OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diego Ribero

Diego Ribero († 1533) fou un cartògraf i explorador espanyol d'origen portuguès.

## Biografia

Ribero va començar a treballar per Carles el 1518 com a cartògraf de la Casa de Contractació de Sevilla. Va adquirir la nacionalitat espanyola el 1519, també l'elaboració dels mapes utilitzats en la primera circumnavegació de la Terra.
El 10 de gener 1523 va ser nomenat cosmògraf reial i va dominar l'art de la creació de mapes, astrolabis i altres instruments. Al final va substituir Sebastià Cabot com primer cartògraf de la Casa de Contractació, quan aquest va partir en un viatge de descoberta. Cabot va publicar el seu primer mapa el 1544. El 1524 Ribero va formar part de la delegació espanyola present a la Conferència de Badajoz, constituïda per resoldre la disputa hispanoportuguesa sobre si les illes Filipines queien del costat espanyol o portuguès de la divisió hemisfèrica acordada en el Tractat de Tordesillas. El 1527 Ribero va completar el Padró Reial, el mapa espanyol oficial (i secret) utilitzat com a plantilla per als mapes que portaven tots els vaixells espanyols. És considerat el primer mapa científic mundial.
El 1531, va inventar una bomba d'aigua de bronze capaç de bombar deu vegades més ràpidament que models anteriors.
Diego Ribero va morir el 1533

## El primer mapa del món científic

El treball principal de Ribero va ser el Padró Reial de 1527. Hi ha 6 còpies atribuïdes a Ribero, les quals s'exhibeixen a la Gran Biblioteca Ducal de Weimar (Mundus Novus de 1527) i a la Biblioteca Vaticana, al Vaticà ( Mapa Propaganda ), és el primer mapamundi basat en observacions empíriques de latitud. Està fortament influenciat per la informació recollida durant el viatge de Magalhaes i Juan Sebastián Elcano.
El mapa mostra clarament la costa d'Amèrica Central i Amèrica del Sud, no apareixen en el mapa ni Austràlia ni l'Antàrtida, i el subcontinent indi és massa petit. El mapa mostra, per primera vegada el veritable abast de l'oceà Pacífic. Veiem també, per primera vegada, la costa d'Amèrica del Nord en una sola peça (probablement a causa de la informació rebuda després de l'exploració d'Esteban Gómez de 1525). Es veuen en el mapa els límits establerts pel Tractat de Tordesillas.

## Referències

* ↑ «Diego Ribero». Diccionario Bibliográfico Español. RAH. [Consulta: 10 novembre 2018].
* ↑ The Cartographer Diogo Ribeiro, L. A. Vigneras, 1962, Imago Mundi, Ltd., Jstor webpage: Jstor-304.
* ↑ Trabajó en los mapas oficiales del Padrón Real de 1518-32. Asimismo, hizo instrumentos de navegación, incluyendo astrolabios i cuadrantes. Marvellous countries and lands (Notable Maps of Florida, 1507-1846), Ralph E. Ehrenberg, 2002, webpage: BLib3 Arxivat 2008-03-12 a Wayback Machine.
* ↑ «Marvellous countries and lands», 12-03-2008. Arxivat de l'original el 2008-03-12. [Consulta: 7 juny 2022].

## Enllaços externs

* "Mapes universals de Diego Ribero (segle xvi)", de Césareo Fernández Duro
* Mapa Universal de Diego Ribero Arxivat 2006-03-25 a Wayback Machine.
# Eudes III de Borgonya

Eudes III de Borgonya (agost de 1165 - Lió, 6 de juliol de 1218) fou duc de Borgonya entre 1192 i 1218.

## Orígens familiars

Nasqué el 1116 sent fill del duc Hug III de Borgonya i la seva primera esposa, Alícia de Lorena. Era net per línia paterna d'Eudes II de Borgonya i Maria de Blois, i per línia materna de Mateu I de Lorena i Berta de Suàbia.

## Ducat de Borgonya

Eudes III no continuà la política agressiva iniciada pel seu pare contra el rei francès, i per això s'alià amb el rei Felip II de França en les seves lluites contra Joan sense Terra i l'emperador Otó IV.
Eudes III fou un important líder en la croada contra els càtars. Quan rebé la comunicació que el rei francès no li donà suport en la seva lluita contra els càtars, el duc de Borgonya va aconseguir el suport dels bisbes locals i van organitzar la campanya contra aquests de 1209.
Eudes III morí a Lió i fou enterrat a Citeaux.

## Núpcies i descendents

Es casà el 1194 amb Teresa de Portugal, filla del rei Alfons I de Portugal i la seva esposa Mafalda de Savoia. D'aquesta unió no nasqueren fills, ja que el duc borgonyès la repudià l'any següent del matrimoni.
El 1199 es casà, en segones núpcies, amb Alícia de Vergy. D'aquesta unió nasqueren:
* La infanta Joana de Borgonya (1200-1223), casada amb Raül II de Lusignan
* La infanta Alícia de Borgonya (1204-1266), casada amb Robert I de Chermont
* L'infant Hug IV de Borgonya (1213-1272), duc de Borgonya
* La infanta Beatriu de Borgonya (1216-?), casada amb Humbert III de Thorie.

## Referències

* ↑ Étiévant, 1987, p. 3.

## Vegeu també

* Senyoria de Vergy.

## Bibliografia

* Étiévant, Françoise. Eudes III Duc de Bourgogne (en francès). Les Éditions du Bien Public, 1987.
# Horithyatira

Horithyatira és un gènere de papallones nocturnes de la subfamília Thyatirinae de la família Drepanidae.

## Taxonomia

* Horithyatira decorata (Moore, 1881)
* Horithyatira diehli (Werny, 1966)
* Horithyatira javanica (Werny, 1966)
* Horithyatira ornata (Roepke, 1944)

## Espècies excloses

* Horithyatira delattini és ara Thyatira delattini Werny, 1966

## Referències

* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; et al. «Horithyatira» (en anglès). The Global Lepidoptera Names Index [Natural History Museum], 2003.
* ↑ «Horithyatira at funet». Nic.funet.fi.
# Oratori dels Borja

L'Oratori dels Borja, anomenat també Ermita de la Santa Creu, o església, oratori de la Torre de Canals. L'oratori formava part del conjunt palatí dels Borja, i es va aixecar sota l'advocació de la Veracreu. Arquitectònicament s'enquadra en l'estil "gòtic de conquesta". Presenta una única nau de planta rectangular, amb capçalera plana, construïda amb murs de pedra i morter, coberta a quatre aigües sustentada per dos arcs de diafragma recolzats en pilastres. El sostre era de fusta, encara que només parcialment.
L'oratori pot datar-se a finals del segle xiv, i està situat al carrer de Calixt III, del municipi de Canals. Després de ser restaurat es van poder recuperar un conjunt de pintures murals de gran valor. Aquestes representen les figures de Josep de Natzaret amb el Nen, i de sant Vicent Ferrer amb Calixt III de nen i de sant Francesc de Borja, amb inscripcions al·lusives, en castellà i valencià de l'època. Les pintures són d'estil barroc, encara que té juxtaposicions renaixentistes com a conseqüència d'intervencions realitzades en 1721. En 1878 després d'una intervenció, es va perdre un escut d'armes dels Borja.
És un Bé de Rellevància local del municipi de Canals, amb codi 46.23.081-002

## Referències

* 1 2 «LOS BORJA EN VALENCIA». [Consulta: 21 desembre 2017].
* ↑ Fitxa a la web de l'Inventari General de Patrimoni Cultural Valencià
# Carta del cel

Carta del cel és un document en forma de carta escrita, suposadament, per Jesucrist o algun dels apòstols, pel qual es transmeten missatges divins en suport de determinades posicions religioses. El gènere es documenta a partir del segle vi i es perllongà fins als temps medievals.
La mostra més antiga als actuals Països Catalans és la carta del cel del bisbe Vicent d'Eivissa, de finals del segle VI o principis del VII.

## Bibliografia

* Amengual i Batle, Josep. Els orígens del cristianisme a les Balears, vol I. Mallorca: Editorial Moll, 1991, p. 398-400 (Els treballs i els dies). ISBN 84-273-0676-8.
# Cambra apostòlica

La Cambra apostòlica és una institució del Vaticà encarregada des del segle XI de l'administració financera i que es va convertir el segle XIX en un tribunal per a l'Estat pontifici. Al capdavant hi ha el cardenal camarlenc de la Santa Església romana, amb la col·laboració del prelat vice-camarlenc i altres prelats de la Cambra. Aquest servei de la Cúria Pontifícia s'encarrega des del papa Pius X dels béns i drets temporals de la Santa Seu, que exerceix sobretot les seves funcions durant la vacant de la Seu apostòlica, d'acord amb la constitució apostòlica Universi Dominici Gregis relativa a la vacant de la Santa Seu i a l'elecció del Sobirà pontífex.

## Funcions

Els prelats clergues i el secretari i canceller de la Cambra apostòlica presencien la constatació oficial pel camarlenc de la defunció del papa, el secretari i canceller redacten l'acta de defunció.
Després de la inhumació del papa, un delegat del cardenal camarlenc redacta un protocol d'aquesta inhumació, en presència dels membres de la Cambra apostòlica.
Toca a continuació al camarlenc, durant la Seu vacant, de vetllar per l'administració dels béns i dels drets temporals de la Santa Seu, amb l'ajut de les tres cardenals ajudants, després d'haver obtingut, una vegada per a les qüestions menys importants i cada vegada per a les més greus, el vot del Col·legi dels Cardenals.
El camarlenc o el seu delegat té sobretot el dret i el deure de demanar a totes les administracions depenent de la Santa Seu els informes sobre la seva situació patrimonial i econòmica i les informacions sobre els afers extraordinaris en curs, i d'altra part obtenir de la prefectura per als afers econòmics el balanç general de les despeses de l'any precedent i el pressupost provisional de l'any següent. Aquests informes són subjectes al Col·legi Cardenalici.

## Heràldica

L'escut de la Reverenda Cambra apostòlica, que es veu en diferents llocs de Roma adjunts als murs, són d'atzur, amb les tres inicials RCA d'or.

## Referències

* 1 2 «Camera Apostolica - Note storiche». [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «Apostolic Camera». Catholic Encyclopedia, Volume 1.
* ↑ «CAMERLENGO o Camerario in "Enciclopedia Italiana"» (en italià). [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ Constitució apostòlica Pastor bonus, Joan Pau II, 28 juny 1988, art. 171
* ↑ Barbier de Montault, L'année liturgique à Rome, p. 220, Roma, 1870
# Eudes

Eudes és el nom dels següents personatges:
* Eudes o Odó I de França (860 - 898), rei dels francs (888 - 898).
* Eudes I d'Aquitània duc d'Aquitània (676-735).
* Eudes II d'Aquitània (1012-1039) duc de Gascunya, comte de Poitiers i duc d'Aquitània
* Eudes I de Borgonya (1058 - Tars, 1103), duc de Borgonya (1079-1103).
* Eudes II de Borgonya (1118 - 1162), duc de Borgonya (1143-1162).
* Eudes III de Borgonya (1116 - Lió, 1218), duc de Borgonya (1192 - 1218).
* Eudes IV de Borgonya (1295 - Sens, 1350), duc de Borgonya (1315-1349) i comte de Borgonya i Artois (1330-1347).
# Horitzontal

Horitzontal és allò paral·lel al pla de l'horitzó. Una recta o pla perpendicular al pla de l'horitzó és vertical. Un element vertical és, doncs, sempre perpendicular a un d'horitzontal, és a dir que formen entre si un angle recte.
S'utilitzen aquests conceptes sobre qualsevol pla per a dibuixar, descriure i calcular trajectòries perpendiculars entre si com en arquitectura, enginyeria, enginyeria civil, o en el cas del tauler d'escacs per donar alguns exemples.
En geodèsia, la recta horitzontal ve determinada, en cada punt de la superfície terrestre, per la direcció perpendicular a la de la plomada, que és sempre paral·lela a l'horitzó terrestre. Una forma més senzilla de determinar-la és, estant a la vora d'un llac amb aigua totalment tranquil·la, un veler estaria en posició horitzontal i el seu pal estaria en posició vertical.

## Vegeu també

* Horitzó astronòmic
* Organització horitzontal
# O carro e o home

O carro e o home és una pel·lícula documental en blanc i negre dirigida per Antonio Fernández-Román i escrita entre Xaquín Lorenzo i el propi Antonio Román. Va ser rodada el 1940 i estrenada el 1945. Finalitzat el rodatge, la pel·lícula va quedar sense sonoritzar i l'original va estar perduda molts anys. Xaquín Lorenzo va guardar una còpia a Ourense, que es va restaurar i sonoritzar en 1980 gràcies a l'impuls d'Eloy Lozano i la col·laboració del Museu del Poble Gallec. Carlos Serrano de Osma sonoritzà una altra còpia pel seu compte en 1945.
És un relat de la vida del carro gallec, en la qual intervenen veïns del llogaret de Facós, a l'ajuntament ourensà de Lobeira. Xaquín Lorenzo i Antonio Román s'acosten a la vida en el rural a través del carro, un símbol de la cultura material gallega.

## Argument

El carro representa més que un transport de labor a la Galícia rural. Formava part del treball, de la cultura, del paisatge i de l'oci dels llauradors. Així, es mostra el cicle de vida d'un carro des de la seva construcció fins a la seva "mort", a més d'altres tasques de la vida quotidiana del llogaret com la trilla o la confecció del lli.

## Producció

El film es va fer amb pocs mitjans, aprofitant que Antonio Román tenia la seva pròpia càmera i una petita moviola a la casa. Tenia un pressupost de 8.000 ptes (48 euros) que es van invertir per a portar al laboratori els 100 plans dels quals es compon.

## Guardons

* 1945: Sindicat Nacional de l'Espectacle.

## Referències

* ↑ Hoy se proyectan dos versiones del documental «O carro e o home», La voz de Galicia, 19 de maig de 2004
* ↑ «Culturagalega.org». Arxivat de l'original el 4 de març de 2016. [Consulta: 16 maig 2017].

## Enllaços externs

* O carro e o home a YouTube
* O carro e o home a Vimeo
# Ateneu (poeta)

Ateneu, en llatí Athenaeus, en grec antic Ἀθήναιος, fou un poeta epigramàtic grec mencionat per Diògenes Laerci del que potser n'era contemporani. Dos dels seus epigrames figuren a l'Antologia grega.

## Referències

* ↑ 2.Athenaeus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 400
Viccionari
# Casal Sant Jordi (Aiguafreda)

El Casal Sant Jordi, també conegut com a Can Galí, és un edifici d'Aiguafreda (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

La casa fou construïda per Alfons Gali a principis del segle xx, sense que es pugui determinar la data exacta. El 1927 se li va afegir la torre, i recentment ha estat restaurada per l'Ajuntament, que n'és el propietari.

## Descripció

És un edifici aïllat envoltat de jardí, i consta de planta baixa i un pis cobert amb teulada a dues vessants. En un dels cantons sobresurt una torre mirador coberta amb teulada a quatre vessants i un pis més d'alçada que la resta de la casa, on s'obren diverses finestres. De planta rectangular, sol sobresurt la torre, de planta quadrada de construcció posterior a la resta de la casa, malgrat això la torre queda inserida dins la construcció.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casal Sant Jordi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Casal Sant Jordi (Can Galí)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Cantó de Sant Paulian

El cantó de Sant Paulian és un cantó francès del departament de l'Alt Loira, situat al districte de Lo Puèi de Velai. Té 7 municipis i el cap és Sant Paulian.

## Municipis

* Blanzac
* Borne
* Lavoûte-sur-Loire
* Lissac
* Saint-Geneys-près-Saint-Paulien
* Sant Paulian
* Saint-Vincent

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1949-1967 | Jean Deshors | CNIP |
| 1967-197. | Joseph Berthold | UDR |
| 197.- | Jean Boyer | UDF, després NC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Drofà

Drofà (en rus: Дрофа) és un poble del krai de Khabàrovsk, a l'Extrem Orient de Rússia. El 2012 tenia 605 habitants. Pertany al districte rural de Lazó.

## Referències

* ↑ Закон Хабаровского края от 14.03.2005 № 264 «Об административных центрах сельских поселений и муниципальных районов Хабаровского края»
# Faust de Mileve

Faust de Mileve fou un bisbe maniqueu del segle iv. Actualment se'l recorda per la seva trobada amb Agustí d'Hipona, a Cartago vers l'any 383. Era originari de Mileve, Numídia (actual Algèria). D'origen pobre i pagà, va esdevenir un reputadíssim professor, predicador i polemista.
Agustí, que aleshores era maniqueu, va qüestionar els mestres maniqueus a Cartago, en recerca de respostes, i hom li va indicar que Faust era qui les hi podria donar. Tan bon punt s'hi va poder trobar, Agustí quedà impressionat pels dots retòrics de Faust si bé, com posteriorment relatà a les seves Confessions, va considerar finalment que Faust no el satisfeia amb la seva sustentació de les posicions maniquees.
Posteriorment, després de la seva conversió al catolicisme, Agustí va escriure la seva obra polemista Contra Faustum.

## Referències

* Samuel N. C. Lieu, Manichaeism in the Later Roman Empire and Medieval China (1992), p. 154
* Agustí d'Hipona, Confessions

## Notes

* ↑ Agustí d'Hipona, Confessions
* ↑ Paul S. MacDonald, History of the Concept of Mind (2007), p. 146.
* ↑ Al segle xv, Pere Miquel Carbonell tenia un exemplar del Contra Faustum a la seva biblioteca.
# Händel-Werke-Verzeichnis

Händel Werke Verzeichnis (HWV) és el catàleg més utilitzat per classificar les obres del compositor Georg Friedrich Händel, compilat per Bernd Baselt de la Universitat Martí Luter de Halle-Wittenberg. El catàleg recull totes les obres conegudes de Händel (i algunes de dubtoses) juntament amb els primers compassos de cada una i gran quantitat d'informació complementària per al treball de recerca. El catàleg no inclou les partitures completes de les obres de Händel (per a les partitures completes, vegeu Händel-Gesellschaft i Hallische Händel-Ausgabe).

## Numeració

El catàleg temàtic HWV serveix de sistema de numeració modern per a les composicions de Handel. Per exemple, El Messies de Händel està numerat com a HWV 56. Els números HWV oscil·len entre 1 i 612, però no representen una ordre global de composició; és a dir, HWV 1 no és el primer treball d'Handel, ni és l'última HWV 612. En canvi, els grups de números HWV treballen en categories musicals i ofereixen una bona ordre de la data de composició de cada categoria. A la taula següent es llisten les categories i els rangs de números HWV.
| Núm. HWV | Categoria |
| 1–42 | Òperes |
| 43–45, 218 | Música incidental |
| 46–48, 50–71 | Oratoris |
| 49, 72–76 | Odes i mascarades |
| 77–177 | Cantates |
| 178–199 | Duets italians |
| 200, 201 | Trios italians |
| 202–210, 269–277, 284–286 | Himnes |
| 211–217, 219–227 | Àries italianes |
| 226, 228 | Cançons angleses |
| 229 | Cantates religioses alemanyes |
| 230, 233, 234 | Cantates sacres italianes |
| 231, 232, 235–245, 269–274, 276, 277 | Música religiosa en llatí |
| 246–268 | Anthems (Antífones) |
| 278–283 | Canticles (Càntics) |
| 287–311, 343 | Concerts |
| 312–335 | Concerti grossi |
| 336–345, 347–356, 413 | Obres orquestrals |
| 357–379, 406–409, 412, 419–421 | Solo sonates |
| 380–405 | Trio sonates |
| 346, 410, 411, 414–418, 422–424 | Obres per a conjunts de vent |
| 425–612 | Obres per a teclat |
| A1, A3, A4, A6–A9, A10, A12 | Arranjaments |

## Referències

* ↑ Hicks, Anthony (2001). Sadie, Stanley; Tyrrell, John (eds.). The New Grove Dictionary of Music and Musicians. x (2 ed.). London: Macmillan. p. 785.

## Vegeu també

* Händel-Gesellschaft (HG)
* Hallische Händel-Ausgabe (HHA)
* Llista de composicions de Georg Friedrich Händel

## Enllaços externs

* HWV (by Robert Poliquin)
* Work catalogue (HWV) (by Brad Leissa)
* Verzeichnis der Werke Georg Friedrich Händels (HWV) entry at www.openlibrary.org
# Osamu Maeda

Osamu Maeda (Fukuoka, Prefectura de Fukuoka, Japó, 5 de setembre de 1965) és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Osamu Maeda va disputar 14 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Aspurge

Aspurge (grec antic: Τιβέριος Ἰούλιος Ἀσποῦργoς Φιλορώμαιος, llatí: Tiberius Iulius Aspurguss Philormanus) de nom complet Tiberi Juli Aspurge Filoromà, va ser rei del Bòsfor des d'abans de l'any 10 fins potser l'any 37.
Era fill d'Asandre del Bòsfor i va rebre la corona de mans d'August mentre Polemó I i Polemó II governaven una part del regne amb seu a Trapezunt. Descuidat per Roma va buscar nou aliats a Tràcia i es va casar amb Gepepiris, filla del rei odrisi Cotis III (12-19).
L'any 14 l'emperador Tiberi el va reconèixer com a rei, i va signar amb ell un tractat (seguit d'un segon tractat poc temps després) pel qual els reis del Bòsfor serien clients de l'Imperi.
Va morir l'any 37 o el 38 i el seu fill Mitridates II va ser proclamat rei. Un altre fill seu, Cotis I del Bòsfor, va ser rei posteriorment.

## Referències

* ↑ Bunson, Matthew. Encyclopedia of the Roman Empire. Nova York: Facts on File, 1994, p. 77, 372, 438. ISBN 9780816021352.
# Catalunya Marítima

Catalunya Marítima va ser una revista catalana especialitzada en assumptes marítims publicada per primer cop el 30 de gener de 1919. Editada per l'Editorial Catalana, els seus directors van ser l'editor Josep Pugés i l'historiador Jaume Carrera. La publicació contenia articles, notes i informacions sobre drassanes, la construcció naval catalana, moviments d'entrada i sortida de vaixells als ports catalans o les companyies navilieres. De periodicitat quinzenal, a partir del número 7, i mensual al tercer any, va deixar d'editar-se el juliol de 1921.
La revista completa està digitalitzada i disponible a l'Arxiu de Revistes Catalanes Antigues, amb la col·laboració del Museu Marítim de Barcelona.

## Referències

* ↑ Torrent, Joan; Tasis, Rafael. Història de la Premsa Catalana. Vol. I. Barcelona: Bruguera, 1966, p. 572.
* ↑ «Catalunya Marítima». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Premsa Catalana Digitalitzada - Museu Marítim de Barcelona. Biblioteca». Biblioteca de Catalunya. [Consulta: 25 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Catalunya Marítima - ARCA (Arxiu de Revistes Catalanes Antigues)
# Cantó d'Issy-les-Moulineaux

El cantó d'Issy-les-Moulineaux és un cantó francès del departament dels Alts del Sena, situat al districte de Boulogne-Billancourt. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Issy-les-Moulineaux

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-256 du 26 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département des Hauts-de-Seine