OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ernő Rubik

Ernő Rubik (Budapest, 13 de juliol 1944) és escultor, arquitecte i dissenyador de l'Escola d'Arts Comercials de Budapest. També és autor del mundialment conegut Cub de Rubik, premiat amb el Spiel des Jahres (El joc de l'any) el 1980, però no és l'únic trencaclosques mecànic inventat per ell. Igualment ho són la Serp de Rubik, el Rubik's Magic o, el més recent, el Rubik 360.
El 1962 va iniciar els seus estudis d'arquitectura a la Universitat de tecnologia de Budapest i es llicencià el 1967. Continuà amb la seva formació en arquitectura i disseny a l'Acadèmia Hongaresa d'Arts Aplicades. En acabar els seus estudis el 1971, Rubik va començar a treballar com a professor d'arquitectura a la Universitat d'Arts i Disseny Moholy-Nagy. Va ser allà on, el 1974, va dissenyar el primer prototip del que després seria el Cub de Rubik, que en principi tan sols era una eina per a treballar amb els seus estudiants. A principis dels anys 80, el Cub de Rubik va començar a comercialitzar-se arreu del món. Al llarg d'aquella dècada, Rubik va compaginar la seva tasca de docent amb el desenvolupament de nous jocs. El 1990 fou nomenat president de l'Acadèmia Hongaresa d'Enginyeria. El seu darrer joc, conegut com a Rubik 360, va sortir al mercat en 2009.

## Referències

* ↑ The little cube that changed the world

## Bibliografia

* El cubo mágico de Tom weneck, 1981 Ed. Dalmau Socias ISBN 84-7464-111-X
# Erguer - Estudantes da Galiza

Erguer - Estudantes da Galiza (en català: Dempeus - Estudiants de Galicia) és una organització estudiantil de Galícia destinada a la defensa dels interessos del jovent, el seu objectiu estratègic és aconseguir un ensenyament, públic, de qualitat, democràtic i no heteropatriarcal. Erguer Galiza és una organització de caràcter plural, que està situada en el camp de l'esquerra nacionalista i independentista gallega, en un moviment polític que busca la constitució d'una República gallega independent, democràtica i plenament sobirana.
L'organització va ser fundada el 5 de març de 2016 en una Assemblea Nacional Constituent que va tenir lloc en el Col·legi de Fonseca de Santiago de Compostel·la, sota el lema "Allibera i transforma Galícia des de les aules", després de diversos mesos de socialització del projecte entre els estudiants de tota Galícia, alumnes tant d'ensenyament mitjà com universitàri, a través d'assemblees obertes.
El jovent que ha estat incorporat al procés a través d'aquestes assemblees obertes va passar a constituir Erguer Galiza al costat de membres d'altres organitzacions estudiantils nacionalistes com AGIR, Comitès i la Lliga Estudiantil Gallega (LEG), que van passar a dissoldre's i a integrar-se en la nova organització.

## Enllaços externs

* Pàgina web de Erguer - Estudantes da Galiza (gallec)
# Envà

Un envà, barandat, una antosta, una mitjana o mitjanada o un palmar és una paret prima que serveix per a separar estances dins d'un habitatge. L'envà és un element delimitador, no estructural. Es distingeixen els següents tipus d'envans:
* Envà penjat: el que no puja a partir del pla de terra.
* Envà de quart: el que es fa amb maons verticals posats de costat.
* Envà sord: doble envà de quart separat per un espai en el mig.

## Vegeu també

* Pladur
* Paret

## Enllaços externs

* Tipus d'envans Arxivat 2009-01-29 a Wayback Machine. (castellà)
* Construcció d'envà de quart Arxivat 2009-01-26 a Wayback Machine. (castellà)
# Els amors d'una rossa

Els amors d'una rossa (original:Lásky jedné plavovlásky, literalment Una rossa enamorada, títol internacional en anglès Loves of a Blonde o A blonde in Love) és una comèdia txecoslovaca de 1965 dirigida per Miloš Forman. Ha estat doblada al català.

## Argument

Andula és una jove que comparteix un dormitori a Zruc, on treballa en una gran fàbrica de sabates els empleats de la qual són exclusivament de sexe femení.
El capatàs de l'empresa, preocupat pel benestar de les seves treballadores, convenç a l'administració comunista d'instal·lar una base militar al poble per tal de posar fi a l'escassetat de nois que pateix el poble. Seguidament, un ball és organitzat per donar la benvinguda als soldats, que finalment resulten ser decebedores reservistes que ja han deixat enrere els millors dies de la seva joventut.
Malgrat que són els soldats qui durant el ball intenten lligar insistentment amb les joves, la ingènua Andula acaba finalment sent seduïda per Milda, l'eixerit pianista de l'orquestra vinguda de Praga. Tot i tenir parella, Andula acaba passant la nit amb el pianista que, per tal d'accedir als seus propòsits sexuals, abans li ha ofert mudar-se amb ell a Praga.
El cap de setmana següent, la il·lusa Milda fa autoestop a un camió que va a Praga a la recerca de la casa del pianista, el qual resulta habitar en un minúscul apartament compartit amb els seus pares.
La inesperada visita d'Andula, de la qual Milda visiblement ja ni gairebé se'n recordava, provoca una conflictiva situació en la qual la decebuda jove acaba passant la nit dormint sola al llit de Milda, el qual passa alhora a compartir llit amb els seus pares, ben enfadats perquè ja es fan a la idea del que ha passat en la nocturna vida del seu adonista fill.
Al següent dia, la desenganyada Andula abandona Praga per retornar al dormitori de Zruc i reincorporar-se a la fàbrica de sabates.

## Nominacions

* Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa 1967
* Globus d'Or a la millor pel·lícula estrangera
* Lleó d'Or al Festival Internacional de Cinema de Venècia per Milos Forman

## Referències

* ↑ esadir.cat. Els amors d'una rossa. esadir.cat.
* ↑ «Lásky jedné plavovlásky». The New York Times.

## Enllaços externs

* Ressenya a Criterion Collection de David Kehr (anglès)
* Loves of a Blonde Ressenya del "New York Times". (anglès)
# Esbiaat

Esbiaat (en àrab اسبيعات, Isbīʿāt; en amazic ⵙⴱⵉⵄⴰⵜ) és una comuna rural de la província de Youssoufia, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 14.986 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Enric Garidou i Roig

Enric Garidou i Roig (a vegades, escrit en francès, Henri Garidou) va ser batlle de Portvendres entre el març del 1965 i l'abril del 1967.
Garidou també va ser president de la Comissió Organitzadora dels Jocs Florals de la Llengua Catalana del 1965 de París i president de l'associació nord-catalana Amical Catalana. Aquell mateix any -en què també va col·laborar amb Batista i Roca en l'elaboració de l'«Enquête sur la condition de la Langue et la Culture Catalanes» auspiciada per Òmnium Cultural- va ser convidat, juntament amb altres personalitats, al congrés que el Partit Sard d'Acció va fer a Ozieri i que va determinar l'obertura d'una línia independentista a l'interior del partit.

## Referències

* ↑ «Els Jocs Florals de la Llengua Catalana, 1965». Ressorgiment, Any 50, Núm. 592, 01-11-1965, pàg. 9402-9403 [Consulta: 23 novembre 2017].
* ↑ Castells, Víctor. El Consell Nacional Català. CNC edicions, 2005, p. 190. ISBN 84-609-6338-1 [Consulta: 23 novembre 2017]. Arxivat 2018-10-24 a Wayback Machine.
# Enric Giralt i Paulí

Enric Giralt i Paulí (Badalona, 6 de juny de 1945 - Badalona, 9 de maig de 2012) va ser un periodista català, que destacà com a corresponsal de premsa local durant la Transició i com a part dels serveis d'informatius de Televisió Espanyola a Catalunya.
Fou fundador del setmanari Comarca Exprès, aparegut a les darreries del franquisme. Durant la Transició i els primers anys de la democràcia fou redactor en cap de l'històric setmanari Revista de Badalona. Durant molts anys també va ser membre dels consells editorials del diari El Punt, tant al Barcelonès Nord com a Barcelona. Tanmateix, la seva vida professional va estar lligada sobretot a la delegació a Catalunya de Televisió Espanyola, de la qual va ser el primer corresponsal del Maresme i després redactor, arribant a ser-ne director de Comunicació i de Política.
Compromès social i políticament des de molt jove, estigué vinculat al Partit dels Socialistes de Catalunya. Formà part del grup d'activistes antifranquistes més compromesos. Entre d'altres accions, fou l'encarregat de distribuir notes informatives on s'explicava als ciutadans els negocis foscos del principals dirigents franquistes de Badalona amb càrrecs, especialment a l'administració local, començant per l'alcalde del moment, Felipe Antoja.
Va morir el 9 de maig de 2012 va morir a causa d'una llarga malaltia. En record seu se celebrà una cerimònia laica al tanatori de Badalona. Entre el 21 de novembre de 2019 al 16 de febrer de 2020 el Museu de Badalona va retre homenatge a la seva figura a través d'una exposició de fotografies fetes per Giralt, donada per la seva família al museu.

## Referències

* 1 2 3 4 «Enric Giralt i Paulí». El Punt Avui, 10-05-2012.
* ↑ «Mor el periodista badaloní Enric Giralt». La Xarxa, 10-05-2012.
* ↑ «Enric Giralt, periodista de la Transició». Museu de Badalona, 2019. [Consulta: 18 novembre 2019].
# Ermessenda de Castellbò

Ermessenda de Castellbò fou vescomtessa de Castellbò i, per matrimoni, comtessa de Foix. Era la filla única i hereva d'Arnau I de Castellbò i es va casar amb Roger Bernat II de Foix el 1208, tot i que al matrimoni s'hi oposaven tant el bisbe d'Urgell com el comte d'Urgell, Ermengol VIII, i a la mort del seu pare (que sembla que es va fer càtar al llit de mort, mentre que d'altres magnats, com els germans Ramon i Guillem Ramon de Josa se'n feien i se'n desfeien tot sovint) el 1226, va aportar el vescomtat al seu marit amb els seus annexos de les valls d'Andorra, Sant Joan Fumat i Cabó, feus del bisbe d'Urgell. Va morir el 1230 i la va succeir el seu fill Roger I de Castellbò (IV de Foix) però del 1230 al 1240 el seu pare va ser regent administrador del comtat pel seu que era fill menor d'edat (hauria nascut vers 1220). El 1267 l'inquisidor general de Catalunya, Pere de Cadireta, va manar desenterrar les restes d'Arnau I de Castellbò i de la seva filla Ermessenda, acusats d'heretges càtars i les va fer cremar deixant fer volar al vent les cendres; la llegenda assegura que la gent de Foix va agafar al inquisidor i el va posar en una cadira i li van tirar pedres fins a matar-lo, i d'això li va venir el nom de Cadireta.

## Referències

* ↑ «Ermessenda de Castellbò». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ernest Nabàs Orenga

Ernest Nabàs Orenga (la Vall d'Uixó, 3 de març de 1941) és un periodista i polític valencià, diputat a les Corts Valencianes durant la II, III i IV Legislatures.
Treballà com a periodista. En 1977 fou director de la revista "Dos y Dos", on hi formaven part de la redacció Amadeu Fabregat i J. J. Pérez Benlloch. Fou secretari de comunicació de la comissió executiva nacional del PSPV-PSOE. Amb aquest partit fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1987, 1991 i 1995. Fou vicepresident (1987-1991) i president (1997-1999) de la Comissió de Control de l'Actuació de la RTVV i Societats que en depenen (1987-1991) i vicepresident de la Comissió de Medi Ambient de les Corts Valencianes. El 1996 va fer una proposta de llei per protegir les Penyes Altes d'Artana.

## Referències

* ↑ Los socialistas en el País Valenciano 1939-1978, p. 52
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., II Legislatura
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., IV Legislatura
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., III Legislatura
* ↑ Història de la Lluita per la defensa del Paratge. 1979-2009 per Josep Herrero Cabanyes
# Estanc

L'estanc és el monopoli en la producció o venda d'un determinat bé assumit per l'estat o atorgat a particulars a canvi d'un ingrés al fisc. Els estancs més comuns són els de tabac, segells, sal, explosius i licors. A Colòmbia encara es conserva, en certa manera, l'antic «monopoli dels estancs» en la producció d'alcohol, aiguardent i rom per part dels departaments. A Espanya el govern ha recuperat el de la venda i distribució de tabac al consumidor. A Suècia les botigues propietat de l'estat que tenen reservat el monopoli de venda d'alcohol s'anomenen Systembolaget.
Un dels més antics és l'estanc de la sal (datat en el segle XIV), en el qual es regulava la venda i no es permetia la importació. El 1634, a la corona de Castella s'instaurà l'estant sobre el tabac que convertí el monopoli en una font important d'ingressos (el 1887 fou concedit a una companyia arrendatària i el seu rendiment n'ha permès la continuïtat fins als nostres dies). La difícil situació econòmica del segle xvii feu que Felip IV de Castella crees les anomenades «siete rentillas» (pólvora, plom, sofre, vermelló, mangra, lacre i els jocs de cartes, estancats ja des del 1543). Així mateix foren establerts els del pebre, de paper timbrat, l'aiguardent, etc. La majoria dels estancs, llevat dels més rendibles, foren abolits durant el segle xix.
Als Països Catalans, bé que existien anteriorment monopolis reials damunt determinats productes, com la sal, el tabac (des del 1686), etc., la introducció de l'estanc fou deguda als Borbó. L'intendent Rodrigo Caballero destruí més de cent quaranta fàbriques privades de tabac al País Valencià (1708-11), i hi implantà l'estanc reial. Al Principat i a les Balears hi fou introduït amb la victòria de Felip V.
A l'Estat espanyol l'establiment on es ven tabac, segells mòbils i de correu i efectes timbrats, s'anomena Estanc.

## Referències

* 1 2 3 «Estanc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Estanc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Erula

Erula (en sard, Erula) és un municipi italià, dins de la Província de Sàsser. L'any 2007 tenia 807 habitants. Es troba a la regió d'Anglona i s'hi parla gal·lurès. Limita amb els municipis de Chiaramonti, Ozieri, Perfugas, Tempio Pausania (OT) i Tula. Fins al 1988 formava part del municipi de Perfugas

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Antonio Pileri | Llista cívica |
# Panorama du Grand Canal pris d'un bateau

Panorama du Grand Canal pris d'un bateau és una pel·lícula muda francesa dirigida per Alexandre Promio, soci dels germans Lumière estrenada el 1896. Se'n conserven 46 segons.

## Sinopsi

La càmera està instal·lada a bord d'una góndola, el casc de la qual no es veu. Només es pot veure el Gran Canal i els edificis que el recorren, així com l'abundant trànsit d'aigua.

## Anàlisi

Alexandre Promio és un dels operadors formats per Louis Lumière, que la Société Lumière va enviar a tot el món des de 1896 per recuperar les vistes fotogràfiques animades, que era com els germans de Lió anomenaven els rodets de pel·lícules impressionats.
El 25 d'octubre de 1896 Promio és a Venècia i li ve al cap contemplar des d'una góndola avançant pel Gran Canal. Com que els Lumière eren uns patrons una mica irascibles, primer envia un telegrama perquè se li permeti fer aquest tipus de recomanacions oficials d'estabilitat de la imatge originals d'aquest tipus de rodatge, recomanades per Louis Lumière. Ell respon favorablement i Promio recupera el que és el primer tràveling lateral del cinema. Els Lumière bategen aquest efecte: "Panorama Lumière", que té un gran èxit entre periodistes i públic.

## Referències

* ↑ Jean-Claude Seguin, Alexandre Promio, ou les énigmes de la lumière, Paris, L'Harmattan, 1998, ISBN 978-2-7384-7470-4
* ↑ Briselance, Marie-France; Morin, Jean-Claude. Grammaire du cinéma. París: Nouveau Monde, 2010, p. 588. ISBN 978-2-84736-458-3.
* ↑ Brigitte Vital-Durand, L'œuvre au noir des ouvrières, Libération, numéro spécial, supplément au no 4306 du 22 mars 1995, célébrant le 22 mars 1895, année française de l’invention du cinéma, page 4

## Enllaços externs

* Panorama du Grand Canal pris d'un bateau a YouTube
# Paleòpters

Els paleòpters (Palaeoptera, del grec palaeos, "antic" i pteron, "ala") són un agrupament parafilètic d'insectes pterigots que reuneix els ordres més primitius d'insectes alats (la majoria extints), caracteritzats perquè no poden plegar les ales sobre l'abdomen, la qual cosa és una característica exclusiva dels neòpters. La complexitat del plegatge alar, així com la mecànica de les ales durant el vol (gràcies a músculs de vol indirectes), mostren clarament que tots els insectes neòpters descendeixen d'un avantpassat comú i formen, per tant, un grup monofilètic.
El problema rau en el fet que la incapacitat de plegar les ales és un caràcter plesiomòrfic, és a dir, ancestral, i per tant, segons la cladística, no és vàlid per a definir grups monofilètics. Així, els dos grups actuals de paleòpters (Ephemeroptera i Odonata) no tenen una altra característica en comú que pugui indicar que descendeixen d'un avantpassat comú. Per tant, els paleòpters apareixen com un grup parafilètic, i per tant, artificial, que s'hauria d'abandonar.

## Classificació

Els paleòpters es subdivideixen en tres superordres i vuit ordres, només dos dels quals tenen espècies actuals:

### Superordre Ephemeropteroidea Rohdendorf, 1968

* Ordre Ephemeroptera Hyatt & Arms, 1891

### Superordre Odonatoptera Martynov, 1932

* Ordre Odonata Fabricius, 1793
* Ordre Geroptera Brodsky, 1994 †
* Ordre Meganisoptera Martynov, 1932 † (=Protodonata)

### Superordre Palaeodictyopteroidea Rohdendorf, 1961 †

* Ordre Archodonata Martynov, 1932 †
* Ordre Diaphanopterodea Handlirsch, 1919 †
* Ordre Megasecoptera Rohdendorf, 1961 †
* Ordre Palaeodictyoptera Goldenberg, 1877 †

## Referències

* ↑ «BioLib: Paleoptera». [Consulta: 31 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Tree of Life, Pterygota (anglès)
# Par (golf)

* Aquest article tracta sobre el concepte aplicat a un forat de golf. Vegeu-ne altres significats a «Par (format de puntuació)».
En golf, un par és un predeterminat nombre de cops que un golfista necessita per completar un forat, una ronda (la suma del total dels pars jugats als forats, també anomenat el course rating), o un torneig (la suma total dels pars de cada ronda). Els pars són el component central del joc per cops, el tipus de joc més comú en els tornejos de golf professional.
La distància de cada forat des de l'emplaçament del tee al pin determina el valor del par per a cada forat principalment, encara que no exclusivament. Per tradició, als forats se'ls assignen valors de par entre tres i cinc cops. Per a un jugador casual des dels tees d'enmig, la mitjana d'un forat de par-tres oscil·larà entre 100 i 250 iardes des del tee al pin. El terme mitjà en la distància d'un part de quatre cops estarà entre 251 i 450 iardes, encara que els jugadors de tornejos solen trobar-se forats de par quatre de 500 iardes de llarg i no són poc comuns per als forats de cinc de par en el joc normal convertits en forats de par quatre en els joc de campionat. El terme mitjà de forats de cinc de par està entre 451 i 600 iardes, però en l'actualitat els clots de més de 600 iardes són cada vegada més comuns en els campionats. Altres factors considerats inclouen terreny i objectes que requerisquen a un golfista tenir menys o més cops a superar (com arbres, aigua, pujols, o edificis). Alguns camps de golf ofereixen par de dos i par de sis cops també.
Viccionari
# Paradís (pel·lícula)

Paradís (títol original: Paradise) és una pel·lícula canadenca de Stuart Gillard, estrenada l'any 1982. Ha estat doblada al català.

## Argument

A l'època georgiana, el 1823, David (Willie Aames) i Sarah (Phoebe Cates) són dues adolescents que viatgen amb una caravana entre Bagdad i Damasc. En una parada en un oasis, l'agent de tracta de blanques anomenada Chacal les tira a terra, amb l'objectiu d'afegir la bonica i jove Sarah al seu harem. David i Sarah i el seu servidor, Geoffrey, arriben a escapar-se, però tots els altres moren en la massacre, compresos els pares de David. No obstant això, Geoffrey no sobreviu molt de temps. Perceben un campament que, sense saber-ho, és dirigit pel Chacal. Geoffrey va al campament amb la finalitat de buscar de l'ajuda però és mort pel Chacal mentre els dos adolescents descansen una mica en un lloc proper.

## Repartiment

* Willie Aames : David
* Phoebe Cates : Sarah
* Tuvia Tavi : El Chacal
* Richard Curnock : Geoffrey
* Neil Vipond : El reverend
* Aviva Marks : Rachel
* Joseph Shiloach : Ahmed
* Shoshana Duer : La dona beduina
* Jerry Rosen : El guàrdia del Chacal
* Riki Halfon : La ballarina del ventre

## Producció

Els productors de la pel·lícula, Robert Lantos i Stephen J. Roth, van seleccionar Aames i més tard, després d'un screen test, Cates pel paper de Sarah. La pel·lícula va marcar el començament a la pantalla de Cates, que tenia 17 anys en el moment del rodatge. El paper principal de Cates en la pel·lícula va implicar diverses escenes de nuesa integral. Cates va ser igualment seleccionada per la producció de la pel·lícula per cantar la cançó tema de la pel·lícula. El rodatge es va desenvolupar a diversos indrets a Israel, com Tel-Aviv, la Mar Morta i el Llac de Tiberíades,.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Paradís. esadir.cat.
* ↑ «Paradise». The New York Times.
* ↑ Paradise Press kit, 'New Eve for Paradise', Embassy Pictures, Published 1982 Retrieved 3/13/10
* ↑ Closing credits of Paradise (1982)
* ↑ «Paradise, An Awakening in the Desert». The New York Times, 10-05-1982. [Consulta: 20 maig 2013].
* ↑ Paradise Press kit, 'Strangers in Paradise', Embassy Pictures, Published 1982 Retrieved 3/13/10
Viccionari
# Parc Kellermann

El parc Kellermann està situat al sud del 13è districte de París (França) entre el carrer Max-Jacob i el boulevard périphérique, al barri de Maison-Blanche.
S'estén sobre 5,6 hectàrees i se situa sobre l'antic llit del riu Bièvre. Va ser construït després de la destrucció de les fortificacions de Thiers, després de la Primera Guerra Mundial. Els seus jardins s'estenen sobre tres nivells i són recorreguts per un riu procedent d'una cascada. El parc disposa a més a més d'àrees de jocs i de zones d'esport.
Porta el nom del mariscal francès François-Christophe Kellermann.

## Enllaços externs

* Parc Kellermann a París Arxivat 2007-10-13 a Wayback Machine.
# Parròquia de Cēre

La Parròquia de Cēre (en letó: Cēres pagasts) és una unitat administrativa del municipi de Kandava, al nord de Letònia. Abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009 pertanyia al raion de Tukuma.

## Pobles, viles i assentaments

* Cēre (centre parroquial)
* Oksle
* Vecciems
* Korģeļciems
* Baklāvi
* Rēzes

## Referències

* ↑ «CĒRE PARISH» (en anglès). [Consulta: 10 novembre 2023].

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia
* Localitats de Letònia
* Casa Senyorial de Cēre
# Parròquia de Druviena

La Parròquia de Druviena (en letó: Druvienas pagasts) és una unitat administrativa del municipi de Gulbene, Letònia. Abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009 pertanyia al raion de Gulbenes.

## Pobles, viles i assentaments

* Druviena (centre parroquial)
* Mežkleivas
* Murāni
* Silmači
* Ziemeļi
* Saltupes
* Tīrumkleivas
* Tirzieši.

## Hidrologia
### Rius

* Azanda
* Labā Vilaune
* Robežupe
* Tirza
* Tocupīte
* Vilaune

### Llacs i embassaments

* Molí d'aigua Pērļa
* Embassament Lazdu
* Kalniņdīķis
* Estanc de Caunes
* Estanc de Gaiļa
* Velniņš

## Persones notables

* Jānis Poruks (1871-1911) poeta.

## Vegeu també

* Localitats de Letònia
* Organització territorial de Letònia
# Partit Socialista Popular català

El Partit Socialista Popular català fou la secció catalana, creada el 1975, del Partido Socialista Popular. El primer president de la secció fou Jaume Mata i Romeu, i el secretari general Xavier Nart.
D'ideologia socialista i marxista, es presentà a les eleccions generals del 1977 a Barcelona i Girona amb la denominació Partit Socialista Popular-Unitat Socialista, obtenint 30.382 vots. El 1978 es va integrar al PSC-PSOE, i un sector minoritari al Partit Socialista de Catalunya - Congrés.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Partit Socialista Popular Català». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 6 novembre 2021].
* ↑ Vendrell i Sellarès, J. Oriol. «L'aviador de l'Arboçar Jaume Mata i Romeu». A: Personatges il·lustres de l’Alt Penedès, el Baix Penedès i el Garraf. Vilafranca del Penedès: Abertis, 2010, p. 25.