OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 20è districte de París

El 20è districte és un dels vint districtes de París, França. Es troba a la riba dreta del Sena. Conté el districte de Ménilmontant i el barri de Belleville, que ha acollit moltes ones successives d'immigració des de mitjans del segle xix. Actualment, Belleville acull el segon barri xinès més gran de París.
També és conegut internacionalment perquè hi ha el cementiri del Père-Lachaise, on es poden trobar les tombes de molts compositors cèlebres (com Chopin i Rossini), escriptors (com Oscar Wilde i Marcel Proust), pintors (Pissarro, Jacques-Louis David i altres) i fins i tot cantants de rock com ara Jim Morrison.

## Geografia

El 20è districte té una àrea de 5,984 km².

## Demografia

El 20è districte va assolir la seva població màxima el 1936, quan tenia 208.115 habitants. Des d'aleshores, la població ha baixat. Al cens de 1999 la població era de 182.952 habitants, i comptava amb 54.786 llocs de treball.
| Any (dels censos francesos) | Població | Densitat (hab. par km²) |
| 1936 (pic de població) | 208 115 | 34 779 |
| 1962 | 199 310 | 33 307 |
| 1968 | 188 921 | 31 571 |
| 1975 | 175 795 | 29 378 |
| 1982 | 171 971 | 28 738 |
| 1990 | 184 478 | 30 829 |
| 1999 | 182 952 | 30 594 |

## Barris

Cadascun dels vint districtes de París se subdivideix en quatre barris, els del 20è districte són el barri de Belleville, el barri de Saint-Fargeau, el barri del Père-Lachaise i el barri de Charonne.

## Visites d'interès

* Cementiri del Père-Lachaise, és el cementiri més gran dintre de la ciutat de París i on alguns turistes visiten tombes de famosos. Cal no oblidar però, que es tracta d'un cementiri i no pas un parc, per a la qual cosa el respecte i el decorum no permeten activitats com fer pic-nic o estirar-se a prendre el sol.
* Parc de Belleville
* Mercat de Belleville, els dimarts i els divendres al matí, hi ha mercat al boulevard de Belleville, començant pel seu creuament amb el carrer Belleville i cap a l'est, on bàsicament hi ha fruita i verdura fresca, de bona qualitat i d'un preu imbatable a la ciutat. L'ambient és multicultural i molt dinàmic.
* Església de Nostra Senyora de la Creu de Ménilmontant (en francès, de Notre-Dame-de-la-Croix de Ménilmontant)
* Església de Saint-Germain-de-Charonne i el cementiri de Charonne.

## Carrers i places

Alguns carrers i places d'aquest districte són: la plaça Gambetta, on es troba l'ajuntament del districte; el carrer de Bagnolet, el carrer Belgrand, part del carrer Belleville i el boulevrad Belleville, el boulevard de Charonne, el boulevard Davout, l'avinguada Gambetta, el carrer des Orteaux, el carrer i el boulevard de Ménilmontant, el boulevard Mortier, part del carrer Pyrénées, el carrer d'Avron, el carrer Saint-Fargeau, el cours de Vincennes, etc.

## Curiositats i anècdotes

En aquest barri transcorre el film La classe (títol original en francès, Entre les murs), de Laurent Cantet.

## Referències

* ↑ «Belleville chinatown» (en anglès). Chinatownology. [Consulta: 20 març 2011].
# Addenda

Una addenda és una nota o conjunt de notes addicionals a la fi d'un escrit, d'un llibre. Prové del llatí gerundiu addendum, plural addenda, "allò que cal afegir", de addere.

## Referències

* ↑ Cassell's Latin Dictionary ed. Marchant & Charles
# Aeronáutica (Angola)

Aeronáutica (també coneguda com a Gira Globo Aeronáutica per la seva empresa matriu) és una aerolínia amb base a Luanda, Angola. Efectua vols xàrter de càrrega i passatgers a Angola. La seva base principal és l'Aeroport Internacional Quatro de Fevereiro, Luanda.

## Història

L'aerolínia va ser fundada en 2001 i és propietat completa de GVA-Investimentos, SARL. Degut a raons de seguretat, l'empresa (juntament amb totes les altres aerolínies angoleses llevat TAAG Angola Airlines) ha estat prohibida d'operar en la Unió Europea.

## Flota

La flota d'Aeronáutica inclou els següents aparells (març de 2007):
* 1 Antonov An-32
* 1 Raytheon Beech King Air 200
* 1 Raytheon Beech King Air B200
* 1 Ilyushin Il-76

## Referències

* 1 2 3 Flight International, Directory: World Airlines, p.49, 27 de març de 2007
* ↑ Llista negra europea de companyies prohibides
# AVH

AVH té els següents significats:
* Államvédelmi Hatóság, policia política de la República Popular d'Hongria
* AVH també és l'acrònim d'Alexander von Humboldt, naturalista i geògraf alemany
# Airbag (pel·lícula)

* Si cerqueu altres usos, vegeu Airbag.
Airbag és una pel·lícula espanyola del 1997 dirigida per Juanma Bajo Ulloa i protagonitzada per Karra Elejalde, Fernando Guillén Cuervo i Alberto San Juan.

## Argument

Juantxo (Karra Elejalde) pertany a l'alta societat, té una carrera universitària, un magnífic treball i es casarà amb una noia de família rica. Mentre celebra el seu comiat de solter en un prostíbul, l'home perd l'anell de compromís i es veu obligat a buscar-lo junt amb els seus amics Paco (Alberto San Juan) i Konradín (Fernando Guillén Cuervo).

## Repartiment

* Karra Elejalde (Juantxo Ortiz de Zárate)
* Fernando Guillén Cuervo (Konradín)
* Alberto San Juan (Paco)
* Manuel Manquiña (Pazos)
* Maria de Medeiros (Fátima do Espírito Santo)
* Francisco Rabal (Villambrosa)
* Rosa María Sardà (Aurora)
* Luis Cuenca (Souza)
* Pilar Bardem (Hermenegilda, propietària del prostíbul)
* Karlos Arguiñano (don Serafín Ortiz de Zárate)
* Albert Pla (capellà)
* Vicenta N'Dongo (Vanessa)
* Raquel Meroño (Araceli)
* Fernando Sansegundo (Touriño)
* Aitor Mazo (Pintinho)
* Santiago Segura (candidat Paíño)
* Carmen de la Maza (Mare de Konradín)
* Nathalie Seseña (Argentina 'Scandalo')
* Juanjo Puigcorbé (Jugador de timba)
* Alaska (Jugadora de timba)
* Javier Bardem ("José Alberto")
* David Trueba (Reporter)

## Premis

En la 12a edició dels Premis Goya de 1998 va rebre tres nominacions: millor actor revelació Manuel Manquiña, millor muntatge a Pablo Blanco i millors efectes especials per Juan Ramón Molina; de les quals les dues darreres acabaren en Premi Goya.

## Referències

* ↑ 20 minutos «Los actores de Airbag, 20 años después». , 2016.
* ↑ «Airbag. Premios Goya 1998». PremiosGoya.
* ↑ «XII Edición 1998 Buena suerte, buena estrella». El País, 2014.

## Enllaços externs

* “Nunca haré ‘Airbag 2”-El País (castellà)
# Airbourne

Airbourne és un grup australià de hard rock creat pels germans Joel i Ryan O'Keeffe, de Warrnambool (Austràlia) que va sorgir a la llum l'any 2004, amb el seu primer àlbum Ready to Rock. El 2005 va tancar un contracte amb la discogràfica Capitol Records per cinc àlbums més i a partir d'aquell moment va començar a actuar de teloner per a grups com els Rolling Stones i Mötley Crue. La seva popularitat els ha projectat fora d'Austràlia i són presents en alguns festivals de rock.
El 2007 van treure el seu segon àlbum, Runnin' Wild, poc després de trencar el contracte amb Capitol Records, sota el segell de EMI, que és actualment el distribuïdor del grup a nivell mundial.
Alguns de les seues cançons es van fer serir en videojocs d'Electronic Arts i en campanyes de la companyia World Wrestling Entertainment.

## Discografia

* Ready to Rock (EP / 2004)
* Runnin' Wild (2007)
* Live at the Playroom (EP En Directe / 2007)
* No Guts. No Glory. (2010)
* Black Dog Barking (2013)
* Breakin' Outta Hell (2016)
* Boneshaker (2019)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (anglès)
* Espai MySpace (anglès)
* Pàgina web de la discogràfica (castellà)
# Agustín Fernández Paz

Agustín Fernández Paz (Vilalba, Galícia, 1947 – Vigo, 12 de juliol de 2016) fou un escriptor gallec. Era llicenciat en Ciències de l'educació. Va treballar com a professor d'EGB en diferents centres i posteriorment com a professor de Llengua i Literatura Gallega fins a la seva prejubilació en 2008, any que va guanyar el Premi Nacional de Literatura Infantil i Juvenil.

## Trajectòria

Entre 1988 i 1990 va ser membre del Gabinet d'Estudis per a la Reforma Educativa, de la Conselleria d'Educació i Ordenació Universitària, formant part de l'equip de Llengua que va preparar els Dissenys Curriculars per a les etapes de Primària i Secundària. De 1990 a 1995, va treballar com Coordinador Docent del Gallec. Era membre de la Ponència de Llengua del Consell de la Cultura Gallega i assessor del Programa Sol, de la Fundació Germán Sánchez Ruipérez. Codirigeix, també, la Col·lecció Merlín de literatura infantil i juvenil. Preocupat per la renovació pedagògica, va ser membre fundador dels col·lectius Avantar i Nova Escola Galega i va participar en l'elaboració de nombrosos materials didàctics com les sèries Nobelos de Papel (per a l'ensenyament globalitzat en gallec en el cicle inicial), !Ámote, mundo! (per a l'àrea d'experiències), "Canles", "Labia" i "O noso Galego/Lingua Galega" para diferents nivells escolars. Fou autor de llibres de text i d'obres de literatura infantil i juvenil, i membre del Consell de la Cultura Gallega.

## Obra

* A cidade dos desexos, 1989 (novela juvenil)
* As flores radiactivas, 1990 (novela juvenil)
* Contos por palabras, 1991 (narrativa juvenil). Premi Lazarillo. Seleccionada por la Fundación Germán Sánchez Ruipérez como una de las cien mejores obras de la literatura infantil española del siglo XX.
* Lonxe do mar, 1991 (narrativa juvenil)
* O tesouro do dragón Smaug, 1993 (narrativa juvenil)
* Rapazas, 1993 (narrativa juvenil)
* Unha lúa na fiestra, 1994 (narrativa juvenil)
* As tundas do corredor, 1993 (narrativa infantil)
* Trece anos de Branca, 1994 (novela juvenil)
* Cartas de inverno, 1995 (novela juvenil)
* Amor dos quince anos, Marilyn, 1995 (novela juvenil)
* Avenida do Parque, 17, 1996 (novela juvenil)
* O centro do labirinto, 1997 (novela juvenil)
* A néboa escura, 1998 (narrativa infantil)
* O laboratorio do doutor Nogueira, 1998 (novela juvenil)
* Noite de voraces sombras, 2002 (novela juvenil)
* Un tren cargado de misterios
* Tres pasos polo misterio, 2004
* Aire negro, 2000 "Aire negre" Premi de Literatura Protagonista Jove 2001
* Corredores de sombra, 2006 (Novela juvenil)
* O único que queda é o amor, 2007

## Referències

* ↑ «Muere el escritor gallego Agustín Fernández Paz - RTVE.es», 12-07-2016.
* ↑ «Agustín Fernández Paz obté el Premi Nacional de Literatura Infantil i Juvenil amb "O unico que queda é o amor". La Gaseta dels Negocis». Arxivat de l'original el 2021-04-14. [Consulta: 28 maig 2009].
# Agustín Fernández de Velasco

Agustín Fernández de Velasco y Bracamonte (Madrid, 1 de novembre de 1669-24 d'agost de 1741) va ser un noble castellà, X duc de Frías i gentilhome de cambra i sumiller de corps dels reis Carles II i Felip V.
Fill de Pedro Fernández de Velasco, segon marquès del Fresno, i d'Antonia de Bracamonte, comtessa de Peñaranda. Va esdevenir hereu d'ambdues cases nobiliàries per la mort dels seus pares i, a més, va esdevenir duc de Frías per la mort el sense successió del seu oncle Bernardino Fernández de Velasco, el 1727. Amb hàbit de l'Orde d'Alcántara el 1694, va ser comanador de la localitat de Portezuelo. D'altra banda, a la cort va ser gentilhome de cambra de Carles II i Felip V, i sumiller de corps del darrer, càrrec que va exercir fins a la seva mort a mitjans de 1741. En l'àmbit familiar, es va casar amb Manuela Pimentel, filla dels comtes de Benavente, i va tenir tres fills: Bernardino, Martín, ambdós ducs de Frías, i María.

## Referències

* 1 2 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Tom I. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 10.
* ↑ «Agustín Fernández de Velasco Bracamonte y Guzmán» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 11 abril 2023].
# Alberto Sánchez Pérez

Alberto Sánchez Pérez (Toledo, 1895 - Moscou, 1962) fou un pintor i escultor espanyol.
Alberto Sánchez va néixer al barri de Las Covachuelas; era fill d'un forner. En els seus començaments va estar molt influït per l'uruguaià Rafael Pérez Barradas, i les obres d'aquesta època s'inscriuen en el cubisme (Maternitat, 1929). El 1927 va fundar amb Benjamín Palencia l'anomenada Escola de Vallecas, que buscava en Castella la seva inspiració. Alberto va arribar al seu llenguatge escultòric peculiar a través d'una fusió d'elements d'inspiració popular, amb certs trets surrealistes, tot això tractat amb una accentuada estilització. Va elaborar els decorats de la companía teatral "La Barraca", de Federico García Lorca. Una de les seves obres més significatives és la gran escultura, de més de 12 m d'altura, titulada El poble espanyol té un camí que conduïx a una estrella, exposada al costat del Guernica de Picasso en el Pavelló de la Segona República Espanyola de l'Exposició Internacional de París de 1937. D'aquesta obra hi ha una còpia a l'exterior de l'entrada principal del Museu Reina Sofia, de Madrid, i, a escala reduïda, a la Plaça de Barrionuevo de Toledo. En els jardins de la Vega de Toledo hi ha altra obra seva: Dona toledana. Va col·laborar amb el director rus Grigori Kózintsev en els decorats de la pel·lícula El Quixot (1957), amb una recreació dels pobles de La Manxa en plena Ucraïna. Va morir a Moscou, ciutat en la qual residia exiliat des de 1938, l'any 1962. Les seves restes romanen al cementiri de Moscou. El 2002 es va celebrar al museu de Santa Cruz de Toledo un homenatge en forma d'exposició monogràfica, al que va acudir l'únic fill de l'escultor.

## Referències

* ↑ «Alberto 1895-1962». Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía. [Consulta: 30 setembre 2017].
* ↑ «Alberto Sánchez Pérez». Artistas plásticos en la Guerra Civil española. Sociedad Benéfica de Historiadores Aficionados y Creadores (S.B.H.A.C.). [Consulta: 30 setembre 2017].
* ↑ «Biografía de Alberto Sánchez». Historia de Vallecas. Vallecas Todo Cultura. [Consulta: 30 setembre 2017].
* ↑ Brihuega, Jaime. «El fulgor de un epílogo. Dos obras de la última etapa de Alberto. Trayectoria artística y vital de Alberto». Bilboko Arte Ederren Museoa Fundazioa-Fundación Museo de Bellas Artes de Bilbao. [Consulta: 30 setembre 2017].
# Alberto Tarantini

Alberto Tarantini (3 de desembre de 1955) és un exfutbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1978.

## Referències

* ↑ «Boca Juniors 0–0 Cruzeiro – aet 5–4 pen.». Prepared and maintained by John Beuker and Pablo Ciullini for the Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 28-02-2013. [Consulta: 15 febrer 2017]. «Copa Libertadores de América 1977»
* ↑ Alberto Tarantini a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Alberto Tarantini Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Al-Mansur bi-L·lah

Al-Mansur bi-L·lah és el nom dels següents personatges:
* Al-Mansur bi-L·lah al-Qàssim ibn Alí al-Iyaní, imam zaidita del Iemen, 993-1002
* Al-Mansur bi-L·lah Abd-Al·lah ibn Hamza ibn Sulayman ibn Hamza, imam zaidita del Iemen 1187/1188-1217)
* Al-Mansur bi-L·lah al-Qàssim ibn Muhàmmad, imam zaidita del Iemen, vers 1600-1620
* Ismaïl al-Mansur bi-L·lah, califa fatimita (946-952)
# Alfred Körner

Alfred Körner (Viena, 14 de febrer de 1926 - Viena, 23 de gener de 2020) fou un futbolista austríac de les dècades del 1940 i 1950.
La seva etapa com a jugador transcorregué de forma majoritària al SK Rapid Wien.
Pel que fa a la selecció austríaca, hi debutà l'octubre de 1947 davant Txecoslovàquia. Participà en la Copa del Món de Futbol de 1954 al costat del seu germà gran Robert. També participà en la Copa del Món de Futbol de 1958 En total fou 47 cops internacional, on marcà 14 gols. El seu darrer partit internacional el jugà l'octubre de 1958 enfront França.

## Palmarès

* Lliga austríaca de futbol (7):
** 1946, 1948, 1951, 1952, 1954, 1956, 1957
* Copa austríaca de futbol (1):
** 1946
* Copa Zentropa (1):
** 1951

## Referències

* ↑ «Rapid legend Alfred Körner passed away – Sky Sport Austria». Arxivat de l'original el 7 de febrer de 2020. [Consulta: 23 gener 2020].
* ↑ Appearances for Austrian National Team - RSSSF

## Enllaços externs

* Perfil a Rapid Archive
* UEFA On This Day
* Perfil a National Football Teams
# Alfred Landé

Alfred Landé (13 de desembre de 1888, Elberfeld, Rin del Nord-Westfàlia, Alemanya — 30 d'octubre de 1976, Columbus, Ohio, Estats Units) fou un físic alemany, nacionalitzat estatunidenc, que realitzà important aportacions en el camp de l'estructura atòmica i la mecànica quàntica.

## Vida

Alfred Landé era fill d'Hugo Landé i de Thekla Landé (1864-1932). Inicià els seus estudis superiors a la Universitat de Marburg, després està un any i mig a la Universitat de Múnic i passà a la Universitat de Göttingen en conegué Max Born. Foren les dues úniques universitats alemanyes on es realitzà recerca en mecànica quàntica. El tercer any el cursà a Múnic on entrà al cercle d'Arnold Sommerfeld i començà la tesi doctoral amb ell. El 1912 es traslladà a la Universitat de Göttingen, per a treballar amb Max Born, perquè estava més interessat en la física teòrica que en l'experimental. Rebé el doctorat en física el 1914 sota la direcció de Sommerfeld. Dues setmanes després començà la I Guerra Mundial (1914-1918) i Landé serví a l'exèrcit amb Born a Berlín, on treballaren amb tècniques de detecció sonora a l'Artillerie Prufungs-Kommission i establiren una estreta relació. Anà a Frankfurt del Main el 1920 on el 1922 s'hi dugué a terme l'experiment de Stern-Gerlach. El 1922 anà a la Universitat de Tübingen on hi quedà de professor nou anys. El 1931 acceptà una plaça a la Universitat d'Ohio a Columbus, Estats Units, on hi quedà fins a la seva jubilació el 1960.

## Referències

* ↑ Yourgrau, W. «Alfred Landé». Physics Today, 29, 5, 01-05-1976, pàg. 82. DOI: 10.1063/1.3023483.
* ↑ Hickey, Thomas J. Twentieth-Century Philosophy of Science: A History (Third Edition) (en anglès). Thomas J. Hickey, 2016-12-21. ISBN 9780692650738.
* ↑ «Interview of Alfred Landé by Thomas S. Kuhn and John Heilbron on 1962 March 5» (en anglès). Niels Bohr Library & Archives, American Institute of Physics, 26-02-2015. [Consulta: 8 gener 2019].
# Almodis (desambiguació)

Almodis és el nom dels següents personatges:
* Almodis de la Marca, comtessa consort de Barcelona (Tolosa, 1020-Barcelona, 1071)
* Almodis, comtessa de la Marca, filla d'Adelbert II (?-1116)
* Almodis de Barcelona, infanta de Barcelona i vescomtessa consort de Bas (1126-1164)
* Almodis de Mortain, segona esposa de Ramon Berenguer III (?-c.1110)
# Alonsoa meridionalis

Alonsoa meridionalis és una espècie de planta de la família de les Escrofulariàcies, endèmica del Perú. És un matoll perenne que es troba a vessants o planures assolellades. És una espècie que s'usa com a planta ornamental.

## Descripció

És una herba perenne, ramosa i de tiges quadrangulars que arriba a una alçada de fins a 1,5 metres. Les fulles són simples, oposades i peciolades. La mida de la làmina és de 4-8 x 1,5-4cm, de forma oval-lanceolada amb els marges asserrats i amb l'àpex agut. Les flors són hermafrodites, és a dir, que presenten ambdós sexes, de 1,5cm de diàmetre, agrupades en inflorescències racemoses terminals. El calze està format per 5 sèpals pubescents, la corol·la és de color vermell o taronja i està formada per 5 pètals de marges sinuosos, amb 4 estams i amb l'estil amb l'estigma bífid. El fruit és una càpsula amb forma d'ají, com es coneix al perú als fruits de tipus baia dels pebrotets del chile o chili.

## Referències

* ↑ «Alonsoa meridionalis» a The Plant List. Data consulta: 05 de març de 2014.
* ↑ Bailey, L. H.. Manual of Gardening (Second Edition). Project Gutenberg Literary Archive Foundation, 2005.
* ↑ http://museo.florachilena.cl/Niv_tax/Angiospermas/Ordenes/Lamiales/Scrophulariaceae/Alonsoa/Alonsoa%20meridionalis/Alonsoa%20meridionalis.htm
# Ana María Urchueguía Asensio

Ana María Urchueguía Asensio (Sant Sebastià, 1952) és una política socialista basca. Membre d'Amakunde, ha estat presidenta de la indústria Lasarte-Oria. i consellera general de Kutxa. Com a militant del PSE-PSOE i més tard de PSE-EE ha estat tinent d'alcalde d'Hernani el 1979-1985, juntera de la Diputació de Guipúscoa el 1987-1991 i alcaldessa de Lasarte-Oria des de 1987. També fou escollida senadora per Guipúscoa a les eleccions generals espanyoles de 1993.

## Trajectòria política

Amb 27 anys, va ocupar el seu primer càrrec institucional com a regidor a l'Ajuntament de Hernani en les primeres eleccions municipals democràtiques. En aquella època, gran part de l'actual municipi de Lasarte-Oria pertanyia al terme municipal d'Hernani.
El 31 de gener de 1986 les Juntes Generals de Guipúscoa van aprovar constituir el municipi de Lasarte-Oria, segregant part dels termes municipals d'Hernani, Andoáin i Urnieta. La Diputació Foral de Guipúscoa va nomenar una comissió encapçalada per Ana Urchueguía perquè governés el nou municipi fins a les següents eleccions municipals. Finalment la política socialista va governar durant 24 anys després d'haver guanyat sis eleccions seguides.
Durant la seva trajectòria com a alcaldessa va sofrir de prop la violència de ETA. Especialment quan el seu company de partit i primer tinent alcalde Froilán Elespe va ser assassinat per la banda armada el 21 de març de 2001.
En 2010 va renunciar al seu càrrec d'alcaldessa en ser nomenada Delegada del País Basc a Xile i el Perú, càrrec del qual va cessar en 2013 després de ser desallotjat el seu partit, el PSE, del Govern Basc.

## Rerències

* ↑ Fitxa d'Ana María Urchueguia al Senat
* ↑ Urchueguía será delegada de la SPRI en Chile y dejará la Alcaldía de Lasarte-Oria, Diario Vasco, 23 de febrero de 2010
* ↑ El Gobierno vasco cesa a los delegados internacionales nombrados por López, El Correo, 8 de enero de 2013
# Algorisme Edmonds-Karp

En informàtica i teoria de grafs, l'algorisme d'Edmonds–Karp és una especificació del de Ford–Fulkerson per calcular el flux màxim en una xarxa de flux amb cost ${\mathcal {O}}(|V|\cdot |E|^{2})$. Aquest és assimpdòticament més lent que l'algorisme reetiqueta endavant que té un cost de ${\mathcal {O}}(|V|^{3})$, però pot ser més ràpid en grafs dispersos. L'algorisme va ser publicat primer per un científic rus, Yefim (Chaim) Dinic, l'any 1970, i independentment per Jack Edmonds i Richard Karp el 1972 (però descobert abans). L'algorisme de Dinic inclou tècniques addicionals per reduir el temps d'execució a ${\mathcal {O}}(|V|^{2}\cdot |E|)$.

## Algorisme

L'algorisme és idèntic al de Ford–Fulkerson a excepció que amb el d'Edmonds-Karp definim l'ordre de cerca per trobar els camins no saturats. El camí trobat ha de ser el més curt entre els que encara tenen capacitat disponible. Aquest pot ser trobat amb la cerca en amplada, comptant que cada aresta val u. El temps d'execució és de ${\mathcal {O}}(|V|\cdot |E|^{2})$, perquè cada camí no saturat pot ser trobat amb ${\mathcal {O}}(|E|)$, i com cada cop almenys una de les arestes $E$ es satura, la distància des de l'aresta saturada fins a la font a través del camí no saturat ha de ser més gran que l'últim cop que aquest estava saturat, i la distància és com a molt de $V$. L'altra propietat de l'algorisme és que la mida del camí no saturat més curt s'incrementa de manera monòtona.

## Exemple

Donada una xarxa de set nodes, font A i pou G, i capacitats com les que es mostren:
En els parells $f/c$ escrits a les arestes, $f$ és el flux actual, i $c$ és la capacitat. La capacitat residual des de $u$ fins $v$ és $c_{f}(u,v)=c(u,v)-f(u,v)$, la capacitat total menys el flux que ja hi passa. Si el flux des de $u$ fins $v$ és negatiu, aquest col·labora amb la capacitat residual.
| Capacitat | Camí |
| Capacitat | Xarxa resultant |
| $\min(c_{f}(A,D),c_{f}(D,E),c_{f}(E,G))=$ $\min(3-0,2-0,1-0)=$ $\min(3,2,1)=1$ | $A,D,E,G$ |
| $\min(c_{f}(A,D),c_{f}(D,F),c_{f}(F,G))=$ $\min(3-1,6-0,9-0)=$ $\min(2,6,9)=2$ | $A,D,F,G$ |
| $\min(c_{f}(A,B),c_{f}(B,C),c_{f}(C,D),c_{f}(D,F),c_{f}(F,G))=$ $\min(3-0,4-0,1-0,6-2,9-2)=$ $\min(3,4,1,4,7)=1$ | $A,B,C,D,F,G$ |
| $\min(c_{f}(A,B),c_{f}(B,C),c_{f}(C,E),c_{f}(E,D),c_{f}(D,F),c_{f}(F,G))=$ $\min(3-1,4-1,2-0,0--1,6-3,9-3)=$ $\min(2,3,2,1,3,6)=1$ | $A,B,C,E,D,F,G$ |
La mida dels camins no saturats que va trobant l'algorisme (en vermell) no decrementa mai. Els camins que es troben són els més curts possible. El flux que es troba és igual a la capacitat del tall mínim del graf, separant la font del pou. Existeix sols un tall mínim en aquest graf, partint els nodes en els conjunts $\{A,B,C,E\}$ i $\{D,F,G\}$, amb la capacitat
    $c(A,D)+c(C,D)+c(E,G)=3+1+1=5.\$

## Vegeu també

* Problema del flux màxim
* Teorema de flux màxim tall mínim
* Tall (graf)