OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nant-le-Grand

Nant-le-Grand és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 70 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Nant-le-Grand era de 70 persones. Hi havia 34 famílies, de les quals 13 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 9 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 13 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 46 habitatges, 32 eren l'habitatge principal de la família, 12 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 46 habitatges eren cases. Dels 32 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien dues cambres, 4 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 27 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Nant-le-Grand el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 8 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 36 persones, 27 eren actives i 9 eren inactives. De les 27 persones actives 25 estaven ocupades (14 homes i 11 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 9 persones inactives 3 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Nant-le-Grand a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Nant-le-Grand a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# SO36

SO36 és una sala de concerts i discoteca d'Oranienstraße, a prop de Heinrichplatz, al barri berlinès de Kreuzberg. Pren el seu nom del codi postal històric d'aquesta zona, «SO36», en el qual SO significa Südost («sud-est»). El districte de Kreuzberg ha estat històricament el bressol del moviment punk a Berlín, així com d'altres subcultures a Alemanya.

## Història

Des de la dècada del 1970 SO36 ha estat un lloc important per a la música i la cultura alternatives. Molts músics del punk hi han actuat i encara ho fan, i sovint se l'ha comparat amb el CBGB de Nova York per la seva rellevància. El 2016 es va publicar SO36: 1978 bis heute, un llibre il·lustrat retrospectiu que cobreix els 36 anys d'història de la sala.
La festa Electric Ballroom que s'hi celebra és considerat un esdeveniment mític de l'escena techno gai de Berlín. El fotògraf Nicolaus Schmidt va crear un retrat documental i fictici del club, anomenat «amalgama de la cultura occidental i oriental».

## Referències

* ↑ Frank Apunkt Schneider: Als die Welt noch unterging – Von Punk zu NDW, p 73 f., 2007
* ↑ ventil verlag - SO36 (en alemany).
* ↑ «SO36 - Berlin Gay clubs Nightlife - Berlin Guide | 60by80». www.60by80.com. Arxivat de l'original el 2010-11-23.
* ↑ «Welcome to Diasporas, migration & identities», 15-02-2015. Arxivat de l'original el 2015-02-15. [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ «Deutsches Haus at NYU». [Consulta: 3 gener 2024].
# Pometia

«Pometia» té aquests significats:
* Pometia (gènere), gènere de plantes de la família de les sapindàcies.
* Suessa Pomècia, antiga ciutat del Laci
# Kíevka (Rostov)

* Per a altres significats, vegeu «Kíevka».
Kíevka (en rus: Киевка) és un poble de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 955 habitants, pertany al districte de Remóntnoie.

## Referències

* ↑ Летопись с. Богородского — Мои файлы — Каталог файлов — Сайт Администрации Калининского сельского поселения
* ↑ Вся Астрахань и весь Астраханский край. Памятная книжка Астраханской губернии на 1914 год : 31-й год изд. / Изд. Астрахан. Губ. Стат. Комитета . - Астрахань: Тип. Губ. правл., 1914. - 479 с. Колонка 134
# Manuel Balet Crous

Manuel Balet Crous (Barcelona 1893-1977) fou pilotari i dirigent esportiu d'entitats relacionades amb la pilota.
Va ser el primer president de la Federació Catalana de Pilota, càrrec que va ocupar durant vint anys, des de la seva fundació, el 1924, fins al 1944. I el segon president de la Federació Internacional de Pilota, que va presidir entre 1946 i 1954. Va començar a jugar a pilota de molt jove i als disset anys ja destacava en totes les modalitats, especialment la cesta punta i la mà per parelles, va començar la seva activitat al Principal Palace i després al Novetats i va assolir nombrosos campionats de Catalunya i d'Espanya. El 1914, va ingressar a la Real Sociedad de Sport Vasco de Barcelona, un dels primers clubs catalans de pilota basca que gestionava el Frontó Colon, i aviat es va convertir en un prometedor pilotari. Poc després de ser un dels fundadors de la Federació Catalana, també va formar part del grup que el novembre de 1924 va fundar el Club Vasconia, actualment el degà dels clubs catalans, del qual es va convertir en el president. Posteriorment es va convertir en propietari del Frontó Reina Elisenda, que va adquirir i remodelar perquè els seus fills, Manuel i Joaquim Balet, que van ser campions del món de cesta punta l'any 1952, poguessin compaginar els estudis amb l'entrenament. I més endavant en va construir un altre a la seva finca de Mollerussa, on va fundar el Club Novella Alta. Rebé la medalla de Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya el 1989.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Loren, Joan Antoni. La pilota a Catalunya. Barcelona: Federació Catalana de Pilota, 2006.
* ↑ Forjadors de la història esportiva de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1989.
# Musaranya de Preble

La musaranya de Preble (Sorex preblei) és una espècie de la família de les musaranyes (Soricidae). Viu al sud de la Colúmbia Britànica (Canadà) i l'oest dels Estats Units.

## Referències

* ↑ Reichel, J.; Hammerson, G. (2008) Sorex preblei A: UICN 2009. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Versió 2009.2. www.iucnredlist.org Consultat el 8 febrer 2010.
# Heinz Sombold

Heinz Sombold va ser un enginyer alemany conegut per desenvolupar un prototip d'avió, el Sombold So 344, un disseny d'emergència en les etapes finals de la Segona Guerra Mundial, durant l'època en què Alemanya era bombardejada dia a dia pels aliats.

## Referències

* ↑ Lepage, Jean-Denis.. Aircraft of the Luftwaffe, 1935-1945 : an illustrated guide. Jefferson, N.C.: McFarland & Co, 2009. ISBN 978-0-7864-5280-4.
# Port Fòrum Barcelona

El Port Fòrum Barcelona és un port marítim de caràcter esportiu, situat al parc del Fòrum, que es va construir per al Fòrum Universal de les Cultures 2004. Es troba entre els límits municipals de Sant Adrià de Besòs i Barcelona.

## Referències

* ↑ «El Port del Fòrum». Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 16 d’octubre 2021. [Consulta: 16 octubre 2021].
# SOA

SOA té els següents significats:
* Arquitectura Orientada a Serveis (de anglès Service Oriented Architecture), concepte d'arquitectura de programari
* Estat de l'art (anglicisme derivat de l'expressió state of the art), capdavanter
* Sendicato d'os Treballadors d'Aragón, sindicat independentista aragonès
* Sons of Anarchy, sèrie de televisió estatunidenca
* State of Alert, grup de hardcore punk estatunidenc
# Pomiana Camacho de Figueredo

Pomiana Camacho de Figueredo (Vélez, 1841 - Bogotà, 21 de març de 1889) va ser una escriptora colombiana.
Va néixer a Vélez (Santander) el 1841.
Probablement va ser una habitual dels cercles literaris, on va fer amistat, per exemple, amb literats com Rafael Pombo. El 1873 va publicar la novel·la Escenas de nuestra vida a Bogotà, l'únic exemplar de la qual es conserva a la Biblioteca Luis Ángel Arango. Juntament, amb escriptores d'altres ciutats com Waldina Dávila, a Neiva, Priscila Herrera de Núñez, a Riohacha, entre d'altres, va ser una de les més destacades, estant Camacho radicada a Bogotà. En opinió de Gonzalo España, tot i que Camacho no va ser una escriptora professional, demostra l'ús d'innovacions de forma espontània i construeix una història truculenta, amb temes com els matrimonis concertats, l'enamorament, l'embaràs fora del matrimoni, trabes socials existents en la societat patriarcal, tot amarat amb un discurs moral que sovint fa lenta i enrevessada la novel·la.
Entre els seus fills hi ha Zenón Figueredo, militar que va combatre i morir a la Guerra dels Mil Dies.
Va morir a Bogotà el 21 de març de 1889, als 48 anys.

## Referències

* ↑ Cejador Frauca, Julio. Historia de la lengua y literatura castellana (en castellà). vol. 9. Madrid: Tipografía de la Revista de Archivos, Bibliotecas y Museos, 1918, p. 107.
* 1 2 3 España, Gonzalo. Las novelas santandereanas del siglo XIX (en castellà). Bucamaranga: Editorial UNAB, 2001, p. 19-20.
* ↑ «Pomiana Camacho de Figueredo (1841-1889)» (en castellà). Escritoras latinoamericanas del diecinueve. [Consulta: 13 setembre 2021].
* 1 2 Laverde Amaya, Isidoro. Bibliografía colombiana (en castellà). vol. 1. Bogotà: Imprenta y Librería de Medardo Rivas, 1895, p. 96.
* ↑ Bonilla Vélez, Gloria; Cera Ochoa, Raúl A.; Castrillón Castro, Carlos M.; Ortega Polanco, Nathaly «De lo oculto que se les permite y de la visibilidad que se les niega: las mujeres en las letras y artes de Cartagena de Indias (1940-1949)». Visitas al patio, 2011, pàg. 50.
* ↑ España, Gonzalo; Atehortúa, Arbey; Palencia, Mario. Narrativa de las guerras civiles colombianas: la Guerra de los Mil Días... (en castellà). Bucaramanga: Ediciones Universidad Industrial de Santander, 2003, p. 32.
# Kíltovo

Kíltovo (en rus: Кылтово) és un poble (un possiólok) de la República de Komi, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 42 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010. Итоги переписи по Республике Коми. Том 1 Численность, размещение, возрастно-половой состав населения». Комистат, 2018. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Коряков Ю.Б.. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 6 juliol 2021].
# Mastomys natalensis

Mastomys natalensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a Angola, Benín, Botswana, Burkina Faso, Burundi, el Camerun, el Congo, Costa d'Ivori, Etiòpia, Gàmbia, el Gabon, Ghana, Guinea, Guinea Bissau, Guinea Equatorial, Kenya, Lesotho, Malawi, Mali, Mauritània, Moçambic, Namíbia, el Níger, Nigèria, la República Centreafricana, la República Democràtica del Congo, Ruanda, el Senegal, Sierra Leone, Somàlia, el Sudan, el Sudan del Sud, Sud-àfrica, Eswatini, Tanzània, Togo, el Txad, Uganda, Zàmbia i Zimbàbue. Es tracta d'un animal comensal. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Granjon, L. Mastomys natalensis. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 25 octubre 2017.
# Musaranya de Rohwer

La musaranya de Rohwer (Sorex rohweri) és una espècie de mamífer eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae). Viu a altituds d'entre 0 i 700 msnm a la península Olympic i les regions circumdants (Estats Units), així com l'extrem meridional de la Colúmbia Britànica (Canadà). Pot ocupar molts tipus d'hàbitats diferents sempre que tinguin una certa cobertura de vegetació. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. Anteriorment era inclosa en la musaranya emmascarada (S. cinereus). Fou anomenada en honor de Sievert A. Rohwer, catedràtic de Zoologia a la Universitat de Washington.

## Referències

* ↑ Cassola, F. «Sorex rohweri» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN, 2017. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2017-2.RLTS.T136282A22317740.en. [Consulta: 31 març 2024].
* ↑ Rausch, Feagin i Rausch, 2007, p. 93 i 94.
* ↑ Rausch, Feagin i Rausch, 2007, p. 95.

## Bibliografia

* Rausch, R. L.; Feagin, J. E.; Rausch, V. R. «Sorex rohweri sp. nov. (Mammalia, Soricidae) from northwestern North America» (en anglès). Mammalian Biology, 72, 2, 2007, pàg. 93-105. DOI: 10.1016/j.mambio.2006.10.007.
# Piràmide de Seila

La piràmide de Seila o d'El-Qalah és una petita piràmide esglaonada situada a Seila, entre el gran oasi del Faium i la riba occidental del Nil. Construïda sobre el turó de Gebel el-Rus, a 124 m d'alçada, el lloc domina la zona est de l'oasi i ofereix vistes de la vall del Nil a l'est.

## Història

Juntament amb altres piràmides situades al sud d'Egipte, com les d'Elefantina, Kom Ombo, Edfú, Nekhen, Abidos i Zawyet al-Maiyitin, és lluny de les grans piràmides i ha estat poc estudiada.
La construí Snefru, el faraó fundador de la quarta dinastia, però se'n desconeix la funció. Fou descoberta a la primeria del s. XX per l'egiptòleg alemany Ludwig Borchardt, que l'examinà succintament, tal com feren l'egiptòleg anglés William Petrie i altres. En la dècada de 1980 s'hi feren tasques de desenrunament a càrrec de la Universitat Brigham Young i l'egiptòleg egipci Nabil Swelim.

## Característiques

La piràmide tenia quatre graderies i feia 31 m de costat, amb un pendent de 76°. Té les cares orientades cap als punts cardinals, amb un petit error de 0,5°, la qual cosa la diferencia de les altres sis petites piràmides. L'estructura i la maçoneria indiquen que aquest edifici fou, molt probablement, anterior a les altres piràmides construïdes per Snefru.
Conté dues petites capelles als costats nord i est. L'oriental n'és de maó, i enclou un altar, una estàtua i una estela amb el nom de Snefru.
Se'n desconeix la funció: podria ser tant un cenotafi com una tomba, tot i que alguns egiptòlegs creuen que es construí com a tomba de la reina Hetepheres I, esposa de Snefru i mare de Kheops, enterrada en acabant per aquest al seu complex funerari de Guiza. Aquesta funció és poc probable, perquè la piràmide no té cambra funerària, tot i que sí dues esteles, una taula per a ofrenes i restes d'una calçada processional, descobertes per una expedició de 1987 dirigida per Swelim. Una de les esteles té el nom de Snefru, la qual cosa informà de la identitat del constructor. L'arqueòleg Aidan Dodson conjectura que aquesta i altres piràmides petites semblants podrien ser monuments commemoratius d'algun tipus de visita reial.

## Notes

* ↑ Actualment en resten 7 m d'alçada i té 26 m de costat, perquè n'ha desaparegut el revestiment de pedra calcària, tret d'algunes restes a la cara nord.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Dodson, p. 74.
* ↑ archive.org
* ↑ Belmonte, Shaltout i Fekhri: op. cit., pàg. 70.
* ↑ Lauer: op. cit., pàg. 110.
* ↑ Verner: op. cit., pp. 168-169.
* ↑ Leher: op. cit., pàg. 96.

## Bibliografia

* Belmonte J. A., Shaltout M. y Fekhri M.. Annales du service des antiquités de l'Égypt, vol 80. Ed. American University in Cairo Press, 2007. ISBN 9789774372957.
* Lauer, Jean Philippe. le Mystere des Pyramides. Ed. Presses de la Cité, 1988. ISBN 2258023688.
* Leher, Mark. Todo sobre las pirámides. Ed. Destino, 2003. ISBN 8423335569.
* Verner, Miroslav. The Pyramids. The Mystery, Culture and Science of Egypt’s Greats Monuments. Ed. Grove Press, 2002. ISBN 0802139353.

## Enllaços externs

* Pirámide de Seila, en egiptologia.com
# Pintures rupestres del Tadrart Roig

Les pintures rupestres del Tadrart Roig són pintures i gravats en roca que cobreixen un llarg període cronològic des del començament del neolític fins a l'època contemporània. Al Tadrart Roig, sobretot al uadi In Djaren, a les parets rocoses i als abrics sota roca hi ha escampades pintures i gravats rupestres que documenten els canvis climàtics que han marcat l'evolució de l'àrea d'una sabana de fa uns 10.000 anys a un desert de fa 5.000 anys.
Aquestes pintures rupestres han evolucionat amb el temps: des de la gran fauna salvatge com ara elefants, rinoceronts, girafes, antílops i bòvids salvatges, fins als animals criats com ovelles i cabres, cavalls i en acabant camells.
* Detalles de las pinturas
* Girafes ajupides farcides d'ocels vermells
* Ramat d'elefants
* Caçador de girafes; inscripcions en àrab i en tifinag
* Persones amb bastons
* Bòvids amb una dona
* Fauna salvatge
* Bovins i escenes pastorals
* Impressions d'animals
* Vaques

## Referències

* ↑ Léone Allard-Huard, Nil-Sahara. Dialogues rupestres. L'homme innovateur, pp.315-330. ISBN 2-9509834-1-3
* ↑ Léon Allard-Huard, Nil-Sahara. Dialogues rupestres. Dialogs of the rocks, pp. 219-224 ISBN 2-9509834-0-5
# La Bataille de Solférino

La Bataille de Solférino és una pel·lícula francesa dirigida per Justine Triet, estrenada el 2013. Va ser presentada al Festival de Canes 2013 en la programació de l'Associació del cinema independent per a la seva diffusion (ACID).

## Argument

El 6 de maig de 2012, el dia de la segona volta de les Eleccions presidencials franceses de 2012, Lætitia, periodista de la cadena d'informació continua I-Télé, cobreix l'esdeveniment al Carrer de Solférino (Paris), davant la seu del Partit socialista. Però aquell dia, Vincent, el seu ex i pare de les seves dues filles, es presenta per retre'ls visita. A part que no estava verdaderament previst, que Vincent és de vegades violent, i sobretot verdaderament perdut, i que Lætitia ha de marxar a la feina.

## Repartiment

* Vincent Macaigne: Vincent
* Lætitia Dosch: Lætitia
* Arthur Harari: Arthur, l'amic « advocat » de Vincent
* Virgil Vernier: Virgil, l'amic de Lætitia
* Marc-Antoine Vaugeois: Marc, el « baby-sitter »
* Aurélien Bellanger: un militant de la UMP (cameo)

## Producció

Una part de la pel·lícula ha estat realment filmat el dia de la victòria de François Hollande en la segona volta de les eleccions presidencials franceses de 2012.

## Premis i nominacions
### Premis

* 2013: Premi de la crítica al Festival de cinema de França de Tübingen
* 2013: Premi al millor actor per a Vincent Macaigne al Festival internacional de cinema de Mar del Plata
* 2013: Premi del públic al París Cinema 2013
* 2014: Millor Revelació masculina a les Étoiles d'or du cinema français per a Vincent Macaigne

### Nominacions

* 2013: Festival de Canes: selecció « Association pour le cinéma indépendant et sa diffusion (ACID) »
* 2014: César a la millor primera pel·lícula

## Bibliografia

* Grosset Q., 2013: « La bataille de Solférino. Revue de troupe » Trois couleurs magazine n° 114 (11 de setembre de 2013) - p. 36-44

## Referències

* 1 2 Elodie, Emery. «Cinema: une bataille de Solférino rondement menée». Marianne (magazine), 18-09-2013. Arxivat de l'original el 16 d'octubre 2013. [Consulta: 1r juny 2014].
* ↑ «La Bataille de Solférino». The New York Times.
* ↑ «els guanyadors del Premi 2013».
* ↑ «An the winner are..».
* ↑ 15è palmarès de les Estrelles d'or del cinema francès (2014) Arxivat 2012-04-15 a Wayback Machine. al lloc oficial.
# Léon Jaussely

Léon Jaussely (Tolosa de Llenguadoc, 9 de gener de 1875 - Givry, 28 de desembre de 1933) fou un arquitecte i urbanista francès. Assistí a l'École des Beaux-Arts de Toulouse, i el 1897 rebé el Grand Prix des Beaux Arts de Toulouse, que li permeté continuar els seus estudis a París al taller Daumet Esquié. Al llarg de la seva carrera va rebre els més alts premis: Premi Chaudesaigues, premi Labarre, Chanavard, premis dels arquitectes d'Amèrica. Guanyà el Gran Premi de Roma el 1903.
El 1905 guanyà el concurs internacional convocat per l'Ajuntament de Barcelona per al nou projecte d'eixample de la ciutat, que havia de connectar la part de l'eixample dissenyat al Pla Cerdà amb els nous municipis agregats. El denominat Pla Jaussely preveia grans infraestructures viàries (passejos de ronda, diagonals, passejos marítims), parcs, enllaços ferroviaris i àrees de serveis. Realitzat tan sols parcialment, ha inspirat malgrat tot l'urbanisme barceloní des de llavors. Un dels seus deixebles fou Ramon Sastre i Juan

## Vegeu també

* Urbanisme de Barcelona

## Referències

* ↑ Sastre, Teresa; Núria Sastre i Laia Sastre. «Biografia». Ramon Sastre i Juan. [Consulta: 21 octubre 2015].
* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg). ISBN 84-8043-009-5.
# Mat

«Mat o MAT» té aquests significats:
* Mat (pel·lícula), pel·lícula soviètica del 1926 filmada pel director rus Vsèvolod Pudovkin, basada en la novel·la homònima
* MAT o alta tensió
* Riu Mat
* Escac i mat, posició als escacs on a un dels reis se li fa escac i no té cap moviment legal per fer
Viccionari
# Musaranya de Schouteden

La musaranya de Schouteden (Paracrocidura schoutedeni) és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes (Soricidae). Viu al Camerun, la República Centreafricana, la República del Congo, la República Democràtica del Congo, Guinea Equatorial i el Gabon. El seu hàbitat natural són els boscos de plana humits tropicals o subtropicals.
# Hibrees de Creta

Hibrees de Creta o potser Híbries, (en llatí Hibrias, en grec antic Ὑβρίας) fou un poeta líric grec nascut a l'illa de Creta.
Va ser l'autor d'un scholion, un tipus de poema líric normalment d'una sola estrofa, que es cantava als simposis i banquets de l'antiga Grècia. Aquest poema va ser molt apreciat al seu temps, i el van conservar Ateneu (Deipnosophistae 15. pàg. 695-6) i Eustaci de Tessalònica (Παρεκβολαὶ εἰς τὴν Ὁμήρου Ἰλιάδα καὶ Ὀδυσσείαν pàg. 276, 47), i va ser inclòs més tard a l'Antologia grega.

## Referències

* ↑ Hybrias of Crete a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 533
# Piràmide de Senusret III

La piràmide de Senusret III fou el complex funerari del faraó Senusret III a Dashur.
Fou construïda a Dashur on ja alguns faraons de la dinastia havien construït les seves piràmides, però aquesta fou la més gran de totes. Fou feta de rajoles amb base de pedra. L'entrada estava amagada al pati sota el paviment de l'oest. La cambra funerària no era pas en línia de l'eix vertical. Això fa pensar que la cambra trobada no era per al rei sinó per la primera reina, i que Senusret pensava enterrar-se a un altre lloc (a Abidos tenia una tomba amb similar estructura que el complex de la piràmide). La piràmide fou excavada el 1894 i 1895 A les galeries subterrànies es van trobar unes tres-centes peces de joieria, la majoria de la princesa Sit-Hathor, possible germana i dona del rei o potser una filla. També s'hi va trobar un gran sarcòfag de granit, buit, que corresponia a la reina mare Weret i alguns objectes com a gots, peces de bronze i una d'ivori.. El temple de la vall no s'ha localitzat i l'avinguda de 900 metres que s'acosta pel sud-est no ha estat excavada. La piràmide va tenir una ciutat a la part sud que es va construir per acollir el complicat culte al faraó.