OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Magdalena del Sàlzer

Santa Magdalena del Sàlzer és l'església del nucli del Sàlzer, al municipi d'Odèn (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

El Sàlzer s'ubica al sector occidental del municipi, al sud de la capçalera de la solitària vall de la Mora Comtal i al peu dels cingles de conglomerats de Serra Seca. S'hi va des de la carretera asfaltada de Solsona - Montpol - Cambrils (pel pont del Clop). A 4,6 km. de Montpol i 6,4 km. de Cambrils es troba el coll Pregon, a la carena de la serra (42° 06′ 31″ N, 1° 23′ 09″ E﻿ / ﻿42.108685°N,1.385852°E﻿ / 42.108685; 1.385852). D'allí surt la carretera que deriva cap a ponent en direcció Oliana que s'ha de prendre. Als 2 km. s'arriba a la collada del Sàlzer (42° 06′ 25″ N, 1° 22′ 24″ E﻿ / ﻿42.106815°N,1.373297°E﻿ / 42.106815; 1.373297) on s'agafa la pista de la dreta que mena al Sàlzer amb poc més de mig quilòmetre.

## Descripció

L'església, ben arranjada, consta d'una nau rectangular coberta amb volta de canó capçada a llevant per un absis que supera el semicercle i que es troba desviat respecte de la nau. L'arc preabsidal és de mig punt en degradació i arrenca d'una imposta trapezoidal bisellada que presenta alguns motius ornamentals esculpits. Prop de la porta, oberta al mur S, hi ha una pica d'aigua excavada al mur de l'absis i mig tapada per un altar posterior. El frontis, d'angles reforçats, té una porta d'arc adovellat de mig punt. Al damunt hi ha una finestra en forma de pany de clau treballada en un bloc de pedra tosca. El mur sud té una finestra de doble esqueixada.
La construcció és coronada per un campanar d'espadanya amb dues finestres d'arc adovellat de mig punt. Al mur N hi ha una capella adossada i al frontis hi ha una paret que tanca el cementiri.
L'aparell és molt poc polit, de carreuons simplement escairats, disposats en filades uniformes però molt barroeres, que posen en evidència una construcció rural de data avançada.

## Història

No s'han trobat notícies històriques.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Magdalena del Sàlzer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 juliol 2015].
# Huneric

Huneric o Hunneric (Ὁνώριχος) fou rei dels vàndals d'Àfrica des del 477 al 484. Era fill de Genseric, a qui va succeir a la seva mort el 477.
Es va casar amb una filla de Teodoric I, però més tard va ambicionar casar-se amb Eudòxia, filla de l'emperador Valentinià III i va acusar la filla de Teodoric de planificar matar-lo, i en el 444 va ser mutilada, tallant-se-li les orelles i el nas, i és enviada de nou al seu pare. Aquesta acció va causar enemistat entre els visigots i els vàndals. Es va casar amb Eudòxia, ostatge dels vàndals des del saqueig de Roma. Durant el seu regnat les fonts generalment catòliques diuen que va perseguir als catòlics (el rei era Arrià).
Va morir de malaltia el 484 i el va succeir Guntamund.

## Referències

* ↑ Goldsworthy, Adrian. The Fall of the West (en anglès). W&N, 2009, p. 330. ISBN 978-0-297-84563-8.
* ↑ Jordanes, Getica 36, 184

## Bibliografia

* Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, (William Smith, 1849)
* Dictionary of Greek and Roman Geography (William Smith, 1854)
# Jordi Pitarque i Ceprià

Jordi Pitarque i Ceprià (L'Ampolla, 1987 - Tortosa, 2010) fou un futbolista català, que jugà en la posició de centrecampista.
Destacà per ser el centre d'atenció mediàtic quan morí sobtadament per aturada cardiorespiratòria malgrat ser un jove esportista d'elit, de tan sols vint-i-tres anys. Aquest tipus de succés ja es repetí en els darrers anys en jugadors com Daniel Jarque (RCD Espanyol) o Antonio Puerta (Sevilla FC).
La matinada del dilluns 6 de setembre de 2010 patí una arrítmia cardíaca mentre estava a casa seva, que se li repetí fins a tres ocasions mentre el traslladaven a l'Hospital Verge de la Cinta de Tortosa. Després d'ingressar amb pronòstic reservat i d'estar unes quantes hores en coma induït per l'equip sanitari del centre, a les nou de la nit es produí el fatal desenllaç. El dia abans va participar en el partit de Tercera Divisió entre el Reus Deportiu i el Prat sense cap problema físic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Trajectòria e Jordi Pitarque». Associació Esportiva Jordi Pitarque Ceprià. [Consulta: 14 maig 2015].
* ↑ «Llista massa llarga». Elsesports.cat, 07-09-2010. [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ «Mor el jugador del Reus Jordi Pitarque després d'una aturada cardiorespiratòria i passar les seves últimes hores en coma». Elperiodico.cat, 06-09-2010. [Consulta: 19 setembre 2010].
* 1 2 3 «Mor Jordi Pitarque, futbolista del Reus, per una aturada cardiorespiratòria». Elsesports.cat, 09-09-2010. [Consulta: 19 setembre 2010].
* 1 2 «La tragèdia aterra a Reus». Avui+El Punt, 07-09-2010. [Consulta: 11 octubre 2010].

## Enllaços externs

* Elsesports.cat - Notícia de la seva mort (vídeo)
* Elsesports.cat - Llista massa llarga (vídeo)
* Blog del Reus - Notícia de la seva mort
* Carta a Pitae - Notícia de la seva mort
# Lluís Cebrian i Mezquita

Lluís Cebrian i Mezquita (València, 1851-València, 1934) va ser un estudiós i escriptor valencià, especialment implicat en l'anomenat sector progressista de la Renaixença valenciana.

## Biografia

Cursà estudis de filosofia i de medicina i, acabats aquests darrers, va ocupar plaça de metge durant nou anys a les poblacions d'Almenara i Benimàmet. Posteriorment, i considerant que l'exercici de la medicina resultava incompatible amb les seues aspiracions intel·lectuals, abandonà la professió i es consagrà a la política i la literatura. Pel que fa a la primera, va participar activament en política com a afiliat al Partit Republicà Possibilista, del qual va dirigir l'òrgan de comunicació El Universo. Simpatitzant alhora del valencianisme, fou també membre de Solidaritat Valenciana, partit autonomista creat a partir del model ideològic marcat per Prat de la Riba amb Solidaritat Catalana.
En l'aspecte literari i intel·lectual, va ser un dels fundadors de Lo Rat Penat, associació que va presidir entre 1889 i 1891 (en fou membre honorari de totes les seccions) i va participar sovint en els Jocs Florals organitzats per aquesta entitat. L'any 1911, va succeir Teodor Llorente com a cronista oficial de la ciutat de València i, uns anys després, el 1932, fou un dels signataris de les Normes de Castelló. Figura molt respectada, exercí com a director i degà del Centre de Cultura Valenciana i de l'Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles. Cebrian i Mezquita va ser, a més, molt popular com a conferenciant.
Cal destacar que el seu germà, Juli Cebrian i Mezquita, va excel·lir com a pintor. Dels seus fills, Lluís Cebrian va ser arxiver de la Diputació de València i poeta, i Jaume Cebrian i Ibor (també conegut per Santiago) publicà també un llibre de poemes. La ciutat de València dedicà un carrer a Lluís Cebrian i Mezquita dins el barri de Patraix. Les seues restes reposen al cementeri General de la capital valenciana.

## Obres
### Conferències i obres d'estudi historiogràfic

* Les Institucions parroquials de València
* Biografia de Fèlix Pizcueta
* Modismes valencians
* Història i estudi crític del teatre valencià
* La novel·la valenciana
* Notables
* Nuevos datos para la biografia de Joan de Joanes
* Biografia del pintor Ribalta
* Apunts sobre gramatologia valenciana
* Catàleg de fills ilustres de Castelló
* Don Quixote de la Mancha de Guillem de Castro
* Almazora y su templo de Venus
* La festa de Sant Donís
* 1902 Pròleg a Festes de carrer, de Josep Bodria i Roig

### Teatre

* 1870 Un porxe de velluter
* 1891 Llibret de l'òpera Sagunto, amb música de Salvador Giner i Vidal

### Poesia

* 1915 Poesies, recull que arreplega la major part de la seua producció poètica

## Bibliografia

* (castellà) Article Lluís Cebrian i Mezquita de l'Enciclopedia de la Comunidad Valenciana. Editorial Prensa Valenciana. València, 2005, ISBN 84-87502-56-3.

## Enllaços externs

* Arxiu Lluís Cebrian i Mezquita (Biblioteca Valenciana) Arxivat 2014-10-17 a Wayback Machine..
* Pàgina dedicada a Cebrian Mezquita en Memòria Valencianista: http://www.memoriavalencianista.cat/plana.php?veure=bio&cmb_alf=315&lletra=C Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine..
# Espart bord

L'espart bord, albardí, almasset o masset (Lygeum spartum) és una espècie de planta herbàcia pertanyent a la família de les poàcies. És l'única espècie del gènere monotípic Lygeum.
És una herbàcia perenne, rizomatosa, robusta i glabra que forma grosses tofes ("tussocks"). Pot atènyer els 70 centímetres d'alçària. Les fulles són junciformes, rígides, llargues, molt primes, enrotllades sobre si mateixes de 10-60 centímetres de llarg per 0,7-1,5 mm d'amplada amb lígula oblonga de 4 o 5 mm. Inflorescència molt característica formada per una sola espigueta terminal, envoltada per una beina membranosa de 3 a 5 cm que surt de la base de la inflorescència. Les fulles han estat utilitzades per a la fabricació d'objectes d'espart, tot i que de qualitat inferior a l'espart ver (Stipa tenacissima).

## Referències

* ↑ «bord espart bord» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ «albardí» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ «almasset» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ «masset» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ «Lygeum». The Plant List. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ Oriol de Bolòs; Josep Vigo. Flora dels Països Catalans Volum IV (Monocotiledònies). Barcelona: Barcino, 2001. ISBN 84-7226-698-2 [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ Mitjans, Montserrat. Gramínies, conèixer-les i distingir-les. Valls: Cossetània, 2011. ISBN 978-84-9791-886-2.
# Donato García Negueruelas

Donato García Negueruelas (Logronyo, 1782 - Madrid 17 de novembre de 1855) va ser un geòleg, mineralòleg, botànic, pteridòleg, briòleg i fitogeògraf espanyol.
Va ser canonge i es dedicà a les ciències naturals. En 1803 es va llicenciar en botànica, i fou un dels deixebles predilectes del professor Christian Herrgen, com a ajudant en el seu gabinet en 1814. En 1815 el va succeir en la càtedra. En 1819 es va fer càrrec també de la presidència de la Junta Directiva del Reial Gabinet d'Història Natural, i confirmat en 1824, malgrat les sospites que aixecava la seva ideologia liberal.
En aquest últim càrrec va classificar diverses col·leccions mineralògiques, entre elles la de l'expedició d'Alejandro Malaspina. Va aconseguir reputació com a professor.
Va escriure un Tratado de geología, no publicat per impedir-ho la censura eclesiàstica. No obstant això, un dels seus deixebles, Antonio Cisneros y Lanuza, va produir Lecciones de Mineralogía segons els treballs de càtedra de Donato García. Aprofitava les seves vacances per fer estudis de camp en diverses regions espanyoles. Va ser membre fundador de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals. El seu deixeble més destacat va ser Juan Vilona y Piera.

## Referències

* 1 2 Donato García a mcnbiografias.com

## Enllaços externs

* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Clarita Panach

Clara Panach Ramos (Alboraia, març de 1898 - València, juliol de 1982), coneguda amb el nom artístic Clarita Panach, va ser una artista valenciana que es va dedicar al teatre amb gran èxit. Era filla de Pedro Matias Panach Giner i de Clara Ramos Torres. Tenia quatre germans: Emili Panach Ramos, Luis, Eduardo i Amparo. Està sebollida al cementeri de València.

## Referències

* ↑ «Blanco y Negro (Madrid)». ABC, 30-01-1916, pàg. 15 [Consulta: 4 maig 2019].
* ↑ Gil Noé, José Vicente. Prácticas musicales y sonoras experimentales en Valencia durante el siglo XX, 1922-1983. De olvidadas a precedentes del arte sonoro valenciano (Tesi doctoral) (en castellà). València: Universitat de València, gener 2016.
# Santa Magdalena del Sitjar

Santa Magdalena del Sitjar és una obra del municipi de Gavà (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici en ruïnes. La capella era d'una sola nau, rectangular i sembla que sense absis diferenciat. Resta part del mur de migdia fins a l'obertura de la porta. Del mur de tramuntana se'n veuen els fonaments. La capella era construïda amb un bell carreuat, propi del segle xii. A l'arrencada de la volta hi ha una línia d'impostes de mig bossell.

## Història

La capella de Santa Magdalena és documentada el 1100 i després, a partir del segle xiv, també es documenta en les visites pastorals. Consta que al segle passat ja era enrunada.

## Referències

* 1 2 «Santa Magdalena del Sitjar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Holtålen

Holtålen és un municipi del comtat noruec de Trøndelag. Té 2.031 habitants (2016) i té una superfície de 1,209.5 km².

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 11 març 2016].
# Vasudevan Baskaran

Vasudevan Baskaran (Arni, 17 d'agost de 1950) és un jugador d'hoquei sobre herba indi, ja retirat, que va competir durant la dècada de dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Mont-real, on fou setè en la competició d'hoquei sobre herba. Quatre anys més tard, als Jocs de Moscou, guanyà la medalla d'or en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata als Jocs Asiàtics, el 1974 i 1978. Una vegada finalitzada la seva carrera com a jugador passà a exercir d'entrenador d'hoquei sobre herba. Ha dirigit la selecció nacional índia en diferents períodes, com ara als Jocs Olímpics de Sydney del 2000.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Vasudevan Bhaskaran». [Consulta: 15 agost 2021].
# Joc Maonès

El joc maonès és un art marcial primitiu que consisteix a la mescla de la boxa i del karate però més simple. El seu origen apunta al segle xviii (entorn el 1736) fruit de la cruïlla de cultures i persones d'arreu d'Europa a aquella època, en especial degut a la dominació anglesa de l'illa. És un joc bastant minoritari que manca de regles i oficialitat més o menys important i la seva informació és escassa i una mica inaccessible.

## Història

Es tracta d'un joc tradicional que ha arribat als nostres dies amb un extens i ric volum de tècniques i normes que regulen la seva pràctica. La transmissió de coneixements per part de les persones que, al llarg dels anys, des de la creació del joc, han fet possible que aquesta art marcial es mantingués viva, encara que en alguns moments ho fos en cercles reduïts, probablement ha permès que aquest llegat ens hagi arribat sense gaires distorsions.

## Esports relacionats

El joc maonès és fruit de la mescla de la boxa i el karate. La boxa, és un joc individual de combat entre dos contrincants de la mateixa categoria (a la mateixa categoria lluiten contrincants del mateix pes) i consisteix a colpejar el contrari fins al K.O. tècnic (per punts) o fins al K.O. És un esport bastant famós i popular i que ha duit grans figures mediàtiques a l'escena dels mitjans de comunicació.
El Karate, és un art marcial d'autodefensa d'origen japonès i que consisteix a concentrar tota la força del cos a un punt determinat. Els atacs són explosius i també té un àmbit formatiu espiritual. Té molta repercussió avui en dia.

## Reglament

Es practica amb guants de cuir enfundats en llana o en teixit mullat i es pot impactar al contrari tant amb les mans com amb els peus.

## Enllaços externs

* Joc maonès
* Vídeo Joc Maonès
* Unitat didàctica del joc maonès
# Esporulació

A partir d'una cèl·lula d'un organisme, s'originen diverses cèl·lules anomenades espores, de les quals cadascuna és capaç de formar un nou ésser viu. Aquest tipus de reproducció és característica de protozous i llevats. És una reproducció asexual.
El nucli de la cèl·lula mare es divideix successives vegades. Cada nucli s'envolta de citoplasma i s'originen diferents cèl·lules filles, anomenades espores. Aquestes s'alliberen quan es trenca la membrana de la cèl·lula mare. Es produeix en fongs, algues, molses i falgueres.
# Diego Raúl Pozo

Diego Raúl Pozo (16 de febrer de 1978) és un futbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 2010.

## Referències

* ↑ Diego Pozo FIFA World Cup profile. Consultat 2010-06-13. Arxivat 11 June 2010$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Chromidotilapia bosumtwensis

Chromidotilapia bosumtwensis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Referències

* ↑ Boulenger, G. A. 1898. A revision of the African and Syrian fishes of the family Cichlidae.--Part I. Proceedings of the Zoological Society of London. 1898 (pt 2): 132-152, Pl. 19.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Lamboj, A. 2002: Chromidotilapia (Teleostei: Cichlidae) in Gabon, with a redescripion of Chromidotilapia regani (Pellegrin, 1906). Verhandlungen der Gesellschaft für Ichthyologie, 3: 71-85.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1992. Cichlidae. p. 714-779. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Volum 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 902 p.
# HolyHell

HolyHell és un grup de power metal, creat el 2005, produït per Joey DeMaio de Manowar. La banda ha retardat l'alliberament del seu àlbum de debut, escollint en comptes d'això per anar de gira amb Manowar i Rhapsody of Fire. En concert, toquen una versió del "El Fantasma de l'Opera" amb Eric Adams (Manowar) i Maria Breon en la veu.
El grup toca va fer gira en el Magic Circle Festival 2007, a Bulgària i recentment al Magic Circle festival 2008 amb les seves 2 cançons del seu àlbum de debut encara sense publicar i una versió de la clàssica cançó "Holy Diver" de Dio.
El seu primer EP Apocalypse va ser llançat el 23 de març de 2007.
El seu primer àlbum de llarga durada, va ser publicat el 26 de juny de 2009.

## Membres
### Members actuals

* Maria Breon - veu
* Joe Stump - guitarra
* Jay Rigney - baix
* Rhino (Bateria Ex-Manowar) - bateria
* Francisco Palomo - teclats

### Membres anteriors

* Tom Hess - guitarra

## Discografia

* Apocalypse - 2007
* HolyHell - 2009

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de HolyHell Arxivat 2012-05-29 at Archive.is
* HolyHell al The Metal Archives

## Referències

* ↑ http://www.metal-archives.com/band.php?id=89870
* ↑ «Magic Circle Festival». Arxivat de l'original el 2008-07-19. [Consulta: 9 novembre 2010].
* ↑ «HolyHell - Apocalypse». Arxivat de l'original el 2012-07-27. [Consulta: 9 novembre 2010].
* ↑ HolyHell - Holyhell
# Jean Chaubet

Jean Chaubet. (La Roca d'Albera, 6 de gener del 1815 - Perpinyà, 3 de juny del 1871) va ser breument alcalde socialista de la comuna rossellonesa de la Roca d'Albera. Membre de diverses societats secretes, es revoltà contra el cop d'estat de Lluís Napoleó Bonaparte, que va derrocar la Segona República Francesa, i hagué d'exiliar-se.

## Biografia

Era descendent de dues famílies fortament arrelades a la Roca. De professió carnisser, va ser elegit regidor el 1846, i reelegit a l'abril del 1848, al juliol del 1848 i el 1850; i fou proclamat alcalde el 1848. En produir-se el cop d'estat de Napoleó III, en Chaubet es pronuncià en defensa del poder constituït, però el gest fou endebades, i el govern el feu deportar. Visqué a Figueres fins al 1853, quan les influències familiars (el seu germà Joseph va ser també alcalde de la Roca entre 1850 i 1854) aconseguiren que se'l permetés tornar.
El seu net, Horaci Chauvet (Perpinyà, 1873 - Perpinyà, 1962), va ser un escriptor, historiador i periodista rossellonès; un renét seu, René Chauvet (Perpinyà, 1900-1984) va ser alcalde de Naüja durant un quart de segle (1968 al 1983) i un altre, Lluís Chauvet (Perpinyà, 1906 - Menocourt, Illa de França, 1981) va ser escriptor i periodista de Le Figaro.

## Bibliografia

* Balent, André «Jean Chaubet (1815-1871) maire démocrate-socialiste de Laroque-des-Albères et l'insurrection du 7 décembre 1851 dans l'Albera contre le coup d'Etat de Louis-Napoléon Bonaparte». L'Albera, terra de pas, de memòries i d'identitats (col·loqui 3-4 maig 2005). Presses Universitaires de Perpignan [Perpinyà], 2006, pàg. 141-165.
* Balent, André «Chaubet (Joseph, Jean, Étienne)». Nouveau Dictionnaire de Biographies Roussillonnaises 1789-2011, vol. 1 Pouvoirs et société, t. 1 (A-L). Publications de l'Olivier [Perpinyà], 2011, pàg. 699 p..

## Referències

* ↑ Joseph, Jean, Étienne, de noms de fonts
* ↑ No confondre amb el professor de Tolosa de Llenguadoc mort a la resistència a la segona guerra mundial, a qui se li dedicà una avinguda i diverses institucions tolosanes
* ↑ « Louis-Napoléon ayant été nommé Président de la République française et ayant été soumis au serment de fidélité envers la République et la Constitution. Attendu qu'il s'est rendu indigne de la confiance qui lui a été donnée par le suffrage universel en se rendant parjure, le 2 décembre courant, en violant la constitution qui lui a été confiée par ces motifs, et s'inspirant de l'article 110 de la Constitution, qui la met sous la sauvegarde de tous les Français, même au prix de leur vie, croient devoir protester contre le tyran et prennent les armes pour défendre le dépôt sacré confié au parjure. Le conseil, à l'unanimité, veut participer à cet acte de justice ainsi qu'un bon nombre d'électeurs instruïts de cette démarche » — Deliberació que Jean Chaubet feu aprovar al consell municipal del 7 de desembre del 1851
* ↑ Amb l'ortografia del cognom ja canviada, Chauvet per comptes de Chaubet

## Enllaços externs

* Article històric i biogràfic d'André Balent (francès)
** segona part (francès)