OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Espuri Meli (assassinat 439 aC)

Espuri Meli (en llatí: Spurius Maelius) va ser un ric cavaller romà d'origen plebeu que va utilitzar la seva fortuna en comprar gra a Etrúria durant una gran fam a Roma l'any 440 aC, gra que va vendre als pobres a baix preu o fins i tot va regalar.
Aquesta liberalitat li va fer guanyar el suport dels plebeus però l'enemistat de la classe dirigent. L'any següent, el 439 aC, després que els cònsols haguessin entrat en el seu mandat, Luci Minuci Augurí, va ser nomenat prefecte de l'annona i va revelar una suposada conspiració d'Espuri Meli amb el propòsit d'obtenir la monarquia. Va dir que els tribuns de la plebs havien estat subornats per Meli, que s'havien celebrat reunions secretes a casa seva i que havia estat recollint armes. Davant d'això el vell Cincinnat va ser nomenat dictador amb Gai Servili Ahala com a magister equitum. Durant la nit, el Capitoli i altres llocs estratègics de la ciutat van ser ocupats per una guarnició, i al matí el dictador va aparèixer al fòrum amb una força armada. Van cridar Meli davant el tribunal, però quan va veure el destí que l'esperava va refusar anar-hi i va oferir resistència refugiant-se entre la multitud, fins que Ahala, al capdavant d'una banda de joves patricis, el va matar. La seva propietat va ser confiscada i casa seva destruïda. El lloc que havia ocupat la casa va quedar buit i es va conèixer amb el nom d'Aequimaelium, i va quedar erma en èpoques posteriors.
La suposada conspiració de Meli va ser acceptada a l'antiguitat, i Ciceró l'anomena "omnibus exosus" (el més malevolent de tots). Però la seva culpabilitat és molt dubtosa, i la seva mort va ser clarament un acte d'assassinat, ja que el dictador no tenia dret a matar-lo, sinó només a portar-lo a judici davant de l'assemblea. Per aquesta mort, Ahala va ser portat a judici i només va escapar de la condemna exiliant-se voluntàriament. Cap còmplice de la suposada conspiració va ser detingut o castigat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 895.
# Dècada del 1330 aC
## Esdeveniments

* Vers 1335 aC, mort d'Akhenaton. El substitueix Semenkhare que hauria governat poc temps deixant pas al seu germà, Tutankhamon de 12 anys, sita el que el culte a Amon fou restablert.
* Vers 1330 aC el regne d'Amurru ha ocupat Tunip. El virrei egipci de Simirra és assassinat per soldats del rei Aziru que a més amenaça amb ocupar Biblos; contraatac egipci que s'estableixen a Biblos i Simirra i recuperen Tunip, atacant el regne d'Amurru; els hitites sotmeten Karkemish; quan els egipcis ataquen Kadesh, són rebutjats. Egipte renuncia a Narahina, Nahuse, Qatna, Karkemish, Alep i Amurru que queden sota influència del regne hitita.
* Vers 1333 aC, a la mort de Burnaburiaix II el succeeix Karakhardaix que per part de mare era net d'Ashshuruballit I d'Assíria. El nou rei no tarda en ser assassinat i substituït per Nazibugaix o Suzigaix. En revenja el rei d'Assíria ataca Babilònia, enderroca a Nazibugaix o Suzigaix i posa en el tron a Kurigalzu II, fill de Burnaburiaix II.

## Personatges destacats

* Tutankhamon
# Clarias laeviceps

Clarias laeviceps és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat.. i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Teugels, G.G. 1992. Clariidae, p. 468-495. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sant Pere de Bellver

Sant Pere de Bellver és una església de Vilobí del Penedès (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Capella de Sant Pere està situada al nucli urbà de Bellver, al carrer principal del poble. És d'una sola nau amb capçalera rectangular. La coberta és a dues vessants. La façana és d'arc de mig punt amb portal adovellat. A la part superior d'aquesta hi ha un ull de bou i el campanar d'espadanya d'una obertura.

## Referències

* ↑ «Sant Pere de Bellver». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Ingria

* Per a la regió del Bàltic, vegeu Íngria
Ingria (arpità L'Éngri piemontès L'Ingri) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 47 habitants. Està situat a la Vall Soana, una de les Valls arpitanes del Piemont. Limita amb els municipis de Frassinetto, Pont-Canavese, Ronco Canavese, Sparone, Traversella

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Mauro Eugenio Bianco Levrin | Llista cívica |
# Jan Lenica

Jan Lenica (Poznań, 4 de gener de 1928 - Berlín, 5 d'octubre de 2001) va ser un dibuixant i il·lustrador polonès.
Llicenciat al Departament d'Arquitectura de la Politechnika Warszawska, Lenica es va convertir en l'il·lustrador dels cartells i col·laborador de les primeres pel·lícules d'animació de Walerian Borowczyk. Del 1963 al 1986 va viure i treballar a l'Estat francès, i a partir del 1987 va fer-ho a Berlín. Va ser professor d'arts gràfiques, cartellisme i animació durant molts anys a instituts alemanys, professor de la Universitat de Kassel el 1979 i a la Universitat de les Arts de Berlín fins al 1994. Va utilitzar l'animació amb retalls en les seves nombroses pel·lícules, com a Adam 2 (1968) i Ubu et la grande gidouille (1976).

## Filmografia

* 1957 – Nagrodzone Uczucia
* 1957 – Byl Sobie Raz
* 1958 – Dom (Film)
* 1961 – Italia '61
* 1961 – Nowy Janko Muzykant
* 1963 – Labirynt (Labyrinth)
* 1965 – La Femme Fleur
* 1965 – A
* 1968 – Adam 2
* 1987 – Ubu et la Grande Gidouille
* 2001 – Wyspa R.O.

## Referències

* ↑ Kempa, Karolina. Polnische Kulturplakate im Sozialismus : eine kunstsoziologische Untersuchung zur (Be-)Deutung des Werkes von Jan Lenica und Franciszek Starowieyski. Wiesbaden: Springer VS, 2018. ISBN 978-3-658-18854-2.
* ↑ «Jan Lenica | PIGASUS». Arxivat de l'original el 2021-05-15. [Consulta: 15 maig 2021].
* ↑ «Jan Lenica» (en anglès). [Consulta: 15 maig 2021].

## Bibliografia

* documenta III. Internationale Ausstellung; Katalog: Band 1: Malerei und Skulptur; Band 2: Handzeichnungen; Band 3: Industrial Design, Graphik; Kassel/Köln 1964.
* Alain Weill: Encyclopédie de l'affiche. Éditions Hazan, Paris 2011, ISBN 978-2-7541-0582-8, S. 246–247, 306–307 m. Abb.
* Karolina Kempa: Polnische Kulturplakate im Sozialismus. Eine kunstsoziologische Untersuchung zur (Be-)Deutung des Werkes von Jan Lenica und Franciszek Starowieyski. Wiesbaden 2018.
* Literatur von und über Jan Lenica im Katalog der Deutschen Nationalbibliothek.
# Josep Anicet Santigosa i Vestratén

Josep Anicet Santigosa i Vestratén (Tortosa, 1823 - Barcelona, 23 de novembre de 1895) (Tortosa, 1823 - Barcelona, 23 de novembre de 1895) va ser un metge, escultor, pintor i ceramista català.

## Biografia

Era fill de Francesc Santigosa i de Rosa Vestratén. Casat amb Anna Pahisa. Estudià medicina a Barcelona, compaginant-t'ho amb estudis artístics a l'Escola de la Llotja. Els seus primers treballs van ser per finançar-se la carrera, especialment en el terreny de l'escultura aplicada a l'arquitectura (capitells, balustrades). Amplià la seva formació a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles de València. Posteriorment muntà una empresa d'escultura amb el seu germà, alhora que exercia com a metge. Va rebre nombrosos encàrrecs i moltes obres seves decoren façanes d'edificis civils i religiosos, parcs i jardins de diverses ciutats. Participà en la Exposición Nacional de Madrid de 1867, on va obtenir un premi per la seva obra Triunfo de la Iglesia militante.
Entre les seves obres més destacades hi ha la Font del Geni Català (1856), al Pla de Palau, que realitzà juntament amb l'arquitecte Francesc Daniel Molina i l'escultor italià Fausto Baratta. Tamble col·laborà amb Damià Campeny en el Monument a Galceran Marquet (1851), en la plaça del Duc de Medinaceli, on realitzà les figures de la base i la decoració de la columna. Realitzà també el timpà de la parròquia de Sant Jaume a Barcelona (1878) amb la imatge del sant damunt un cavall. Realitzà les escultures femenines de la casa Antoni Tarrés, al carrer dels Tallers, 45, de Barcelona.
A Mataró elaborà les imatges de la Justícia i la Prudència per a la façana de l'Ajuntament. També treballà al País Valencià, on confeccionà la Verge de la Seu que coronava el campanar de la Col·legiata de Xàtiva, així com diverses obres a Castelló de la Plana i a València (als Carmelites i a l'Hospici de la Misericòrdia). També fou pessebrista, amb algunes obres conservades al Museu Històric Comarcal de Cervera.
* Base del Monument a Galceran Marquet (1851)
* Font del Geni Català (1856)
* Timpà de la parròquia de Sant Jaume de Barcelona (1878)
* Escultura femenina a la casa Antoni Tarrés de Barcelona
* Escultura femenina a la casa Antoni Tarrés de Barcelona

## Referències

* ↑ «Josep Anicet Santigosa i Vestratén». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Lecea, Ignasi de. Art públic de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona i Àmbit Serveis Editorials, 2009. ISBN 978-84-96645-08-0.
# Llista de municipis de Sena Saint-Denis

Llista dels 40 municipis del departament francès del Sena Saint-Denis (93).
Districte de Saint-Denis
* Aubervilliers
* La Courneuve
* Épinay-sur-Seine
* L'Île-Saint-Denis
* Pierrefitte-sur-Seine
* Saint-Denis
* Saint-Ouen
* Stains
* Villetaneuse
# Espuri Lucreci Triciptí

Espuri Lucreci Triciptí (en llatí: Spurius Lucretius Tricipitinus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Lucrècia i era de la família dels Triciptí.
El rapte i la violació de la seva filla Lucrècia per Sext Tarquini va marcar el final de la monarquia romana. Triciptí era senador i Tarquini el Superb el va nomenar prefecte urbà mentre anava a la guerra contra Ardea. Després de la proclamació de la República Romana i abans del nomenament de dos cònsols, Triciptí va tenir el govern de la ciutat com a praefectus Vrbi i va presidir els comicis en els quals els cònsols Luci Juni Brut i Luci Tarquini Col·latí van ser elegits. Dionís d'Halicarnàs diu que probablement va ser el primer interrex. A la mort del primer cònsol Luci Juni Brut en batalla el 509 aC, Triciptí va ocupar el seu lloc, però ja era molt vell i va morir al cap de pocs dies d'ocupar el càrrec.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1173-1174.
# Dècada del 1340 aC
## Esdeveniments

* vers 1348/1346 aC, uns cinc anys després de ser coronat, Amenofis IV o Amenhotep IV (que significa 'Amon està satisfet') va canviar el seu nom a Akhenaton, que significa 'Agrada a Aton' o 'Està al servei d'Aton', i va intentar promoure una reforma religiosa al voltant del nou culte monoteista, l'atonisme, entorn d'un Déu-Sol anomenat Aton. D'aquesta manera, s'oposava al poder de la classe sacerdotal que afavoria el culte a Amon. Nefertiti fou reanomenada Neferneferuaton ('Bonica és la bellesa d'Aton'). Va erigir la ciutat d'Akhetaton, que significa 'L'horitzó d'Aton' (actualment a Tell al-Amarna), consagrada al déu Aton, on es va retirar per adorar el seu déu. Va fer construir temples amb grans patis, ja que el culte solar calia fer-lo a l'aire lliure. Va deixar el govern per preocupar-se només dels afers religiosos i la seva nova capital.
* Vers 1340 aC, durant el regnat d'Akhenaton, Egipte va perdre part del Llevant, que va passar a mans d'amorreus i hitites. El príncep amorreu Aziru es va declarar vassall dels hitites que el van reconèixer com a rei d'Amurru, fins aleshores un estat tribal nòmada. Els hitites van passar a dominar Sumur, Ullaza, Irqata, Ardata, Tunip, i el mont Líban.
* Vers 1345 aC A la mort de Tudhalias III, possible govern d'Hattusilis II (que podria ser germà de Thudalias III) sobre els hitites, aprofitant l'absència del príncep Subiluliuma I, o potser perquè aquest tenia algun impediment; hauria reclamat el tron en nom del menor Tudhalias el Jove, net del rei difunt, actuant com una mena de regent fins a la seva majoria. El cert es que vers el 1344 aC ja apareix Subiluliuma I com a rei.
* Vers 1340 aC el pretendent hurrita Mattiwaza (fill de Tushratta) aprofita que Shuttarna III es mantenia distant de rei hitita, i fa aliança amb els seus vells enemics hitites i es casa amb Piyashshili, filla del rei hitita. Shuttarna III va demanar ajut a Assíria que li fou atorgada. L'exèrcit hitita i de Mattiwaza enfronta l'exèrcit hurrita i assiri prop de Kharrar i de Washukanni. Mattiwaza i els seus aliats van obtenir la victòria i van entrar a Washukanni on es va proclamar rei. Seguirà un tractat amb els hitites que fixava la frontera al riu Eufrates.

## Personatges destacats

* Akhenaton
# Circourt

Circourt és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 100 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Circourt era de 100 persones. Hi havia 38 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 13 parelles sense fills, 13 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 40 habitatges, 38 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 1 estava desocupat. 39 eren cases i 1 era un apartament. Dels 38 habitatges principals, 35 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 1 en tenia tres, 8 en tenien quatre i 28 en tenien cinc o més. 30 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Circourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 12 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 57 persones, 44 eren actives i 13 eren inactives. De les 44 persones actives 41 estaven ocupades (24 homes i 17 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 13 persones inactives 4 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 6 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa alimentària, 4 d'empreses de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
Dels 3 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 2 eren guixaires pintors i 1 lampisteria.
L'any 2000 a Circourt hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Circourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Circourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Sant Pere de Boixadors

Sant Pere de Boixadors és una església de Sant Pere Sallavinera (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església és de planta rectangular sense absis amb torre campanar de planta quadrada i coberta de quatre vessants. Adossada al mur de llevant, hi ha la rectoria, i, un xic apartat, el cementiri.

## Història

Construïda el segle xix per a substituir al primitiva parròquia de Sant Pere de Boixadors, que es troba a tocar del castell.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Pere de Boixadors». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Jan Logie

Heather Janet Logie (Invercargill, 26 d'octubre de 1969) és una política neozelandesa i diputada de la Cambra de Representants de Nova Zelanda des de les eleccions de 2011. És membre del Partit Verd.

## Inicis

Logie va néixer el 26 d'octubre de 1969 a Invercargill. Va graduar-se amb un BA en política de la Universitat d'Otago i té un certificat d'educació per a ensenyar en anglès. Ha treballat com a professora, cuinera, gerenta i secretària assistent.

## Diputada

Parlament de Nova Zelanda :
| Anys | Leg. | Circumscripció | Llista | Partit |
| 2011-actualitat | 50 | Llista | 9 | Verd |
Fou candidata pel Partit Verd en la circumscripció electoral de Mana en l'elecció parcial de Mana de 2010. Quedà en tercer lloc amb el 6,62% del vot per darrere de Kris Faafoi, del Partit Laborista, i Hekia Parata, del Partit Nacional.
En les eleccions generals de 2011 va ser la candidata del Partit Verd de nou a Mana. En aquesta elecció quedà en tercer lloc altre cop, en aquesta ocasió amb el 7,90% del vot. En rebre el Partit Verd l'11,06% del vot total i 14 escons i Logie trobar-se novena en la llista electoral del partit, fou elegida diputada de llista.

## Vida personal

Logie és lesbiana i feminista. Actualment viu a Paekakariki, Wellington.

## Referències

* 1 2 (anglès) «Party Lists of Successful Registered Parties» (2011). Comissió Electoral. [Consulta: 03/07/2013.]
* 1 2 (anglès) «Jan Logie – List member, Green Party Arxivat 2013-03-20 a Wayback Machine.». Parlament de Nova Zelanda. [Consulta: 03/07/2013.]
* 1 2 (anglès) «Jan Logie Arxivat 2013-08-09 a Wayback Machine.». Partit Verd d'Aotearoa Nova Zelanda. [Consulta: 03/07/2013.]
* ↑ (anglès) «Official Count Results -- Mana» (2010). Comissió Electoral. [Consulta: 03/07/2013.]
* ↑ (anglès) «Official Count Results -- Mana» (2011). Comissió Electoral. [Consulta: 03/07/2013.]
* ↑ (anglès) «Official Count Results -- Overall Status» (2011). Comissió Electoral. [Consulta: 03/07/2013.]
* ↑ (anglès) «Address In Reply Debate - 15th February, 2012 - Part 10». YouTube. [Publicació: 14/02/2012.] [Consulta: 03/07/2013.]

## Vegeu també

* Partit Verd d'Aotearoa Nova Zelanda

## Enllaços externs

* (anglès) Informació sobre Jan Logie a la pàgina web del Parlament de Nova Zelanda Arxivat 2013-03-20 a Wayback Machine.
* (anglès) Informació sobre Jan Logie a la pàgina web del Partit Verd Arxivat 2013-08-09 a Wayback Machine.
# Etbaal II

Etbaal II o també Itto-Baal o Ethobaal va ser un rei fenici de Tir cap al segle viii aC.
No es coneix res del seu regnat, només que l'any 738 aC va pagar un tribut al rei d'Assíria Teglatfalassar III. Aquell mateix any o potser el següent a Etbaal el va succeir Hiram II, que va continuar pagant tribut als assiris.
La llista més completa de reis de Tir la dona l'historiador Flavi Josep, que no en menciona cap entre l'any 773 aC i el regnat d'Etbaal II. per tant és possible que el seu regnat s'hagués iniciat uns quants anys abans d'aquest pagament de tribut a Assíria. Edward Lipiński suggereix que el seu regnat va començar cap a l'any 760 aC.

## Referències

* ↑ Lipiński, Edward. Itineraria Phoenicia. Leuven: Uitgeverij Peeters en Departement Oosterse Studies, 2004, p. 47. ISBN 9789042913448.
# Edinburg (desambiguació)

«Edinburg o Edinburgh» té aquests significats:
Toponímia:
* Edinburgh (anglès) o Edimburg (català), capital d'Escòcia
* Edinburg (Dakota del Nord), localitat estatunidenca
* Edinburg (Illinois), localitat estatunidenca
* Edinburg (Maine), localitat estatunidenca
* Edinburg (Texas), localitat estatunidenca
* Edinburg (Virgínia), localitat estatunidenca
* Edinburgh (Indiana), localitat estatunidenca
Miscel·lània:
* Edinburgh College of Art, escola d'art ubicada a Edimburg, Escòcia, que proporciona educació superior artística
* Edinburgh Rugby, equip professional de rugbi a 15 escocès

## Vegeu també

* Castell d'Edimburg, fortalesa que domina l'horitzó de la capital d'Escòcia, des de la seua posició a sobre del Castle Rock
* Universitat d'Edimburg, centre d'ensenyament i investigació d'Edimburg
* Festival d'Edimburg, festival internacional de les arts d'Edimburg
# Sant Pere de Boada

Sant Pere de Boada és una església barroca de Boada al municipi de Vilanova de Meià (Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Temple d'una nau, de planta rectangular. Volta de canó amb llunetes. Façana principal amb porta adovellada de mig punt. Rosetó i petita espadanya amb una campaneta. La coberta és de dues vessants amb teula àrab que vola sobre lloses de pedra.

## Història

Antigament el temple es trobava sota l'advocació de Sant Ermengol, amb un retaule dedicat al sant que va desaparèixer durant la Guerra Civil. Aquesta església era annexa a la de Lluçars i hi celebrava oficis religiosos el rector o el vicari d'aquest poble.
A la llinda de la porta hi ha la data 1755.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Pere de Boada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].