OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guerrer de Capestrano

El Guerrer de Capestrano és una estàtua de pedra calcària de grandària major al natural, d'un guerrer picé, datada del voltant del s. VI aC. L'estàtua fa 2,09 m. La descobrí accidentalment al 1934 un jornaler que llaurava el camp prop de la ciutat italiana de Capestrano, juntament amb una estàtua femenina amb abillament civil, denominada Dama de Capestrano.

## Descripció

L'estàtua del guerrer encara conserva rastres de pintura, i representa un guerrer que duu un barret d'ala rodona, i una armadura de tipus kardiophylax protegint-se el pit i l'esquena, un cinyell ample, collaret i braçalets. A més, porta una espasa curta, ganivet, destral, i un dispositiu defensiu conegut pels grecs com a mitra (una mena de davantal curt).
Una inscripció en llengua picena meridional inscrita al pilar que és a la dreta del guerrer diu: "Makupri koram opsút aninis rakinevíi pompa[úne]í" ("Aninis feu que aquesta estàtua fos més excel·lent que Rakinewis, la Pomp[oniana]").
La recerca subsegüent al descobriment de l'estàtua revelà que el vinyer on l'estàtua es trobà estava situat damunt d'un cementeri de l'edat del ferro.

## Referències

* 1 2 Joe Basile. «The Capestrano Warrior and Related Monuments of the Seventh to Fifth Centuries B.C.». Revue des archéologues et historiens d'art de Louvain. Academia.edu, 1993. [Consulta: 30 agost 2014].
# Greg Stewart

Gregory Everett Stewart Nichols, més conegut com a Greg Stewart, (Nova York, 2 de setembre de 1960 - Miami, Florida, 19 de gener de 2018) va ser un jugador de bàsquet professional de nacionalitat nord-americana i passaport espanyol, ja que va desenvolupar a Espanya pràcticament tota la seva carrera professional. Amb 2,04 metres d'altura ocupava la posició de pivot.

## Carrera esportiva

Després de formar-se com a jugador a la Universitat de Tulsa va ser triat en la quarta ronda del drat de l'NBA de 1982 pels Boston Celtics. La temporada 1982-83 decideix donar el salt a Europa i fitxa pel Club Bàsquet Saragossa. La temporada 1983-84 debuta a l'ACB en fitxar pel Joventut Massana, club al que tornà dues temporades després de jugar un any al Hapoel Galil Elyon de la lliga israeliana. La temporada 86-87 se'n va anar a jugar al Las Palmas, de Primera B, equip amb el qual ascendí a l'ACB en dues ocasions. El 1992 fitxà pel BFI Granollers, de l'ACB, abans d'encetar uns anys en categories inferiors jugant a Fuerteventura i novament Las Palmas. Després d'un any sabàtic, en la temporada 96-97, va tornar a l'ACB per jugar al Cáceres CB. Terminà la seva carrera esportiva la temporada 1999-2000 al Ciudad de Las Palmas de la Lliga EBA.
Va morir a Miami el 19 de gener de 2018 després d'una llarga convalescència a conseqüència d'un infart patit al juliol de 2016. El 5 de març de 2018 el CB Gran Canària li va retre un homenatje retirant el número 11 que va lluir durant 6 temporades a l'equip canari.

## Referències

* ↑ Greg Stewart jugador a l'ACB
* ↑ «CB Gran Canaria retirará el dorsal '11' en honor de Greg Stewart» (en castellà). ACB, 05-03-2018 [Consulta: 20 agost 2018]. Arxivat 20 August 2018$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-08-20. [Consulta: 20 agost 2018].
# Grand prix de la francophonie

El Grand Prix de la francophonie és un premi literari presentat anualment per l'Acadèmia Francesa des de 1986 a iniciativa del govern del Canadà a una personalitat que contribueix al desenvolupament de la llengua francesa a tot el món.

## Guardonats

* 1986: Georges Schehadé
* 1987: Yoichi Maeda
* 1988: Jacques Rabemananjara
* 1989: Hubert Reeves
* 1990: Albert Cossery
* 1991: Léon-Joseph Suenens
* 1992: Khac Vien Nguyen
* 1993: Henri Lopes
* 1994: Mohammed Dib
* 1995: Salah Stétié
* 1996: Abdou Diouf
* 1997: Abdellatif Berbich
* 1998: Jean Starobinski
* 1999: Gunnar von Proschwitz
* 2000: Giovanni Macchia
* 2001: François Cheng
* 2002: Bronislaw Geremek
* 2003: Édouard J. Maunick
* 2004: Albert Memmi
* 2005: Jane Conroy
* 2006: Roland Mortier
* 2007: Élie Barnavi
* 2008: Lide Tan
* 2009: Thomas Gaehtgens
* 2010: Jean Métellus
* 2011: Abdellatif Laâbi
* 2012: Boualem Sansal
* 2013: Qiang Dong
* 2014: Fouad Laroui i Georges Banu
* 2015: Aminata Sow Fall
* 2016: Takeshi Matsumura
* 2017: Tierno Monénembo

## Referències

* ↑ Grand prix de la francophonie al web de l'Acadèmia Francesa
* ↑ Reglament dels premis
* ↑ Llista de guardonats a Babelio.com
* ↑ Chanda, Tirthankar. «La Sénégalaise Aminata Sow Fall primée par l'Académie Française», 27-06-2015.
* ↑ Mazin, Cécile. «Le palmarès 2016 des prix de l'Académie française». ActuaLitté, 23-06-2016.
# Guido Münch

Guido Münch (San Cristóbal de las Casas, 9 de juny de 1921 - Pasadena, 29 d'abril de 2020) fou un enginyer, astrònom i astrofísic mexicà.
Münch es va llicenciar en enginyeria civil i matemàtiques per la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic, ampliant els seus estudis a la Universitat de Chicago i aconseguint el doctorat en astronomia i astrofísica.
Münch va iniciar els seus estudis sobre astrofísica al costat del Premi Nobel de Física Subrahmanyan Chandrasekhar. La seva investigació va incidir, des de llavors, en diversos camps, i va destacar especialment en teoria d'atmosferes estel·lars, espectroscòpia estel·lar, matèria interestel·lar, nebuloses d'emissió, estructura galàctica i física solar. Les seves investigacions sobre el sistema planetari han aportat dades d'enorme interès.
Va desenvolupar les seves investigacions en astronomia als observatoris de Mèxic, a l'Institut de Tecnologia de Pasadena (Califòrnia, EUA), l'Institut Max Planck (Heidelberg, Alemanya), Institut Astrofísic de les Illes Canàries (Universitat de La Laguna) i al Centre Astronòmic hispano-alemany d'Almeria. Les seves investigacions el van dur a col·laborar amb la NASA en les missions espacials del Programa Mariner, Viking i Pioneer.
El 1989 fou guardonat amb el Premi Príncep d'Astúries d'Investigació Científica i Tècnica “per les seves importants contribucions a l'astrofísica”.

## Referències

* ↑ «Guido Münch - Fundación Príncipe de Asturias» (en castellà), 04-05-2010. Arxivat de l'original el 2010-05-04. [Consulta: 29 octubre 2021].
# Guido Neri

Guido Neri (Cesena, 27 de gener de 1939) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1962 i 1970. Fou el primer ciclista a guanyar la Classificació dels punts calents introduïda al Tour de França de 1966.

## Palmarès

* 1960
** 1r al Giro del Casentino
* 1961
** 1r a la Coppa Collecchio
** 1r a la Coppa Mobilio Ponsacco
* 1964
** 1r al Trofeu Laigueglia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1962. 24è de la classificació general
* 1963. 47è de la classificació general
* 1964. 27è de la classificació general
* 1965. 64è de la classificació general
* 1967. 40è de la classificació general
* 1968. 51è de la classificació general
* 1969. 45è de la classificació general
* 1970. 87è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1966. 77è de la classificació general. 1r de la Classificació dels punts calents
* 1967. Abandona (11a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1969. 37è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a memoire-du-cyclisme.eu
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Guido Neri a ProCyclingStats
# Guillem de Rocafull

Guillem de Rocafull (Oriola, País Valencià, segle xvi - País Valencià, segle xvi), lloctinent general del Regne de Mallorca (1558-64).
Des de 1548 a 1553 va ser portantveu del governador general d'Oriola. Va ser governador de Menorca (1553-1558), abans de ser nomenat lloctinent general del Regne de Mallorca. De temperament fort i dominant, aconseguí de limitar l'acció de les bandositats nobiliàries, garantir l'ordre públic i posar fi al descontrol de la fi de la lloctinència de Gaspar Marrades. Davant el perill turc (incursió a Alcúdia el 1558, Ciutadella el 1558, a Sóller el 1561), promogué amb gran energia les obres de fortificació de l'illa —el 1560 encarregà la fortificació de la ciutat de Mallorca a l'enginyer italià Giovanni Battista Calvi, el qual inicià una obra de nova planta de gran envergadura—, activitat que vigilà personalment al llarg de tot el litoral. Millorà les defenses de Sóller, Pollença, Andratx, Calvià, Puigpunyent, Valldemossa, Llucmajor, Campos, Santanyí i Alcúdia. No es mobilitzà, en canvi, davant l'atac turc de Ciutadella, a Menorca, el 1558. El 1560 el rei Felip II li manà que rescatàs el bisbe electe de Mallorca Diego de Arnedo, que havia caigut presoner dels musulmans en l'expedició a Gerba. La seva política de defensa deixà la universitat mallorquina en una greu situació econòmica. El 1564 el substituí Juan de Urries.

## Referències

* ↑ | BERNABÉ GIL, David. Nobles valencianos en el servicio regio. La provisión del oficio de portantveus de gobernador ultra sexonam en la edad moderna. "Revista de Historia Moderna" 26 (2008)13-60. ISSN 0212-5862
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 14. Palma: Promomallorca, p. 336. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Guillem de Rocafull». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Guillem de Peñacorada

Guillem de Peñacorada (mort ca. 1175) va ésser un canonge regular de Sant Agustí i eremita. Tot i que ha estat considerat tradicionalment com a monjo benedictí del segle x, sembla que va ser canonge regular de Sant Agustí i que visqué al segle xii. Les fonts tradicionals situen Guillem al segle x, però no hi ha fonaments històrics. Havia estat monjo al monestir de Sahagún (província de Lleó), la qual cosa és inversemblant per les dates. Cap al 998, va marxar amb altres monjos a les muntanyes de Peñacorada, fugint de la invasió musulmana, i on va edificar el monestir de Santa María de los Valles.
Probablement va ser un eremita que, com Froilà de Lugo o Atilà de Zamora, va abraçar després la vida monàstica. Primer va viure a una cova del vessant meridional de Peñacorada, prop de Cistierna. D'aquí va passar al priorat de Santo Tomé de Peñacorada, prop de Quintana de la Peña. Va estar molt vinculat, perquè la fundés o s'hi hostatgés, a la comunitat augustiniana propera al santuari de la Virgen de la Velilla, anomenada de Santa María de los Valles. Elegit prior d'aquest monestir va governar-lo amb encert.
A la seva mort, en llaor de santedat, va donar nom al monestir, anomenat de San Guillermo. Annexionat en 1281 a la catedral de Lleó, ja estava abandonat al segle xv. Enterrat al monestir, quan va ésser abandonat, part de les seves restes van portar-se al monestir de San Guillermo de Villabuena, prop de Bembibre; el 1835, arran de la desamortització, va portar-se a San Miguel de las Dueñas, monestir cistercenc d'Astorga, on són actualment.

## Notes

* ↑ Ferran II de Lleó va fer una donació en 1171 d'un terreny de Morgovejo perquè els monjos hi edificaren un monestir i que es posessin sota l'obediència de l'eremita "Guillermo de Penna Coralda".
* ↑ Durant segles s'havia cregut que aquesta comunitat, abandonada ja al segle xv, havia estat una fundació benedictina. Sembla que els eremites de la zona es van agrupar, a l'estil del que va passar en altres llocs, i van formar una comunitat de canonges regulars, adoptant la Regla de Sant Agustí.

## Bibliografia

* Julio de Prado Reyero. Un viaje histórico por el Alto Esla.
# Haigerachita

La haigerachita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom pel poble i la vall propera a la localitat tipus.

## Característiques

La haigerachita és un fosfat de fórmula química KFe$^{3+}$₃(PO₃OH)₂[PO₂(OH)₂]₆·4H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1999. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la haigerachita pertany a «08.C - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, RO₄:H₂O > 1:1» juntament amb els següents minerals: grischunita, wicksita, bederita i tassieïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Silberbrünnle, situada a la localitat de Gengenbach, dins el cantó de Friburg (Baden-Württemberg, Alemanya), on es troba en forma d'esfèrules blanques, de fins a 0,2 mm de diàmetre, formades per cristalls escamosos de fins a 0,05 mm. Poques vegades els cristalls es troben ben desenvolupats, com a cristalls tabulars prims pseudohexagonals. Es troba associada a altres minerals com: quars, pirita, guix, jarosita i diadoquita. Aquesta mina és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Haigerachite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 novembre 2021].
# Haikouichthys ercaicunensis

Haikouichthys ercaicunensis és una espècie fòssil d'animal primitiu semblant a un peix dels esquistos de Maotianshan (Cambrià inferior) de la Xina.
Anàlisis cladístiques indiquen que aquest animal és probablement un àgnat primitiu o un cordat semblant a un peix, relacionat més properament amb les llamprees. Té una mida d'uns 2,5 cm i és una mica més estret que el Myllokunmingia, un altre peix primitiu que ha estat trobat als mateixos estrats. L'holotip en va ser trobat a la Formació Qiongzhusi a la zona 'Eoredlichia' a prop de Haikou a Yunnan.

## Característiques

Té un cap i una cua diferenciats. El cap té entre sis i nou brànquies. Hi ha un nombre de segments amb forma de ve baixa apuntades cap a la cua. Probablement té un notocordi, tot i que només se n'ha preservat un segment curt en l'únic espècimen conegut. Té una aleta dorsal prominent amb radis. Els radis semblen inclinar-se cap endavant a mesura que s'acosten al que, segons les estructures internes, és el cap. Això passa amb alguns peixos moderns però és una distribució rara. Hi ha tretze estructures circulars a la part inferior que podrien ser gònades. No hi ha cap senyal de mineralització dels elements de l'esquelet.

## Haikouichthys a Caminant entre Monstres

Al primer episodi de la sèrie de la BBC Caminant entre Monstres, Haikouichthys apareix descrit com un tipus de peix primitiu. Un banc de Haikouichthys ataquen un Anomalocaris ferit.

## Referències

* D-G. Shu, H-L. Luo, S. Conway Morris, X-L. Zhang, S-X. Hu, L. Chen, J. Han, M. Zhu, Y. Li i L-Z. Chen, 1999. Lower Cambrian vertebrates from south China. Nature 402, 42-46 (4 Novembre 1999)

## Vegeu també

* Ostracoderm

## Enllaços externs

* Imatges i notícies Arxivat 2013-05-24 a Wayback Machine.
* Notícies i imatges
# Guillem de Vilamarí

Guillem de Vilamarí fou bisbe de Girona el quart amb aquest nom. Era nebot de Bernat de Vilamarí a qui succeí en la càtedra episcopal. Quan l'escolliren bisbe era canonge de la catedral de Girona i abat de la col·legiata de Sant Fèlix. L'any 1313 fou enviat per a posar pau i concòrdia entre els cardenals francesos i italians, durant el Cisma d'Avinyó. Participà en el sínode que escollí al papa Joan XXII, d'origen francès que havia estat bisbe d'Avinyó i de Lió, i que fou coronat en la catedral de Lió el 7 d'agost de 1316, després de dos anys vacant la seu apostòlica d'Avinyó. Morí Guillem el 27 de setembre de 1318 essent sepultat a la capella de Sant Bernat i Santa Marta de la catedral de Girona en un sepulcre de marbre blanc enfront del seu oncle Bernat.

## Bibliografia

* Roig y Jalpi, Juan G. Iacinto Andrev. Resumen historial de las grandezas, y antiguedades de la ciudad de Gerona, y cosas memorables suyas eclesiasticas, y seculares, assi de nuestros tiempos, como de los passados (en castellà). Barcelona: Iacinto Andrev, 1678, p. 284 [Consulta: 1r abril 2014].
# Gymnocypris firmispinatus

Gymnocypris firmispinatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Günther A. 1868. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Heteropygii, Cyprinidae, Gonorhynchidae, Hyodontidae, Osteoglossidae, Clupeidae,... [thru]... Halosauridae, in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 7. i-xx + 1-512.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Wu, Y. i C. Wu, 1992. The fishes of the Qinghai-Xizang Plateau. Sichuan Publishing House of Science & Technology, Chengdu, Xina. 599 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hadidi

Hadidi fou un poeta i historiador otomà del segle xvi que escrigué una història de la dinastia otomana acabada vers el 1533. Va deixar també diversos poemes.

## Referències

* ↑ Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ḥadīdī".
# Hadina

Hadina o al-Hadina fou un petit territori independent de l'Aràbia del sud-oest, al Protectorat Occidental d'Aden, vinculat al sultanat de l'Alt Awlaqi. La capital era Djabiyya. Els habitants eren de la tribu Ahl Khalifa suposats descendents dels Banu Hilal, sent el grup que va restar al lloc quan els Hilal van emigrar. A la meitat del segle xx eren a l'entorn d'un miler dels quals un terç eren guerrers. El xeïc portava el títol d'akil.
Era una regió fèrtil amb canals de reg que venien del Wadi Aabadan. Les tribus no reconeixien cap autoritat en temps de pau, però en temps de guerra servien sota la bandera del sultà d'Alt Awlaki a Nisab.

## Bibliografia

* J. B. Philby, Sheba's daughters, Londres 1939.
# Gàlag del bosc de la Makandé

El gàlag del bosc de la Makandé (Sciurocheirus makandensis) és una espècie de primats de la família dels gàlags. És endèmic del Gabon. Es tracta d'un gàlag de mida mitjana. Té les orelles molt grosses. El seu hàbitat natural són els boscos primaris amb cobricel. Té una dieta omnívora que inclou tant fruita com animals invertebrats. Com que aquesta espècie fou descrita fa poc, el seu estat de conservació encara no ha estat avaluat.

## Referències

* ↑ Ambrose, L. 2013. «Sciurocheirus makandensis sp. nov». Mammals of Africa. Volume 3: Primates (1a edició): 421-422
# Guillaume Grand

Guillaume Grand (Brageirac, Dordonya, 28 d'octubre de 1983) és un cantant i compositor francès, més conegut pel seu èxit Toi et moi del 2010.
Nascut a Bergerac, a causa de la feina del seu pare, banquer, va viatjar diverses vegades i sent un adolescent van instal·lar-se a Amèrica. Guillaume Grand es va donar a conèixer el 2010 amb la seva cançó anomenada Toi et Moi, que va tenir més de 45 milions de visites a Youtube, cosa que va impulsar la seva carrera a França. del seu primer disc L'amour est laid, publicat el 13 de setembre del mateix any. El 7 d'abril de 2014 va publicar el seu segon àlbum Il paraît, que va presentar durant una gira i publicant primer el senzill Je sais. L'any 2020 va treure el seu nou senzill Je veux entendre le vent.
L'estil de Grand està emmarcat en la cançó folk francesa, utilitzant la seva veu forta i una guitarra acústica. Les seves cançons parlen de l'ésser humà i la seva complexitat, l'amor, la dona, el suïcidi, i altres temes, sempre fora de la política.

## Discografia
### Àlbums

* 2010 : L'Amour est laid
* 2014 : Il paraît
* 2021: Des espoirs

### Singles

* 2010 : Toi et moi
* 2010 : L'amour est laid
* 2011 : Couvre ta peau
* 2014 : Je sais
* 2016 : Mes yeux ne font pas semblant
* 2016 : Au vent
* 2020 : J'aime trop les gens
* 2021 : Je veux entendre le vent

## Referències

* 1 2 3 Da Silva, Carl «Dix ans après le succès de Toi et Moi, l’artiste landais Guillaume Grand sort son troisième album» (en francès). France Bleu, 16-05-2021.
* ↑ «Guillaume Grand : Nouvel album» (en francès). Evous, 31-01-2018. [Consulta: 2 octubre 2022].
* 1 2 Chauwin, Hélène. «A Hossegor, Guillaume Grand prépare la sortie de son 3e album et d'un premier roman» (en francès). France 3. [Consulta: 2 octubre 2022].
# Halaelurus immaculatus

Halaelurus immaculatus és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 71 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí que viu entre 534-1.020 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar de la Xina Meridional (entre 380-400 km a l'est de l'illa de Hainan).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Gill T. N., 1862. Analytical synopsis of the order of Squali; and revision of the nomenclature of the genera. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 7. 367-370, 371-408.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.