OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Baptista Bellsolell i Vilella

Joan Baptista Bellsolell i Vilella (Mataró, Maresme, 1919 - 27 d'abril de 2008) va ser un director i productor de cinema català.

## Biografia

Als disset anys es va incorporar a l'Exèrcit Popular de la Republica durant la Guerra Civil espanyola. Es va exiliar a França on va ser internat al camp de Sètfonts. En sortir es va instal·lar a Montpeller on va cursar la carrera de Filosofia i lletres (1940-1942). A París va conèixer el líder socialista Josep Pallach, amb el qual va intentar reorganitzar la resistència antifranquista a Barcelona (1942-1949) i foren editors d'Endavant, la revista del Moviment Socialista de Catalunya a l'exterior.
Fou corresponsal de diversos diaris hispanoamericans. Va estudiar a l'Institut de filmologie amb Georges Sadoul i Gilbert Cohen-Séat, on va conèixer María Casares i altres persones que el van introduir en el món de cinema.
Va treballar al Centre Europeu de l'Empresa Pública a Brussel·les que a través de l'Oficina Cinematogràfica Europea promovia la defensa del cinema europeu. El seu primer documental, Jeunesse européenne (1952), el va donar a conèixer, treballant també per a la televisió. Va fer de coproductor amb Caroni Films al llargmetratge documental veneçolà Araya (Margot Benacerraf, 1959), premi FIPRESCI al 12è Festival Internacional de Cinema de Canes. Després va rodar el documental Ils on tué Jaurès (1961-1963), on relata l'assassinat el 1914 del líder socialista Jean Jaurès. A partir del 1963 va treballar al film Les Deux Geants (1917-1963), sobre la història paral·lela dels EUA i l'URSS, escrit a partir dels llibres de Louis Aragon i André Maurois. Amb Henri Charrière va escriure el guió i va participar en la producció de Popsy Pop.
Va intentar fundar l'empresa Andorra Produccions (1968) i dur a terme projectes de guió amb Salvador Dalí com el dels Fets de Prats de Molló. La seva pel·lícula més coneguda és el llargmetratge El món de Pau Casals. Cent anys d’història de Catalunya. Altres pel·lícules seves són Vienne (1952), La Flamme de la brique (1955), Images romanes (1956), Votre vie en dépend (1958), Proximité lointane (1959).

## Referències

* ↑ «Joan Baptista Bellsolell i Vilella | enciclopèdia.cat». GEC. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ «Els temps i els dies: Joan Baptista Bellsolell i Vilella.», 8 d’abril 2020. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ «Joan-Baptista Bellsolell». [Consulta: 2 febrer 2021].
# Cryptocentrus leucostictus

Cryptocentrus leucostictus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar d'Andaman i Samoa.

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A. 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Hist. Nat. Poiss. v. 12. i-xxiv + 1-507 + 1 p.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Günther, A. 1872. Report on several collections of fishes recently obtained for the British Museum. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1871 (pt 3): 652-675, Pls. 53-70.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Diana Basho

Diana Basho (5 de desembre de 2000) és una nedadora albanesa. Va competir en els 200 metres lliure femení al Campionat Mundial d'Esports Aquàtics de 2017.

## Referències

* ↑ «Heats results». FINA. Arxivat de l'original el 2017-09-30. [Consulta: 16 agost 2019].
* ↑ «2017 World Aquatics Championships > Search via Athletes». Budapest 2017. Arxivat de l'original el 2019-08-02. [Consulta: 16 agost 2019].
# Simeó de Mesopotàmia

Simeó de Mesopotàmia (en llatí Symeon o Simeon, en grec Συμεών o Συμεάνης) fou un escriptor grec de l'època romana d'Orient de data incerta, abat d'un monestir conegut per Menaea a Mesopotàmia.
Un discurs en versió llatina titulat Sermo de morte semper meditando, o Sermo de mente semper complectendo suum cuique discessum, apareix a la Bibliotheca Patrum (París, 1579) i és atribuït a Simeó Estilita el Vell però l'original a la Biblioteca Imperial de Viena el fa obra de Simeó de Mesopotàmia ( Τοῦ ἁγίου καὶ ὁσίου Συμεῶνος Μεσοποταμίας περὶ τοῦ ἀεὶ ἐν νᾧ ἔχειν τὴν ἡμέραν τῆς ἐξόδου τοῦ βίου, Sancti Symeonis Mesopotamitae sermo de so quod semper in animo habere debeamus diem exitus vitae.

## Referències

* ↑ 21.Symeon of Mesopotamia a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 952
# Pere del Rei

Pere del Rei (? - Lleida, 4 de setembre del 1308) Bisbe de Lleida i conseller de Jaume I. Fou canonge de Lleida (1268), prior de Sant Vicenç de València (1269) i bisbe de Lleida (1299-1308). Era fill natural del rei Jaume el Conqueridor, i per tant, germanastre de Jaume II de Mallorca, de qui fou conseller.
Durant el seu bisbat, arreglà el servei de la catedral i al capítol general de l'Assumpta disposà que només s'hi fessin bateigs. També ratificà que el capellà del Comte celebrés la missa de l'alba. Celebrà sínode diocesà el 1301 sobre disciplina eclesiàstica i feu confegir una compilació de les constitucions sinodals. Al sínode s'acordà que:
* Durant la consagració, a la missa, es toquessin les campanes i, qui, estant a casa o al carrer, s'agenollés i resés un parenostre i un Ave Maria, obtindria 40 dies d'indulgències.
* En temps d'interdicte s'exceptuaven les festivitats de les tres Pasqües i la festa de l'Assumpció.
* Tot prevere havia de saber els Deu Manaments, el Credo, els Set Sagraments, els dons de l'Esperit Sant, els set pecats capitals i les virtuts oposades i les catorze obres de misericòrdia.
* Els clergues no jugarien al "tresillo", escacs o altres jocs d'atzar. Tampoc podien ser col·lectors de cap santuari, hospital, pont o altres.
* Tots els clergues tindrien el llibre de la "Constitutio...".
Contribuí a la fundació de l'Estudi General de Lleida el 1300, sens dubte el fet més important del seu pontificat i que representà una obra de formació humana i espiritual que va durar fins al dia 11 de novembre del 1707.
El 1308 anà amb l'expedició de Bernat de Fenollar a Almeria. És enterrat a la capella de sant Nicolau, fundada pel seu germà Jaume Sarroca.

## Referències

* ↑ «Pere del Rei». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ainaud de Lasarte, Joan «Jaume Sarroca i Jaume I». Estudis Romànics, 1967, pàg. 131. ISSN: 2013-9500.
* Viola, Ramiro. «Mons. Pere del Rei». Bisbat de Lleida, 04-03-2012. [Consulta: 27 febrer 2020].
# Les aventures del baró Munchausen

Les aventures del baró Munchausen (títol original: The Adventures of Baron Munchausen) és una pel·lícula fantàstica germano-britànica de Terry Gilliam, inspirada en el conte homònim i estrenada l'any 1988. Ha estat doblada al català.
Encara que considerat com un excel·lent film per la majoria de les critiques, va ser un fracàs comercial a la seva estrena (50 milions de dòlars americans de l'època). Va suposar a Terry Gilliam ser vetat per pel·lícules de gran pressupost per una temporada.

## Argument

En una ciutat assetjada pels Turcs, una obra de teatre explica les aventures del famós Baró de Münchhausen. Va sorgir llavors un ancià, afirmant ser el « verdader » baró de Munchausen, organitza un escàndol i interromp l'obra. Horatio Jackson, el dirigent de la ciutat, un notable menyspreant, l'ignora; els membres de la tropa el prenen per boig. Només Sally, filla del director de la tropa de teatre, el pren seriosament. Ell li explica com, amb l'ajuda dels seus companys Berthold, Adolphus, Albrecht i Gustavus, va guanyar el tresor del sultà, i va desencadenar així la guerra.

## Repartiment

* John Neville: el baró de Münchhausen
* Sarah Polley: Sally Salt
* Jonathan Pryce: Horatio Jackson
* Valentina Cortese: Ariadne, la reina de la Lluna / Violeta
* Robin Williams (als crèdits, Ray D. Tutto): el rei de la Lluna
* Eric Idle: Berthold / Desmond
* Oliver Reed: Vulcà
* Uma Thurman: Venus / Rosa
* Sting: l'oficial heroic
* Charles McKeown: Adolphus / Rupert
* Winston Dennis: Albrecht / Bill
* Jack Purvis: Gustavus / Jeremy
* Bill Paterson: Henry Salt
* Peter Jeffrey: el sultan
* Alison Steadman: Daisy
* Ray Cooper: un funcionari
* Terry Gilliam: el cantant a l'interior del peix

## Premis i nominacions
### Premis

* BAFTA 1990:
** BAFTA al millor disseny de producció
** BAFTA al millor vestuari
** BAFTA al millor maquillatge i perruqueria
* Nastro d'Argento 1990 :
** Millor fotografia
** Millor vestuari
** Millor maquillatge

### Nominacions

* Oscars del cinema 1990:
** Oscar als millors efectes visuals
** Oscar a la millor direcció artística
** Oscar al millor vestuari
** Oscar al millor maquillatge
* Premis Saturn 1990:
** Millor film fantàstic
** millor vestuari
** Millors efectes especials
** Millors maquillatges
* Premi Hugo 1990: Millor presentació dramàtica

## Altres adaptacions

* Les Aventures del baró de Münchhausen (1911), film mut de Georges Méliès
* Les Aventures fantàstiques del baró Münchhausen (1943), film alemany de Josef Von Baky ;
* Les Fabuloses Aventures del légendaire baró de Münchhausen (1978), llargmetratge d'animació francès de Jean Imatge.

## Referències

* ↑ «Les aventures del baró Munchausen». esadir.cat.
* ↑ «The Adventures of Baron Munchausen». The New York Times.
* ↑ «critica». Arxivat de l'original el 2011-12-20. [Consulta: 15 octubre 2016].
# Joan Campins i Vidal

Joan Campins i Vidal (Sa Pobla, el 24 de juny de 1995) és un futbolista de les Illes Balears que juga com a lateral dret, al Lleida Esportiu.
Anteriorment fou jugador del FC Barcelona B, Reial Saragossa i CF Reus Deportiu.

## Referències

* ↑ Acuerdo por Joan Campins (Agreement for Joan Campins); FC Barcelona, 2 agost 2013 (castellà)
* ↑ Un entusiasta Tenerife no pudo pasar del empate ante el Barça B (An enthusiastic Tenerife could not reach more than a draw against Barça B); Marca, 8 setembre 2013 (castellà)
* ↑ Joan Campins, refuerzo para el lateral derecho zaragocista (Joan Campins, addition to the right back zaragocista); Real Zaragoza, 29 gener 2016 (castellà)
* ↑ Joan Campins, nou jugador del CF Reus 2016/17 (Joan Campins, new player of Reus 2016/17); Reus Deportiu, 13 agost 2016 (català)
* ↑ Joan Campins i Vidal, Fitxa a Soccerway

## Enllaços externs

* Fitxa al web del FC Barcelona (castellà)
* Fitxa a BDFutbol
* Fitxa a Futbolme (castellà)
# DAF (desambiguació)

DAF té els següents significats:
* DAF, marca de camions neerlandesa.
** DAF 66, petit vehicle de motor produït per la companyia neerlandesa DAF en els anys 70.
** DAF 55, model d'automòbil fabricat per l'empresa neerlandesa DAF.
* Deutsch-Amerikanische Freundschaft o DAF, grup alemany de música electrònica.
** Best of DAF, setè disc del grup de música electrònica Deutsch-Amerikanische Freundschaft.
# Diana Bulimar

Diana Bulimar (Timișoara, Romania, 22 d'agost de 1995) és una gimnasta artística romanesa, medallista olímpica (bronze) a Londres 2012 en el concurs per equips.

## Carrera esportiva

Al Campionat Europeu de 2012 celebrat a Brussel·les va aconseguir la medalla d'or en el concurs per equips. Poc després, als Jocs de Londres, aconsegueix la medalla de bronze en el mateix concurs d'equips, quedant després de les nord-americanes i les russes.
Al Campionat Europeu de 2013 celebrat a Moscou, aconsegueix una medalla de plata en la biga d'equilibri –després de la seva compatriota Larisa Iordache– i una de bronze en l'exercici de sòl –després de la russa Ksenia Afanasyeva i de nou Larisa Iordache–.
Al Campionat Europeu de 2014 celebrat a Sofia aconsegueix la medalla d'or en la competició per equips.

## Referències

* ↑ «Diana Bulimar». Arxivat de l'original el 2017-10-15. [Consulta: 13 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Diana Bulimar a la Federació Internacional de Gimnàsia.
# Semirétxie

* Pel que fa al territori kazakh de Semirétxie, vegeu Jetissú.
Semirétxie (en rus: Семиречье) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 no tenia cap habitant. Pertany al districte rural d'Aiano-Maiski.

## Referències

* ↑ Оценка численности постоянного населения Хабаровского края на начало 2011 года по муниципальным образованиям Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine.
# Piranga estriada

La piranga estriada (Piranga bidentata) és un ocell de la família dels cardinàlids (Cardinalidae). És un ocell centroamericana del gènere Piranga, l'àrea del qual de distribució s'estén des del nord de Panamà fins a Arizona i Nou Mèxic.

## Referències

* ↑ «Piranga estriada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
# Giuliano di Arrigo

Giuliano di Arrigo, més conegut com a Pesello (Florència, 1367 - Florència, 6 d'abril de 1446), fou un pintor italià del primer Renaixement. Vasari li dedica un capítol a les seves Vite, a les quals li dona per error el nom de Francesco Pesello, confonent-lo en part amb el seu net.
Encara que hi ha abundant documentació sobre Pesello, no pot ser-li atribuïda cap obra amb seguretat. El 1385 es va inscriure al Gremi de Metges i Especiers, i el 1424 va ingressar a la Compagnia di San Lucca, el gremi local de pintors. Estan testificats diversos encàrrecs d'obres, però tant aquestes com les citades per Vasari no han arribat als nostres dies o no han pogut ser identificades. Se li atribueix, encara que no amb total certesa, el fresc amb la Cúpula Celeste de la sagristia vella de San Lorenzo de Florència.
Sembla que va gaudir d'un gran prestigi entre els seus contemporanis. El cronista Giovanni Cavalcanti l'equipara a grans figures de l'època com Gentile da Fabriano, Filippo Brunelleschi o Lorenzo Ghiberti. Un dels seus principals patrons va ser Cosme el Vell, que li va concedir una considerable summa de florins quan la seva filla va contraure matrimoni amb el també pintor Stefano di Francesco. D'aquest matrimoni naixeria un altre notable artista, Pesellino, que seria educat per l'avi i heretaria el seu taller.

## Bibliografia

* Giorgio Vasari. Les Vides dels més excel·lents arquitectes, pintors i escultors italians des de Cimabue als nostres temps, Editorial Càtedra (2002), ISBN 978-84-376-1974-3, pàgines 350-351.
* The Grove Dictionary of Art, MacMillan Publishers (2000).
* Farquhar, Maria (1855). Farquhar, Maria. Ralph Nicholson Wornum. Biographical catalogue of the principal Italian painters. Woodfall & Kinder, Angel Court, Skinner Street, London; digitalizado por Googlebooks a partir de la copia de la Oxford University el 27 de junio de 2006, 1855, p. 124.

## Enllaços externs

* Biografia de Pesello En les vides de G. Vasari edic. Torrentina 1550
# Fquih Ben Salah

Fquih Ben Salah (en àrab الفقيه بن صالح, al-Faqīh ibn Ṣālaḥ; en amazic ⴼⵇⵉⵀ ⴱⴻⵏ ⵚⴰⵍⴻⵃ) és un municipi de la província de Fquih Ben Salah de la regió de Béni Mellal-Khénifra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 102.019 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Laura Torres Bauzà

Laura Torres Bauzà (Palma, Mallorca, 1990) és una poeta i artista plàstica balear.
Llicenciada en Belles arts i màster en Producció i recerca artística per la Universitat de Barcelona, i doctorada en Humanitats per la Universitat Pompeu Fabra (UPF), des del 2012, desenvolupa una carrera artística que combina les arts visuals i l'escriptura. Ha exposat arreu de l'Estat espanyol i, entre d'altres, ha estat resident a 'Hangar Lisboa', 'La Casa Encendida de Madrid' i la 'Nau Estruch de Sabadell'. El 2019 va rebre la Beca Barcelona Producció en la modalitat Arts en Viu, amb un projecte titulat Sobre la revolució, que explorava les interferències entre realitat i ficció a l'hora de construir col·lectivament l'imaginari de la revolució.
L'any 2016 va guanyar el 52è Premi Amadeu Oller per a poetes inèdits, amb el poemari L'inhabitable, que fou publicat per l'editorial Galerada.
L'any 2020 va guanyar el III Certamen Art Jove de poesia Salvador Iborra, amb Els Temps Últims, un certamen convocat per l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana, l'Agència Catalana de la Joventut i l'Institut Balear de la Joventut i adreçat a joves escriptors.
Pel que fa a la seva pràctica artística en el món de les arts plàstiques, ha participat en algunes exposicions com: Techno Blood a la Sala d'Art Jove de Barcelona el 2017, De dins a fora a INJUVE a Madrid el 2015, o Radiografies, a la Galeria Xavier Fiol a Palma també el 2015. Per a l'exposició del Mirador va treballat gràficament un dels poemes del seu llibre “L’inhabitable”.

## Referències

* 1 2 «Laura Torres Bauzà». Artxipèlag. Observatori de la Cultura de les Illes Balears. [Consulta: 27 gener 2023].
* 1 2 «Sobre 'Els temps últims' de Laura Torres Bauzà». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ «Laura Torres, premi Amadeu Oller. Laura Torres i Bauzà, mallorquina de 26 anys ha guanyat amb el poemari L'inhabitable, que publica l'editorial Galerada.». Núvol, 21-06-2016 [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ Pons Alorda, Jaume C. «Els temps inhabitables». ARA Balears, 04-02-2022 [Consulta: 27 gener 2023].
# Joan Calvet i Taulé

Joan Calvet i Taulé (Barcelona, 21 d'octubre de 1832 – Barcelona, 24 de febrer de 1863) fou compositor, professor de música i reconegut organista català.

## Biografia

Fou fill de Pasqual Calvet i d'Antònia Taulé, ambdós naturals de Els Prats de Rei. A l'edat de dotze anys fou acceptat com a cantor del cor de l'església de Nostra Senyora del Pi, a Barcelona, on es formà amb el mestre Josep Rodés. Després va estudiar composició i va començar a estudiar el que més endavant seria la seva vocació, l'orgue, amb Josep Sabater i Pere Ganelli.
En traspassar Rosés, Joan Calvet, amb 25 anys, es va presentar a les oposicions del magisteri del Pi. Els membres del tribunal, els mestres Quintana, Puig i Manet, li varen atorgar la plaça en primera posició, però la decisió no va ser tan fàcil, ja que va ser rebutjada pels encarregats de firmar el nomenament i atorgaren el càrrec a l'aspirant que havia quedat en segon lloc. Calvet presentà un plet contra el tribunal, però procés va tenir uns resultats negatius per a la salut del músic. Finalment Calvet va acceptar la plaça d'organista al monestir de Santa Clara, que regí fins al seu traspàs.
Es conserven obres seves a l'Arxiu Musical del Monestir de Montserrat i als fons musicals de Santa Maria del Pi i de la catedral-basílica del Sant Esperit de Terrassa.

## Referències

* 1 2 Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1863, 1r llibre, foli 263, número de registre 1052.
* ↑ PEÑA, Joaquín. Diccionario de la música (en castellà). Barcelona: Labor, 1954.
* ↑ Casares; Fernández; López, Emilio; Ismael; José. Diccionario de la música española e hispanoamericana (en castellà). Fundación Autor - Sociedad General de Autores y Editores, 2002.
* ↑ Matas, Ricart. diccionario biográfico de la música (en castellà). IBERIA, 1987.
* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria. Inventari dels fons musicals de Catalunya I: Fons de la catedral-basílica del Sant Esperit de Terrassa. Barcelona: Generalitat de Barcelona: Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació, 2007.
# Crocidura pachyura

Crocidura pachyura és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes (Soricidae) que és endèmica de la regió mediterrània, on viu a les illes d'Eivissa, Sardenya i Pantel·leria. Probablement, també viu a l'Àfrica del Nord, on el seu àmbit de distribució cobriria Tunísia i l'est d'Algèria.
L'enverinament accidental per plaguicides podria ser un problema per aquesta espècie. A més, la població de Pantel·leria podria veure's amenaçada a causa de la seva minsa distribució territorial.

## Referències

* 1 2 3 Amori, G., Hutterer, R., Kryštufek, B.; Yigit, N. (2022). "Crocidura pachyura." 2022 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2022. [Consulta: 4 abril 2023]

## Bibliografia

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
* Hutterer, R. Wilson, D.E. i Reeder, D.M. (eds.). Mammal Species of the World. Segona edició. Smithsonian Institution Press, 1993, p. 69–130.
* Turini, H; Hutterer, R; Asher, R. «Type specimens of "insectivoran" mammals at the Museum fur Naturkunde». Zootaxa [Berlín], 1470, 2007, pàg. 1–33.
# DIAMETER

DIAMETER és un protocol de xarxa per l'autenticació dels usuaris que es connecten remotament a Internet a través de la connexió per línia commutada o RTC. També proveeix de serveis d'autorització i auditoria per a aplicacions com ara accés de xarxa o mobilitat IP. El concepte bàsic del protocol DIAMETER, el desenvolupament del qual s'ha basat en el protocol RADIUS, és proporcionar un protocol base que pugui ser estès per proporcionar serveis d'autenticació, autorització i auditoria (denominats pels experts per les seves sigles AAA) a noves tecnologies d'accés. DIAMETER està dissenyat per treballar tant d'una manera local com en un estat d'alerta, sondeig i captura, que en anglès s'anomena roaming d'AAA, cosa que li permet oferir serveis molt mòbils, dinàmics, flexibles i versàtils.

## Millora respecte RADIUS

El nom DIAMETER és un joc de paraules a partir del protocol RADIUS, el seu predecessor (un diàmetre és el doble del radi). DIAMETER no és directament compatible amb RADIUS, però proporciona un mètode d'actualització des d'aquest. Les principals diferències són:
* Utilitza protocols de transports fiables (TCP o SCTP, no UDP).
* Utilitza seguretat a nivell de transport (IPSEC o TLS).
* Té compatibilitat transitiva amb RADIUS.
* Té un espai d'adreces major per AVPs (Attribute Value Pairs, parells atribut-valor) i identificadors (32 bits en lloc de 8).
* És un protocol peer-to-peer en lloc de client-servidor: admet missatges iniciats pel servidor.
* Es poden usar models amb estat i sense.
* Té descobriment dinàmic de peers (usant DNS SRV i NAPTR).
* Té negociació de capacitats.
* Admet ACKs en el nivell d'aplicació, definint mètodes de fallada i màquines d'estat (RFC 3539).
* Té notificació d'errors.
* Té millor compatibilitat amb roaming.
* És més fàcil d'estendre, es poden definir nous comandaments i atributs.
* Inclou una implementació bàsica de sessions i control d'usuaris.