OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lezey

Lezey és un municipi francès, situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 116 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lezey era de 116 persones. Hi havia 40 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 49 habitatges, 44 eren l'habitatge principal de la família i 5 estaven desocupats. 43 eren cases i 6 eren apartaments. Dels 44 habitatges principals, 39 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 1 en tenia tres, 3 en tenien quatre i 39 en tenien cinc o més. 38 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lezey el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 8 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 8 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 12 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 69 persones, 44 eren actives i 25 eren inactives. De les 44 persones actives 39 estaven ocupades (22 homes i 17 dones) i 5 estaven aturades (2 homes i 3 dones). De les 25 persones inactives 12 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 10 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa de transport i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola.
L'any 2000 a Lezey hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lezey a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lezey a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Jonathan Ruhumuliza

Jonathan Ruhumuliza (nascut el 1956) és un bisbe anglicà retirat de Ruanda. Actualment és rector a l'Església d'Anglaterra i antic bisbe de Kigali i Bisbe de Camerun.
Ruhumuliza estudià pel sacerdoci a l'Escola Teològica de Butare (Ruanda), va ser ordenat diaca el 1982 i sacerdot el 1983 i va servir com comissari de Kigeme, Rwanda, fins a 1984. Després es va convertir en gerent i capellà al Kigeme High School (1983-1986) abans d'assistir al Col·legi Universitari Makumira University (Arusha, Tanzània), graduant-se amb un Bachelor of Divinity (BD) el 1989. Va assumir el paper de canonge a l'hospital de Kigeme (1989-1990) i va tornar als seus antics treballs de l'escola secundària (1990-1991).
Consagrat el 1991, Ruhumuliza va servir com a bisbe assistent de Butare fins 1992 i com a secretari provincial de la Província de l'Església Anglicana de Ruanda (1992–1993). Aleshores fou nomenat Bisbe Assistent de Kigali (1993) i Bisbe Coadjutor de Kigali (1993–1995) abans de ser nomenat Bisbe de Kigali (1995–1997). Des de 1998 fins 2004, fou bisbe diocesà de Camerun de l'Església de la Província d'Àfrica Oriental.
Després de la renúncia de la seva Seu, Ruhumuliza es va traslladar al Regne Unit, ocupant càrrecs com a ajudant de rector a la Diòcesi Anglicana de Worcester, on ha estat llicenciat com a assistent honorari del bisbe des de 2005. Va ser primer ministre assistent a l'equip de Droitwich Spa fins 2006 i ha estat capellà a Elmley Lovett amb Hampton Lovett i Elmbridge &c., a Ombersley amb Doverdale, i a Hartlebury des de 2012. Viu a Droitwich i ha rebut permís per oficiar a la veïna Diòcesi de Birmingham des de 2013.
En 2014, la diòcesi de Worcester va fer una declaració confirmant que "No s'han trobat evidències de complicitat en el genocidi de Ruanda" per part de Ruhumuliza.

## Referències

* 1 2 3 «Jonathan Ruhumuliza». A: Crockford's Clerical Directory. online. Church House Publishing [Consulta: 18 juny 2016].
* ↑ BBC Hereford & Worcester — A former Bishop of Kigali moves to Droitwich (Accessed 7 November 2016)
* ↑ Diocese of Worcester — Statement in response to allegations about Jonathan Ruhumuliza Arxivat 2018-09-13 a Wayback Machine. (Accessed 7 November 2016)
# Menotti

Menotti és el nom dels següents personatges:
* Gian Carlo Menotti, compositor italià.
* César Luis Menotti, jugador i entrenador de futbol argentí.
# Gai Valeri Potit

Gai Valeri Potit és el nom dels següents personatges:
* Gai Valeri Potit Volús (cònsol 410 aC), tribú amb potestat consular el 415 aC i cònsol el 410 aC
* Gai Valeri Potit (tribú), tribú amb potestat consular
* Gai Valeri Potit Flac (cònsol 331 aC), cònsol el 331 aC
# Tegula de València

La Tègula de València és un itinerari epigràfic localitzat a València al 1727, en què antigament es trobava la porta d'accés al barri de la Xerea i destruït al poc de temps del seu descobriment.

## Descobriment i transmissió

Agustín de Sales (Valjunquera, Aragó, 1707-València, 1774), cronista de València, és qui ens facilita les primeres notícies de la tègula i una còpia de les seues inscripcions en un fullet editat el 1766, del qual després també donarà referència Fidel Fita en el Butlletí de la Reial Acadèmia de la Història.

## Altres fonts antigues per a l'estudi de les calçades romanes

* Itinerari d'Antoní
* Vasos Apol·linars
* Tabula Peutingeriana

## Referències

* ↑ Fidel Fita, «Declaración de una coluna del Emperador Adriano. Obra (reimpresa) del Dr. D. Agustín Sales.», Boletín de la Real Academia de la Historia TOMO III, 1883, p. 51 .

## Bibliografia

* Morote Barberá, José Guillermo. «El traçat de la Via Augusta des de Tarracone a Carthagine Spartaria: Una aproximació al seu estudi». Saguntum: Papers del Laboratori d'Arqueologia de València, ISSN 0210-3729, Núm. 14, 1979, pàgs. 139-164.
# Eustoma russellianum

Eustoma russellianum, és una espècie de planta ornamental molt utilitzada en rams de casaments que pertany al gènere de la genciana. El seu anterior nom binomial era Eustoma grandiflorum. i Lisianthus russellianum.

## Descripció

Eustoma russellianum té fulles de color verd-blavós i flors acampanades de color blau, rosat o blanc. És planta nativa de la regió de les Great Plains d'Amèrica del Nord.

## Varietats

Els seleccionador japonesos van fer un gran nombre de creuaments i van crear nous cultivars fins al punt que els Eustoma reben a Dinamarca el nom de roses japoneses.

## Patologies

Malaltia fúngica :
| Botrytis | Botrytis cinerea |
| Cercospora | Cercospora eustomae |
| Curvularia | Curvularia sp. |
| Míldiu | Peronospora chlorae |
| Fusarium de la tija | Fusarium solani Fusarium avenaceum |
| Podridura per Fusarium | Fusarium oxysporum |
| Phyllosticta en fulla | Phyllosticta sp. |
| Pythium en arrel | Pythium sp. |
| Rhizoctonia en tija | Rhizoctonia solani |
| Sclerophoma en tija | Sclerophoma eustomis |

### Virus

Malaltia per virus i viroides :
| Bean yellow mosaic | gènere Potyvirus, Bean yellow mosaic virus (BYMV) |
| Cucumber mosaic | gènere Cucumovirus, Cucumber mosaic virus (CMV) |
| Impatiens necrotic spot | genus Tospovirus, Impatiens necrotic spot virus (INSV) |
| Lisianthus necrosis | Lisianthus necrosis virus (LNV) |
| Tobacco mosaic | gènere Tobamovirus, Tobacco mosaic virus (TMV) |

## Referències

* Common Names of Diseases, The American Phytopathological Society Arxivat 2007-04-04 a Wayback Machine.
* ↑ University of Texas at Austin - Native Plant Database
* ↑ «Eustoma russellianum». Arxivat de l'original el 2007-10-07. [Consulta: 20 octubre 2013].
* ↑ le pouvoir des fleurs
# La Portera

La Portera és una pedania del municipi de Requena, al País Valencià, comarca de Requena-Utiel.

## Història

La Portera deu el seu nom a una casa de labor que existí pel 1650, propietat d'un senyor que només tenia una filla. Aquesta va entrar com a religiosa en el convent de les Agustinas de Requena, a les quals va llegar com a dot aquesta propietat. La nova monja va ocupar el càrrec de portera, i va seguir administrant la finca. El 1870 sols existien 20 cases repartides entre el carrer de l'Església, la plaça de Sant Josep i el camí de Requena a Cofrents. En la primera meitat del segle xx la població no va deixar d'augmentar, fins a arribar en 1950 a 447 habitants. L'emigració reduiria notablement aquestes xifres i en 1970 es registraven 342 habitants. Els últims censos donen una xifra propera als 150 habitants.

## Economia

La principal activitat econòmica de la Portera és la viticultura. La major part de la producció es canalitza a través de la Cooperativa Valenciana Agrícola "La Unión", creada en 1958. La capacitat actual arriba als 4 milions cinc-cents mil litres i es ronda en aquests moments els 90 associats.

## Festes

En La Portera se celebren festes en honor dels seus dos patrons: Sant Josep i Mare de Déu de l'Assumpció.
La celebració de Sant Josep comença la vespra, amb un sopar al voltant d'una foguera en la qual els porterenses poden gaudir de l'embotit de la terra i els vins de la seva cooperativa. El matí següent és el moment d'honrar al patró en una Missa, seguida de processó i de repartiment de pa beneït.
L'Assumpció va passar a formar part de la vida de la Portera quan la propera finca de "El Churro" va donar la imatge a la parròquia. Des d'aquest mateix moment La Portera ha commemorat cada 15 d'agost aquesta festivitat. Cada any per aquestes dates la pedania s'ample de visitants, i es preparen revetlles, jocs i cucanyes, s'ornamenten els carrers, tenen lloc concursos de paelles, etc. El dia gran comença amb la tradicional Santa Missa i Processó amb pa beneït, i des de l'any 1994 s'ha incorporat com una tradició més l'Ofrena de Flors i Fruits a la Verge el 14 d'agost.

## Entorn

La Portera està envoltada de bosc i muntanya pels quatre costats. Ofereix multitud de possibilitats per passejar, anar amb bicicleta o passar una tarda de berenar a l'aire lliure. Un dels paratges més emblemàtics és Hórtola i la seva Font de la Carrasca. Situat a mig camí entre La Portera i Los Pedrones, aquest lloc és per a molts cita obligada durant Pasqua i Setmana Santa.

## Referències

* 1 2 «Los nombres de pueblos más peculiares de Valencia». Las Provincias, 12-04-2018 [Consulta: 13 abril 2018].
# Deadache

Deadache és el quart àlbum d'estudi de la banda Lordi.

## Llista de Cançons

* SCG IV – 00:42
* Girls Go Chopping – 04:02
* Bite It Like a Bulldog – 03:29
* Monsters Keep Me Company – 05:28
* Man Skin Boots – 03:42
* Dr. Sin Is In – 03:47
* The Ghosts of the Heceta Head – 03:38
* Evilyn – 04:00
* The Rebirth of the Countess – 01:59
* Raise Hell in Heaven – 03:32
* Deadache – 03:28
* The Devil Hides Behind Her Smile – 04:12
* Missing Miss Charlene – 05:10

## Referències

* ↑ «Lordi» (en castellà). [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ «Lordi - Deadache - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives». [Consulta: 9 gener 2022].
# La bala de vidre

La bala de vidre és una comèdia en tres actes i en vers, original de Serafí Pitarra, pseudònim de Frederic Soler. Estrenada pel Teatre Català, instal·lat al teatre Romea de Barcelona, la nit del 7 d'octubre de 1869.
L'acció té lloc a Barcelona, l'any 1869.

## Repartiment de l'estrena

* Esperança: Balbina Pi.
* Enriqueta: Rosa Cazurro.
* Ventura: Lleó Fontova.
* D. Carlos: Josep Clucellas.
* D. Anton: Iscle Soler.
* D. Cèsar: Francesc Puig.
# Menorràgia

La menorràgia o hipermenorrea és un període menstrual anormalment intens i prolongat, a intervals regulars. Les causes poden ser trastorn de la coagulació sanguínia, alteració de la regulació hormonal normal dels períodes o els trastorns de l'endometri (el revestiment intern de l'úter). Depenent de la causa, pot estar associada amb períodes anormalment dolorosos (dismenorrea).

## Causes

En més de la meitat dels casos, no hi ha cap anomalia ginecològica en la pacient. Així doncs, les causes poden ser orgàniques o bé funcionals:
- Causes orgàniques més freqüents:
* Fibromes de l'úter,
* Pòlips de l'úter,
* Endometriosi interna (també anomenada adenomiosi).
- Causes funcionals més freqüents:
* Desequilibri hormonal en adolescents, o en dones en el període premenopàusic,
* ingesta incorrecta d'hormones (especialment estrògens),
* anomalies de l'hemostàsia.

## Tractament

El tractament depèn de la causa subjacent identificada i varia entre medicació, radiació i cirurgia. Els períodes intensos a la menarquia i la menopausa poden succeir espontàniament.
Si el cas és més greu, un tractament més agressiu consiteix en realitzar una embolització dels miomes o bé una histerectomia (extirpació de l'úter). Els riscos del procediment s'han reduït amb mesures per minimitzar el risc de trombosi durant el període postoperatori.

## Referències

* ↑ Munro, Malcolm G.; Critchley, Hilary O.D.; Broder, Michael S.; Fraser, Ian S.; for the FIGO Working Group on Menstrual Disorders «FIGO classification system (PALM-COEIN) for causes of abnormal uterine bleeding in nongravid women of reproductive age» (en anglès). International Journal of Gynecology & Obstetrics, 113, 1, 01-04-2011, pàg. 3–13. DOI: 10.1016/j.ijgo.2010.11.011.
* ↑ O’Brien, Sarah H. «Evaluation and management of heavy menstrual bleeding in adolescents: the role of the hematologist» (en anglès). Hematology, 2018, 1, 30-11-2018, pàg. 390–398. DOI: 10.1182/asheducation-2018.1.390. ISSN: 1520-4391. PMC: PMC6246024. PMID: 30504337.
* ↑ de Moerloose, Philippe; Gueddi, Salah; Boehlen, Françoise. «Ménorragies et anomalies de l’hémostase: diagnostic et traitements» (en francès suís). Revue médicale Suisse, 19-01-2005. [Consulta: 24 desembre 2022].
* 1 2 «Le traitement médical des ménorragies en 2021» (en francès). Revue Genesis, 2021. [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ Bofill Rodriguez, Magdalena; Lethaby, Anne; Grigore, Mihaela; Brown, Julie; Hickey, Martha «Endometrial resection and ablation techniques for heavy menstrual bleeding» (en anglès). Cochrane Database of Systematic Reviews, 2019, 1, 22-01-2019. DOI: 10.1002/14651858.CD001501.pub5. PMC: PMC7057272. PMID: 30667064.
# Gai Valeri Tapó

Gai Valeri Tapó (en llatí Caius Valerius Tappo) va ser un polític i magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la gens Valèria, i era segurament germà de Luci Valeri Tapó.
Va ser elegit tribú de la plebs l'any 188 aC i va proposar la Llei Valeria de jure suffragii, on demanava que es concedís el sufragi als formians, fundans i arpinats (de Formi, Fundi i Arpinate), però no consta el resultat final que va tenir aquesta proposta.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 975.
# Tartu JK Tammeka

El Tartu JK Tammeka, també anomenat Jalgpallikool Tammeka, Tammeka Tartu o Tammeka, és un club de futbol estonià de la ciutat de Tartu.

## Història

El club va ser fundat el 1989. L'any 2007 es fusionà durant dues temporades amb Maag Tartu, formant el Maag Tammeka Tartu. L'any 2004 guanyà la segona divisió i ascendí per primer cop a la Meistriliiga. Fou dos cops finalista de la copa estoniana, la primera el 2007-08, i la segona la temporada 2016-17.

## Palmarès

* Segona divisió estoniana de futbol:
** 2004

## Referències

* ↑ «Tartu JK Tammeka» (en estonian). Estonian Football Association. [Consulta: 18 juliol 2017].
* ↑ Estònia 2004, rsssf
* 1 2 «Ajalugu» (en estonian). JK Tammeka. Arxivat de l'original el 2018-08-13. [Consulta: 26 novembre 2017].
* ↑ «Maag Tammekast saab lihtsalt Tammeka». Soccernet.ee. [Consulta: 16 novembre 2008].
* ↑ «Estonia - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial
# La Porxada (Castellet i la Gornal)

La Porxada és una obra de Castellet i la Gornal (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El conjunt de "La Porxada" està situat a la dreta del camí de Can Cassanyes, a prop del nucli de Sant Marçal. Es tracta de diversos cossos organitzats en successives etapes constructives a partir d'un nucli principal i protegits per una tanca que els envolta. Els elements més remarcables d'aquest conjunt són la galeria d'arc de ferradura, situada a una de les façanes laterals de la construcció, i la torre de planta quadrada que s'eleva, aïllada, a la part posterior.

## Història

Encara que el nucli primitiu de la masia segurament té el seu origen en un moment de construcció anterior, els elements formals del conjunt general permeten situar aproximadament en les darreries del segle xix l'època d'ampliació més important, ja que el plantejament estilístic respon a les concepcions eclecticistes que caracteritzen l'arquitectura d'aquell període.

## Referències

* 1 2 «La Porxada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Dead or Alive

Dead or Alive (títol original: 犯罪者 (Dead or Alive: Hanzaisha)) és una pel·lícula japonesa dirigida per Takashi Miike, estrenada el 1999. Ha estat doblada al català.

## Argument

La intriga del film es desenrotlla a Tōkyō, capital del Japó i explica la història de dos personatges, un yakuza i un policia. El policia, Jojima, és un investigador japonès del districte de Shinjuku a Tōkyō i el yakuza, Ryuichi, un cap d'una banda de criminals xinesos. El barri de Shinjuku és un lloc perillós i malsà, on rivalitzen yakuzas i triades. La violència és omnipresent. Ryuuichi està decidit a provocar una guerra de bandes cosa que el porta a enfrontar-se amb Jojima.

## Repartiment

* Riki Takeuchi: Ryuuichi
* Shō Aikawa: Jojima
* Renji Ishibashi: Aoki
* Hitoshi Ozawa: Satake
* Shingo Tsurumi: Chen
* Kaoru Sugita: Mme Jojima
* Dankan: Tanaka
* Michisuke Kashiwaya: Toji
* Ren Osugi: Yan
* Susumu Terajima: Inoue

## Premis i nominacions

* Premi a la millor pel·lícula asiàtic (esment especial), en el Festival Internacional de Cinema de Tòquio 1999.
* Premi especial per a Riki Takeuchi en els Japanese Professional Movie Awards 2000.

## Veure

* 2000: Dead or Alive 2 (Dead o Alive 2: Tôbôsha), de Takashi Miike
* 2002: Dead or Alive 3 (Dead or Alive: Final), de Takashi Miike

## Referències

* ↑ «Dead or Alive». esadir.cat.
* ↑ Mitchell, Elvis «FILM IN REVIEW; 'Dead or Alive'» (en anglès). The New York Times, 08-06-2001. ISSN: 0362-4331.
# Lifante (motocicleta)

Lifante fou una marca catalana de motocicletes, tricicles i motocarros fabricats per l'empresa Triciclos Lifante a Barcelona i a L'Hospitalet de Llobregat entre 1953 i 1966.
Les motocicletes Lifante duien motor Hispano Villiers de 200 cc. Més endavant, l'empresa mirà de produir velomotors conjuntament amb la firma Cremsa i projectà comercialitzar, sense arribar-ho a fer, un prototipus de motocicleta dissenyat per Dunjó, amb suspensió Earles anterior i posterior amb basculants de secció rectangular. Les xifres de matriculacions que se'n coneixen són de 5 motocicletes i 23 motocarros el 1964 i 16 motocarros el 1965.

## Història

Fundada al barri del Raval per José Lifante Hurtado (segons algunes fonts, el 1952), l'empresa traslladà aviat la seu i l'oficina de vendes al número 113 del carrer Sicília de Barcelona, mentre que la fàbrica i centre de distribució fou instal·lat a l'Hospitalet de Llobregat, al número 6 del carrer Abundància.
A causa de la seva discapacitat, que el feia anar en cadira de rodes, José Lifante dedicà els seus esforços a construir vehicles que facilitessin la mobilitat a persones discapacitades (inicialment, per a coneguts seus), en una època en què no existia cap empresa a tot l'estat que fabriqués aquesta mena de producte. Entre els primers vehicles que va desenvolupar destaquen un motocarro amb motor de dos temps i un velocípede de mà de tres rodes (que anomenà velocimano).

### Lifante vehículos, SA

Al cap d'uns anys, Lifante va iniciar la fabricació de cadires de rodes i els seus complements, rebatejant la seva empresa com a "Lifante vehículos, SA". El 1992, atret per una sèrie d'avantatges oferts per la Generalitat de Catalunya i per l'Ajuntament del Prat de Llobregat, l'empresa es traslladés a aquesta població, concretament al carrer Gaiter del Llobregat, 131 (al polígon industrial Estruc). Actualment, l'empresa la dirigeix José Lifante fill, i el 20% del seu capital fou adquirit per l'empresa alemanya Meyra el 2005.

## Referències

* 1 2 Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 311-312. ISBN 84-920886-5-6.
* 1 2 3 4 «Lifante (1952 - 1964)» (en castellà). autopasion18.com. [Consulta: 24 març 2013].

## Enllaços externs

* Història dels tricicles Lifante (castellà)
# Josep Maria Sostres i Maluquer

Josep Maria Sostres i Maluquer (La Seu d'Urgell, 15 de maig de 1915 - Barcelona, 9 de febrer de 1984) va ser un arquitecte català.

## Biografia

Va estudiar arquitectura a la Universitat de Barcelona en la qual es va graduar el 1946. Es va especialitzar en la construcció d'habitatges unifamiliars. Les seves primeres construccions les va realitzar a Bellver de Cerdanya i a la Seu d'Urgell. El 1949, Sostres va participar en l'equip guanyador del concurs sobre Habitatge econòmic a Barcelona. En 1951 va ser un dels iniciadors del conegut com a Grup R, associació d'arquitectes de la qual van formar part entre altres Oriol Bohigas i Antoni de Moragas.
Va realitzar diversos projectes destacats com cases a Bellver de Cerdanya, la casa Cusí de La Seu d'Urgell la casa Agustí a Sitges, que va ser enderrocada en 1975, les cases M.M.I. a Barcelona o l'edifici de la seu del periòdic El Noticiero Universal a l'eixample barceloní on la seva obra va recuperar l'estil contemporani que s'havia vist interromput per la Guerra Civil espanyola. Va ser professor de l'ETSAB, i director de la Reial Càtedra Gaudí entre 1959 i 1968.

## Referències

* ↑ «Josep María Sostres». [Consulta: 6 desembre 2020].
* ↑ Massip-Bosch, Enric. «Sostres, Josep Maria», 23-09-2020. Arxivat de l'original el 2020-11-05. [Consulta: 6 desembre 2020].
* ↑ «Sostres 1915 - 1984». COAC, 2015. [Consulta: 6 desembre 2020].
* ↑ «Josep Maria Sostres i Maluquer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ País, El «Josep Maria Sostres, arquitecto» (en castellà). El País [Madrid], 08-02-1984. ISSN: 1134-6582.

## Enllaços externs

* Guia temàtica: Josep Maria Sostres - Biblioteca Oriol Bohigas (Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona)