OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Flavià

Flavià és el nom dels següents personatges:
* Flavià (cognom), cognom roma
* Tit Ampi Flavià, militar i governador romà
* Flavià (prefecte), un dels prefectes del pretori sota Alexandre Sever
* Ulpi Flavià, procònsol romà de les províncies d'Emília i Ligúria sota l'emperador Constantí I el Gran el 323 aC
* Flavià (procònsol d'Àfrica) vers 357-361
* Flavià (vicari d'Àfrica) el 377
* Flavià (prefecte d'Itàlia 382-383), prefecte del Pretori d'Itàlia i Il·líria vers 382-383.
* Flavià (procònsol d'Àsia) (s. IV-V)
* Flavià (prefecte d'Itàlia 431-432), prefecte del Pretori d'Itàlia i Il·líria vers 431-432
* Flavià (jutge), advocatus fisci i jutge en temps de Justinià (s. VI)
* Flavià I d'Antioquia, bisbe d'Antioquia (s. IV)
* Flavià II d'Antioquia, bisbe d'Antioquia
* Flavià de Constantinoble, bisbe-patriarca de Constantinoble el 446
# Flavià (cognom)

Flavià (en llatí Flavianus) era un cognomen romà, poc freqüent durant la república i l'imperi però que va ser més corrent a partir de què Constanci Clor i el seu fill Constantí I el Gran van adoptar el nom Flavi com a títol que es va convertir en hereditari.
En aquesta època (entre Constantí I el Gran i Valentinià III) un gran nombre d'alts oficials van portar el cognomen. La seva llista apareix a Prosopographia un suplement del Codex Theodosianus en l'edició que en va fer Iacobus Gothofredus.

## Referències

* ↑ «Flavian/Flaviana - BabyNames.ch». [Consulta: 19 abril 2019].
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 169.
# Flic-flac

El flic-flac és un element gimnàstic bàsic que es pot realitzar endavant i enrere. Es tracta de saltar enrere i posar les mans a terra. S'utilitza per obtenir més acceleració horitzontal cap enrere en les sèries acrobàtiques.
# Florimond de Beaune

Florimond de Beaune (Blois, 7 d'octubre de 1601 - Blois, 18 d'agost de 1652) va ser un aristòcrata i matemàtic aficionat francès.

## Vida i obra

Fill d'una família aristocràtica de Blois, va estudiar a París, però mai va tenir la necessitat d'obtenir cap titulació. Va viure a Blois, on va ser conseller de la cort de justícia, a més de viure i explotar les seves possessions i les de la seva muller.
De Beaune és recordat, sobre tot, per haver escrit la introducció de la primera edició en llatí de la Géométrie de Descartes publicada el 1649 per Frans van Schooten. També va escriure altres obres que no es van publicar en vida seva i que, en morir, va encarregar a Erasmus Bartholin la seva publicació, però aquesta no es va arribar a fer mai i les obres semblaven perdudes fins que el 1963 es va trobar un manuscrit del seu llibre titulat La Doctrine de l'Angle Solide.
També va tenir una importància notable el fet que va ser el primer en plantejar un problema invers de tangents, és a dir, descriure una corba a partir de les propietats de les seves tangents, problema que no serà solucionat fins anys més tard per Leibniz donant inici al càlcul infinitesimal.

## Referències

* ↑ Todériciu i Costabel, 1974, p. 73.
* ↑ Taton, 1977, p. 82.
* ↑ Costabel, 1975, p. 11.
* ↑ Durán, 2000, p. 246-247.
* ↑ Mateus-Nieves, 2023, p. 144.

## Bibliografia

* Costabel, Pierre. Florimond de Beaune: La Doctrine de l'Angle Solide (en francès). Vrin, 1975. ISBN 9782711602513.
* Durán, Antonio J. «De cómo se gestó y vino al mundo el cálculo infinitesimal». A: Antonio J. Durán Guardeño (ed.). El legado de las matemáticas: de Euclides a Newton (en castellà). Universidad de Sevilla, 2000, p. 225-280. ISBN 84-923818-2-5.
* Mateus-Nieves, Enrique. Del Cálculo Infinitesimal a las Matemáticas Modernas (en castellà). Editora IOLE, 2023. ISBN 978-65-85212-61-8.
* Taton, René «Florimond de Beaune, Doctrine de l'angle solide. Inventaire de sa bibliothèque» (en francès). Revue d'Histoire des Sciences, Vol. 30, Num. 1, 1977, pàg. 82-84. ISSN: 0151-4105.
* Todériciu, D.; Costabel, P. «Notes sur trois hommes de science du XVIIe siècle : Samuel Duclos, Henri-Louis Habert de Montmor et Florimond de Beaune» (en francès). Revue d'Histoire des Sciences, Vol. 27, Num. 1, 1974, pàg. 63-75. ISSN: 0151-4105.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Florimond de Beaune» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Costabel, Pierre. «Debeaune» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 5 setembre 2024].
* Westfall, Richard S. «Debeaune (de Beaune), Florimond» (en anglès). The Galileo Project, 1995. [Consulta: 5 setembre 2024].
# Forza

«Forza» té aquests significats:
Forza es pot referir a:

## Oci i cultura

* Forza, una sèrie videojocs de curses publicada per Microsoft Studios, desenvolupada per Turn 10 Studios i Playground Games amb dues sub-sèries: Forza Motorsport i Forza Horizon.

## Transport

* Honda Forza, un escúter de 244 cc
* Naza Forza, un cotxe fabricat a Malàisia
* Dodge Forza, també anomenat Fiat Siena
# Fraisselinas

Fraisselines (en francès Fresselines) és una localitat i comuna de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa. La seva població al cens de 1999 era de 671 habitants. Està integrada a la Communauté de communes du Pays Dunois.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1123 | 983 | 846 | 735 | 671 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Jean-Claude Dugenest | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Filippo Argenti

Filippo Argenti, també conegut com a Filippo Argente, era un ciutadà noble i reconegut polític güelf florentí del segle xiii que pertanyia a la branca Cavicciuoli de la família aristocràtica d'Adimari. Els Adimari eren membres de la facció política dels güelfs. Es diu que Filippo es guanyà el sobrenom d'"Argenti" perquè el seu cavall duia ferradures d'argent i també pels rissos dels seus cabells, que eren argentats. Tenia una constitució corpulenta, una gran intel·ligència i era conegut pels seus punys de ferro.
Tingué dos fills: Giovanni Argente i Salvatore Argente, rics mercaders i banquers. Salvatore marxà de Florència i es traslladà a Barcelona, i posteriorment, els seus descendents s'establiren a la localitat valenciana de Navarrés.
Filippo és conegut principalment per la aparèixer a la Divina Comèdia de Dant. L'autor, contemporani i enemic seu, el fa aparèixer al cinquè cercle de l'infern, on paguen les seves culpes els iracunds. Alguns comentaristes expliquen l'origen de l'enemistat de Dant envers l'Argenti perquè Filippo s'havia apropiat de les possessions de Dant quan el van exiliar de Florència, perquè la seva família es va oposar que se li permetés tornar a la ciutat, i perquè en una ocasió Filippo va bufetejar Dant.
# Francisco António de Almeida

Francisco António de Almeida (vers el 1702 – 1755?), fou un dels compositors portuguesos més importants.
És autor de la primera òpera en estil italià d'autor portuguès. Amplià estudis a Roma i fou organista de la Patriarcal de Lisboa. També fou autor de la música de La Pazienza di Socrate (1733) o La Spinalba (1739) i d'algunes sonates.

## Referències

* 1 2 Pérez Gutiérrez, Mariano. Diccionario de la música y los músicos. Ediciones AKAL, Gener de 1985, p. 43. ISBN 978-84-7090-140-9 [Consulta: 20 gener 2017].
* ↑ Gran enciclopedia de la música clásica. (en castellà). vol. I. Madrid: Sarpe, 1980, p. 37. ISBN 84-7291-226-4.
* ↑ «Almeida, Francisco Antonio de» (en italià). Enciclopedia Treccani. [Consulta: 20 juliol 2022].
* ↑ Cabo Aseguinolaza, Fernando; Abuín González, Anxo; Domínguez, César. A Comparative History of Literatures in the Iberian Peninsula. John Benjamins Publishing, 2010, p. 622. ISBN 90-272-3457-4.
# Forma normal d'una bifurcació

En matemàtiques, la forma normal d'una bifurcació és un sistema dinàmic simple que és equivalent a tots els sistemes que presenten aquesta bifurcació.
Es defineixen les formes normals per a bifurcacions locals. Hom assumeix que, en primer lloc, el sistema es redueix a la varietat central del punt d'equilibri on té lloc la bifurcació. Llavors el sistema reduït és topològicament equivalent (localment al voltant del punt d'equilibri) a la forma normal de la bifurcació.
Per exemple, la forma normal d'una bifurcació en un punt de sella és ${\frac {\mathrm {d} x}{\mathrm {d} t}}=\mu +x^{2}$, on $\mu$ és el paràmetre de bifurcació.

## Bibliografia

* Guckenheimer, John; Holmes, Philip. «Section 3.3». A: Nonlinear Oscillations, Dynamical Systems, and Bifurcations of Vector Fields. Springer, 1983. ISBN 0-387-90819-6.
* Kuznetsov, Yuri A. «Section 2.4». A: Elements of Applied Bifurcation Theory. 2a edició. Springer, 1998. ISBN 0-387-98382-1.
# Francesc Armanyà i Font

Francesc Armanyà i Font (Vilanova i la Geltrú, 1718 - Tarragona, 1803), fou un dels eclesiàstics del seu temps que més defensà les idees de la Il·lustració, raó per la qual se'l considerà un jansenista. Va formar part de l'Orde de Sant Agustí. Va escriure el llibre "Compendio de la Doctrina cristiana" i altres obres teològiques. Nomenat bisbe de Lugo l'any 1768, hi emprengué una campanya en pro de la instrucció, tant de sacerdots com del poble, instituint escoles gratuïtes d'ensenyament primari. El 1784 impulsà la fundació de la Societat Econòmica d'Amics del País, d'aquella ciutat. L'any següent esdevingué arquebisbe de Tarragona i aquí també participà en la fundació de la Societat Econòmica. Col·laborà en totes les obres públiques locals i acabà, amb les rendes de la mitra, la reconstrucció de l'aqüeducte romà. Morí pobre i amb fama de santedat.
El 1798 amb l'arribada de l'aigua de Puigpelat (Alt Camp) a Tarragona, l'ajuntament d'aquest va demanar a l'eclesiàstic construir una font a la plaça Sant Antoni. Aquesta rep el nom de "Font del jardí de Cal Pobre" o "Font d'Armanyà".
La Biblioteca de Reserva de la Universitat de Barcelona conserva una trentena d'obres que van formar part de la biblioteca personal d'Armanyà, així com alguns exemples de les marques de propietat que van identificar els seus llibres al llarg de la seva vida.

## Referències

* ↑ «Francesc Armanyà i Font». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bertran i Vallvé, Didac. Tarragonomàstic - Carrers de Tarragona. Ajuntament de Tarragona, març de 1991. ISBN T-560-91.
* ↑ La versió original de l'article, o part d'ell, procedeix de Tarracowiki, que edita sota llicència Creative Commons - CC BY-SA 3.0.
* ↑ «Estàtues i fonts de la ciutat - La Font d'Armanyà (Plaça Sant Antoni)». Camp d'Aprenentatge de la Ciutat de Tarragona. Arxivat de l'original el 30 de desembre 2016. [Consulta: 29 desembre 2016].
* ↑ «Catàleg de les biblioteques de la UB/Fons Antic». [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «Base de dades Antics posseïdors: Armanyà i Font, Francesc, 1718-1803». [Consulta: 8 maig 2020].
# Ftiràpters

Els ftiràpters o polls (Phthiraptera) constitueixen un ordre d'insectes de la infraclasse dels neòpters. Aquest ordre conté uns tres milers d'espècies d'insectes sense ales. Hi ha ectoparàsits obligats de cada ordre d'ocells i de la majoria d'ordres de mamífers. No infesten monotremes i tampoc es troben en alguns ordres d'euteris, com els ratpenats, cetacis i pangolís. Hi ha tres espècies de polls anoplurs que s'alimenten de sang i que s'ha descrit la possibilitat de transmissors potencial de malalties en els humans:
* Poll del cabell (Pediculus humanus capitis)
* Poll del cos (Pediculus humanus humanus)
* Poll del pubis, cabra o lladella (Pediculus pubis)
Els polls, com les xinxes i puces, tendeixen a desaparèixer durant temps de pau i abundància. Tornen a aparèixer, però, en els temps difícils de guerres i crisis a causa principalment de l'augment de la pobresa i d'una reducció en els nivells d'higiene.

## Referències

* ↑ «Introduction to the Phthiraptera». [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ «Phthiraptera - lice». [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ «Lice (Phthiraptera) - Factsheet for health professionals» (en anglès), 15-02-2022. [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ «Phthiraptera» (en anglès britànic). [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ «Louse | Description, Features, Life Cycle, Species, & Classification | Britannica» (en anglès). [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ Body and head lice - University of Florida/Institute of Food and Agricultural Sciences
* ↑ Crab louse - University of Florida/Institute of Food and Agricultural Sciences
* ↑ «Guideline on the Management of Phthirus pubis infestation (UK, 2007)». Arxivat de l'original el 2012-05-11. [Consulta: 9 juliol 2012].

## Vegeu també

* Plaga

## Enllaços externs

* «Polls». Canal Salut. Generalitat de Catalunya.
* Lice - National Public Health Pesticide Applicator Training Manual (anglès)
# Frolovita

La frolovita és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom de la localitat tipus.

## Característiques

La frolovita és un borat de fórmula química Ca[B(OH)₄]₂. Cristal·litza en el sistema triclínic. Es troba en forma de petits filons i agregats densos de grans, de fins a 0,15 mil·límetres. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la frolovita pertany a «06.AC - Monoborats, B(O,OH)₄, amb i sense anions addicionals; 1(T), 1(T)+OH, etc.» juntament amb els següents minerals: sinhalita, pseudosinhalita, behierita, schiavinatoïta, hexahidroborita, henmilita, bandylita, teepleïta, moydita-(Y), carboborita, sulfoborita, lüneburgita, seamanita i cahnita.

## Formació i jaciments

És un rar producte de l'alteració de minerals de bor hidrotermals en skarns. Va ser descoberta l'any 1957 al dipòsit de bor i coure de Novofrolovskoye, a Turjinsk (óblast de Sverdlovsk, Rússia). També ha estat descrita al dipòsit de bor de Solongo (Transbaikal, Rússia) i a la mina Fuka (illa de Honshu, Japó). Sol trobar-se associada a altres minerals com: calciborita, calcita, guix, granat, magnetita, olshanskyita, parasibirskita, sibirskita, takedaïta, pentahidroborita o nifontovita.

## Referències

* ↑ «Frolovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 juny 2016].
* 1 2 «Frolovite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 28 juny 2016].
# Front Popular (Tunísia)

El Front Popular per a la Realització dels Objectius de la Revolució (àrab: الجبهة الشعبية لتحقيق أهداف الثورة, al-Jabha ax-Xaʿbiyya li-Taḥqīq Ahdāf aṯ-Ṯawra; en francès: Front populaire pour la réalisation des objectifs de la révolution) o, abreujat, el Front Popular (àrab: الجبهة الشعبية, al-Jabha ax-Xaʿbiyya) o encara el-Jabha, és una aliança electoral tunisiana d'orientació política d'esquerres composta per nou partits polítics de diferents orientacions socialistes, juntament amb diversos candidats independents.
La coalició es va fundar a l'octubre de 2012, reunint els dotze principals partits polítics socialistes del país, essent el més important el Partit dels Treballadors. Posteriorment el nombre de partits de la coalició va disminuir a nou. Aproximadament 15.000 persones van assistir a la primera reunió de la coalició a la ciutat de Tunis.

## Resultats legislatius

| Any | # de vots | % de vots | # d'escons | /+– | Posició |
| 2011 | 119.901 | 2.95 | 6 / 217 | | Oposició |
| 2014 | 124.654 | 3.66 | 15 / 217 | + 9 | Oposició |
| 2019 | 32.365 | 1.12 | 1 / 217 | - 14 | Oposició |

## Referències

* ↑ «A new stage in left regroupment». [Consulta: 25 febrer 2015].
* ↑ Jano Charbel «The left of the Arab world». Mada Masr, 13-10-2014 [Consulta: 27 octubre 2014].
* ↑ «Popular Front is Born». Demotix. Arxivat de l'original el 23 setembre 2015. [Consulta: 25 febrer 2015].
# Freudenbergita

La freudenbergita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom en honor del paleontòleg alemany Wilhelm Freudenberg (1881-1960).

## Característiques

La freudenbergita és un òxid de fórmula química Na(Ti4+ 3Fe$^{3+}$)O₈. Cristal·litza en el sistema monoclínic en grans de forma irregular que mesuren fins a 0.15 mm.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la freudenbergita pertany a «04.CC: Òxids amb relació Metall:Oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: cromobismita, grossita, clormayenita, yafsoanita, latrappita, lueshita, natroniobita, perovskita, barioperovskita, lakargiïta, megawita, loparita-(Ce), macedonita, tausonita, isolueshita, crichtonita, davidita-(Ce), davidita-(La), davidita-(Y), landauïta, lindsleyita, loveringita, mathiasita, senaïta, dessauïta-(Y), cleusonita, gramaccioliïta-(Y), diaoyudaoïta, hawthorneïta, hibonita, lindqvistita, magnetoplumbita, plumboferrita, yimengita, haggertyita, nežilovita, batiferrita, barioferrita, jeppeïta, zenzenita i mengxianminita.

## Formació i jaciments

La freudenbergita és un mineral de formació d'etapa tardana en sienites alcalines amb contingut d'apatita. Va ser descoberta l'any 1961 a la pedrera Michelsberg, a Katzenbuckel (Baden-Württemberg, Alemanya). També ha estat descrita a Orapa (Districte Central, Botswana), Daldyn (República de Sakhà, Rússia), el mont Kaskasniuntxorr (Massís de Khibini, Rússia) i Bultfontein (Sud-àfrica).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: hematita, högbomita, diòpsid, apatita, ilmenita, titanita, biotita i sanidina.

## Referències

* 1 2 3 «Freudenbergite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 4 «Freudenbergite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 7 gener 2018].
# Fosfoel·lenbergerita

La fosfoel·lenbergerita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el seu nom com a fosfat anàleg de l'el·lenbergerita.

## Característiques

La fosfoel·lenbergerita és un fosfat de fórmula química (Mg,◻)₂Mg₁₂(PO₄,PO₃OH)₆(PO₃OH,CO₃)₂(OH)₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1994. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fosfoel·lenbergerita pertany a «08.BA: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ sobre 1:1» juntament amb els següents minerals: ambligonita, montebrasita, tavorita, triplita, zwieselita, sarkinita, triploidita, wagnerita, wolfeïta, stanĕkita, joosteïta, hidroxilwagnerita, arsenowagnerita, holtedahlita, satterlyita, althausita, adamita, eveïta, libethenita, olivenita, zincolibethenita, zincolivenita, auriacusita, paradamita, tarbuttita, barbosalita, hentschelita, latzulita, scorzalita, wilhelmkleinita, trol·leïta, namibita, urusovita, theoparacelsita, turanita, stoiberita, fingerita, averievita, lipscombita, richel·lita i zinclipscombita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al massís de Dora Maira, a la província de Cuneo, al Piemont, Itàlia. També ha estat descrita a altres tres indrets de la província de Cuneo: a Case Parigi (Martiniana Po), a Masueria (Brossasco) i a Pratolungo (Venasca), així com a les pedreres noruegues d'Overntjern i Tingelstadtjern, totes dues ubicades al municipi de Modum, al comtat de Buskerud.

## Referències

* ↑ «Phosphoellenbergerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r octubre 2017].
# Fosfofil·lita

La fosfofil·lita és un mineral de la classe dels fosfats. Va ser descoberta el 1920 a Hagendorf, a la regió de l'Alt Palatinat, a l'Estat de Baviera (Alemanya), i anomenada així per Heinrich Laubmann i Hermann Steinmetz per la seva composició química i del grec phillon, fulla.

## Característiques

La fosfofil·lita és un fosfat hidratat de ferro i zinc. Cristal·litza en el sistema monoclínic, normalment en forma de cristalls prismàtics. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 3,5, i té una fractura concoidal. A més dels elements de la seva fórmula, Zn₂Fe[PO₄]₂·4H₂O,sol portar com a impuresa manganès.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fosfofil·lita pertany a «08.C - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida petita i mitjana» juntament amb els següents minerals: fransoletita, parafransoletita, ehrleïta, faheyita, gainesita, mccril·lisita, selwynita, pahasapaïta, hopeïta, arsenohopeïta, warikahnita, parascholzita, scholzita, keyita, pushcharovskita, prosperita, gengenbachita i parahopeïta.

## Formació i jaciments

Es forma com a mineral secundari a la zona d'oxidació dels complexos de pegmatites de granit, com a producte de l'alteració de l'esfalerita i de fosfats de manganès i ferro, en jaciments d'aquests minerals en filons d'origen hidrotermal. Sol trobar-se associada a altres minerals com: triplita, trifilita, esfalerita, apatita, vivianita, rockbridgeita, strengita, fosfosiderita o fairfieldita.

## Referències

* ↑ «Phosphophyllite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 juliol 2014].
# Francisco José Martínez Pérez

Francisco José Martínez Pérez (Churriana de la Vega, Granada, 14 de maig de 1983) és un ciclista espanyol, professional des del 2005 fins al 2009.
En el seu palmarès destaca només la classificació de la muntanya de la Clàssica dels Ports i la de les metes volants del Circuit de Getxo del 2006.

## Palmarès
### Resultats a la Volta a Espanya

* 2007. 114è de la classificació general
* 2008. 122è de la classificació general
* 2009. 75è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Françoise Quinault

Françoise Quinault, coneguda també com a senyoreta Denesle (vers el 1688, Metz - París, 22 de desembre de 1713) va ser una actriu francesa del Teatre barroc.
Va ser la filla del també actor N. Quinault. Va ser acceptada per la Comédie-Française el 22 de setembre de 1707. Hi debutà a el gener de 1708 amb el paper de Monime a la tragedia Mitridates. A pesar de la seva mort prematura, desenvolupà amb molt d'encert papers tràgics i còmics. El seu espòs Hugo Denesle, era oficial del rei, i va assajar també pel teatre, però fracassà. Degut al seu mal estat de salut; va morir a l'edat de 25.
Era la germana gran de la nissaga Quinault, que va comptar a més de Françoise, amb Jean-Baptiste-Maurice; Abraham; Marie-Anne-Catherine; Jeanne i l'esposa d'Abraham Catherine-Jeanne Dupré.

## Referències

* ↑ «Quinault, Françoise». A: Enciclopèdia Espasa (en castellà). Volum 48, p. 1318. ISBN 84-239-4548-0.
* ↑ «Quinault, Françoise». A: Dictionnaire des Théatre de Paris (en francès). volum 1. París: Rozet, 1757, p. 357 [Consulta: 30 octubre 2018].
# Frontera entre Costa d'Ivori i Guinea

La frontera entre Costa d'Ivori i Guinea és la línia fronterera molt sinuosa de traçat nord-sud que separa el sud-est de Guinea del nord-oest de Costa d'Ivori a l'Àfrica central, separant les regions guineanes de Kankan i Nzérékoré dels districtes ivorians de Denguele, Bafing i Montagnes. Té 610 km de longitud. Comença al nord, al paral·lel 10° nord al trifini Guinea-Costa d'Ivori-Mali i va cap al sud fins trifini entre ambdós estats i Libèria. En aquest punt hi ha el mont Nimba. Part de la frontera és definida pel riu Sankarani. Ambdós països mantenen un litigi per la vila de Kpéaba.

## Referències

* ↑ «Guinea». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ «Costa d'Ivori». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Côte d'Ivoire/Guinée: un ancien litige frontalier ressurgit à Kpéaba, rfi afrique, 23 de desembre de 2016
* ↑ Frontière Côte d'Ivoire-Guinée: Un très grave danger plane sur les populations de Danané, abidjantv.net

## Enllaços externs

* Les frontières nord de la Côte-d'Ivoire dans un contexte de crise, per Dabié Désiré Axel Nassa, Cahiers d'Outre Mer, p. 461-483