom en polonès Polskie Towarzystwo Lekarskie), associació professional de metges de Polònia
* Petite Trotte à Léon, cursa de muntanya anual integrada en l'Ultra-Trail du Mont-Blanc als Alps
* Praise the Lord, programa de televisió religiós evangèlic dels Estats Units
* Turbohèlice (del seu nom en alemany PropellerTurbinenLuftstrahltriebwerk), motor de reacció que porta una hèlice propulsada per una turbina
* Ptl també és l'abreviatura de la petalita, mineral del grup dels silicats
# Partheïta

La partheïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de les zeolites. Rep el nom en honor d'Erwin Parthé (Viena, Àustria, 29 de març de 1928 - Ginebra, Suïssa, 28 d'agost de 2006), cristal·lògraf i professor de la Universitat de Ginebra, Suïssa.

## Característiques

La partheïta és un silicat de fórmula química Ca₂(Si₄Al₄) O$_{15}$ (OH)₂· 4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1978, sent publicada per primera vegada el 1979. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la partheïta pertany a «09.GB - Tectosilicats amb H₂O zeolítica, amb cadenes de connexions senzilles de 4-enllaços» juntament amb els següents minerals: amonioleucita, analcima, hsianghualita, litosita, leucita, pol·lucita, wairakita, kirchhoffita, laumontita, yugawaralita, roggianita, goosecreekita i montesommaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Belenköysirti, situat a la localitat de Doganbaba, dins la província de Burdur (Turquia). També ha estat descrita a la muntanya Denezhkin Kamen, a Severouralsk (óblast de Sverdlovsk, Rússia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Parthéite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 març 2020].
# Permanganat de calci

El permanganat de calci és un compost inorgànic, del grup de les sals, que està constituït per anions permanganat ${\ce {MnO4-}}$ i cations calci (2+) ${\ce {Ca^{2+}}}$, la qual fórmula química és ${\ce {Ca(MnO4)2}}$.

## Propietats

El permanganat de calci es presenta com un sòlid cristal·lí de color porpra higroscòpics. La seva densitat és 2,4 g/cm³. És molt soluble en aigua.

## Obtenció

Es pot obtenir precipitant-lo d'una dissolució on es mesclen permanganat de potassi ${\ce {KMnO4}}$ i clorur de calci ${\ce {CaCl2}}$:
${\ce {2KMnO4 + CaCl2 -> Ca(MnO4)2 + 2KCl}}$També a partir de permanganat d'alumini ${\ce {Al(MnO4)3}}$ i òxid de calci${\ce {CaO}}$:
${\ce {2Al(MnO4)3 + 3CaO -> 3Ca(MnO4)2 + Al2O3}}$

## Aplicacions

S'empra com additiu (amb peròxid d'hidrogen) en alguns propulsors de coets líquids;en la indústria tèxtil; amb fluorur de calci com a aglutinant per a recobriments d'elèctrodes de soldadura; en l'esterilització de l'aigua; en odontologia, com a desinfectant i com a desodoritzant.

## Referències

* 1 2 3 PubChem. «Calcium permanganate» (en anglès). [Consulta: 23 octubre 2019].
# Participació (finances)

Una participació en finances (en anglès: Bond+Option: Bo + opció) és un producte financer que ofereix un inversor amb una participació fixa i predeterminada a una opció. Comprant el bo cupó zero (zero-coupon bond) s'assegura la garantia del capital i que els fons restants es fan servir per comprar una opció.
Una participació financera és una forma d'inversió, mitjançant la qual es participa en els beneficis d'una empresa, encara que no se'n tinguin accions, és a dir, no es participa en el capital.
# Pere F. Santanach i Prat

Pere F. Santanach i Prat (Badalona, 1946) és un geòleg i catedràtic de geodinàmica català. Santanach va estudiar ciències geològiques a la Universitat de Barcelona on es llicencià el 1969 i es doctorà el 1972. Dos anys més tard, el 1974 publicà la seva tesi doctoral Estudi tectònic del Paleozoic inferior del Pirineu entre la Cerdanya i el riu Ter. Va complementar la seva formació acadèmica a la Universitat de Montpeller (1969-71) i a la Universitat Tècnica de Clausthal-Zellerfeld (1972-73). Des de 1973 imparteix classe a la UB. A la UB, va ser degà de la facultat de Geologia (1985-89) i vicerector (1981-85).
Els seus estudis es basen principalment en les estructures hercinianes i alpines de la península Ibèrica, com per exemple el Pirineu o la serralada costanera de les Illes Balears. Va ser l'artífex del volum Geologia I de la Història Natural dels Països Catalans (1986).

## Referències

* «Pere F. Santanach i Prat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Pentsevo

Pentsevo - Пенцево (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 126 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Pentti Arajärvi

Pentti Arajärvi (Hèlsinki, 2 de juny 1948) és un advocat finlandès, doctorat en Dret. Des de l'any 2000 és el marit de Tarja Halonen, qui va ser Presidenta de la República de Finlàndia del 2000 al 2012.

## Referències

* ↑ «Halosen ja Arajärven salahäät: Karkasivat jopa turvamiehiltä» (en finès). MTV, 03-07-2014. [Consulta: 22 maig 2022].
# Pasto

Pasto, oficialment San Juan de Pasto, és una ciutat de Colòmbia, capital del departament de Nariño i capçalera del municipi de Pasto. Està situada al peu del volcà Galeras. La ciutat ha estat centre administratiu, cultural i religiós de la regió des de l'època colonial. És també coneguda com a Ciutat sorpresa de Colòmbia. El 2009 tenia 333.123 habitants.
Com a capital departamental, hostatja les seus de la Governació de Nariño, l'Assemblea Departamental, el Tribunal de Districte General, la Fiscalia General i, en general, seus d'institucions dels organismes de l'Estat.
La seva activitat econòmica esta centrada en la indústria tèxtil, alimentària i de la construcció i refineries de sucre. Té aeroport i fa intercanvis importants amb l'Equador. El 1964 es va fundar la Universidad de Nariño.

## Referències

* 1 2 «Pasto». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Vernís de Pasto
Viccionari
# Pastor Britos

Pastor Britos és un paratge i un centre rural d'una població que té junta de govern de 4a categoria, del districte Pehuajó Nord, del departament Gualeguaychú, a la província d'Entre Ríos, República Argentina. Es troba a 45 quilòmetres al nord-oest de la ciutat de Gualeguaychú, a 8 km d'Urdinarrain i a 192 km de Paraná. El poble va créixer al voltant d'una estació de tren, avui desapareguda.
No va ser considerada localitat ni en els censos de 1991 ni de 2001 perquè la població fou censada com a població rural dispersa en una àrea sense precisar.
Un dels esdeveniments populars que s'hi realitzen periòdicament és una peregrinació des de la localitat de Urdinarrain fins a la gruta situada en el Pastor Britos.
Es troba connectada per la Ruta 51 amb les localitats d'Urdinarrain, Parera, Irazusta, Larroque i Enrique Carbó. I per un altre camí es pot arribar des de Gualeguaychú passant per Palavecino, Almada i Parera.
El doctor Scholein Rivenson, inventor de la vacuna per a la febre aftosa o glosopeda, va néixer a Pastor Britos.
La junta de govern va ser creada per decret 2434/1988 MGJOSP del 26 de maig de 1988. En les eleccions de 2011 els 5 vocals de la junta de govern van ser triats en circuit electoral comú amb Faustino M. Parera, incloent-lo en la seva jurisdicció. Pel fet que es va produir un empat, l'elecció va ser repetida.

## Notes

* ↑ «INDEC.». Arxivat de l'original el 2007-12-15. [Consulta: 9 octubre 2015].
* ↑ «INDEC.». Arxivat de l'original el 2007-12-15. [Consulta: 9 octubre 2015].
* ↑ http://www.maximaonline.com.ar/2010/Nota-26754
* ↑ http://www.informedigital.com.ar/secciones/departamentales/54596-asume-un-provisorio-en-el-pueblo-que-no-tiene-intendente.htm Arxivat 2012-10-24 a Wayback Machine.
* ↑ «Decreto 2434/1988 MGJOSP». Arxivat de l'original el 2014-10-24. [Consulta: 9 octubre 2015].
# Peter Fechter

Peter Fechter (14 de gener de 1944 - 17 d'agost de 1962) fou un obrer de la construcció alemany que es va convertir en una de les primeres víctimes, i possiblement la més famosa, dels guàrdies fronterers alemanys en intentar creuar el Mur de Berlín amb 18 anys.

## Mort

Aproximadament un any després de la construcció del mur, Fechter va intentar escapar de la República Democràtica Alemanya juntament amb el seu amic Helmut Kulbeik. El pla consistia a amagar-se en un taller de fusteria a prop del mur per observar els moviments dels guàrdies i des d'allà poder saltar des d'una finestra en el moment adequat fins a l'anomenat corredor de la mort, una franja de terra de ningú entre el mur principal i un mur secundari i des d'allà arribar al Checkpoint Charlie a la República Federal d'Alemanya.
Això no obstant, quan intentà escalar el mur, els guàrdies varen disparar. Malgrat que Kulbeik aconseguí travessar el mur, a Fechter li van disparar a la pelvis, a la vista de centenars de testimonis, i va caure novament cap a la part oriental del mur. Des d'allà era a la vista dels testimonis al costat occidental del mur, on hi havia també periodistes. Malgrat els seus crits no va rebre ajuda mèdica per part de cap dels dos bàndols i es va dessagnar fins a morir, aproximadament una hora més tard. Aquest fet va provocar una manifestació espontània de centenars de persones al costat occidental que cridaren assassins als guàrdies fronterers.
S'ha atribuït la falta d'assistència a Fechter a la por mútua d'ambdós bàndols. Des de la RFA no es va permetre els vianants d'ajudar-lo fins i tot amenaçant-los amb armes. Igualment, es va acusar el cap de l'equadró de la RDA d'haver tingut por d'intervenir, ja que en un accident similar uns dies abans un soldat occidental n'havia matat un d'oriental.
Una hora després del tret, el cos de Peter Fechter fou retirat d'on havia caigut.

## Judici i commemoració

L'any 1997 es va celebrar un judici on dos ex-soldats de la RDA van admetre haver disparat a Peter Fechter. Varen ser acusats de la seva mort i condemnats a un any de presó. Durant el judici un metge va declarar que les ferides de Fechter eren mortals i que no hagués sobreviscut encara que se li hagués proporcionat ajuda mèdica immediata.
Arran de la Reunificació alemanya es va construir un memorial al lloc on Fechter va morir amb la inscripció
| « | Peter Fechter (1944-1962)...només buscava la llibertat | » |
El cantautor valencià Nino Bravo va dedicar-li la cançó Libre 10 anys després de la seva mort.
# Pajares de la Lampreana

Pajares de la Lampreana és un municipi de la província de Zamora, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 556 | 533 | 496 | 496 |
# Picayune

Picayune és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2008 tenia 11.787 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Picayune tenia 10.535 habitants, 4.100 habitatges, i 2.865 famílies. La densitat de població era de 345,9 habitants per km².
Dels 4.100 habitatges en un 31,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45% hi vivien parelles casades, en un 20,8% dones solteres, i en un 30,1% no eren unitats familiars. En el 26,4% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 15,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,2 homes.
Entorn del 18,9% de les famílies i el 20,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Picayune». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Picayune». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.