OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fados

Fados és una pel·lícula documental de Carlos Saura estrenada l'any 2007 i produïda per José Velasco de Zebra Produccions. Dins de la seva trilogia sobre la cançó urbana moderna que va iniciar amb Flamenco (1995) i Tango (1998). Va tenir molt bona acollida a Portugal.

## Argument

El fado va néixer a Lisboa fa més de cent cinquanta anys com un lament dels habitants dels ravals per a contar històries de nostàlgia i dolor. A poc a poc va anar arribant als ambients cortesans i amb el pas dels anys s'ha convertit en el millor ambaixador que Portugal té al llarg del món. A través de les arrels del fado i amb la col·laboració dels seus intèrprets més destacats, descobrim una cultura, una ciutat i un país que està molt més prop d'Espanya del que sembla.

## Comentari

Saura represa l'estil de la pròpia Flamenco o de Sevillanas, és a dir, un gènere pròxim al documental sense argument ni protagonistes que amb una gran bellesa visual representa un musical en estat pur. Carlos Saura és un reconegut amant de la música i de la dansa, però també de Portugal, una terra que queda molt ben retratada en el documental. Per a donar una visió global del fenomen, el realitzador ha comptat amb el gran representant del fado Carlos do Carmo, que a més és l'assessor musical del film. També apareixen altres artistes com Mariza, Camané, Lila Downs, Caetano Veloso o Miguel Poveda, artistes que venen de països molt diferents seduïts pel gènere musical del fado.

## Banda sonora

La banda sonora de la pel·lícula inclou aquestes cançons:
* "Fado da Saudade" - Carlos do Carmo
* "Kola San Jon" - Kola San Jon
* "Variações em Lá" - Jaime Santos, Ricardo Rocha
* "Transparente" - Mariza
* "Menina Você que Tem" - Toni Garrido
* "Quadras" - Camané
* "Fado da Severa" - Catarina Moura
* "Rua do Capelão" - Cuca Roseta
* "Marceneiro" - SP & Wilson
* "Um Homem na Cidade" - Carlos do Carmo
* "Foi na Travessa da Palha" - Lila Downs
* "Vida Vivida" - Argentina Santos
* "Fado Batido" - Brigada Víctor Jara
* "Flor Di Nha Esperança" - Lura
* "Sopra Demais o Vento" - Camané
* "Estranha Forma de Vida" - Caetano Veloso
* "Fado Tropical" - Chico Buarque e Carlos do Carmo
* "Meu Fado Meu" - Mariza i Miguel Poveda
* "Casa de Fados" - Maria da Nazaré/ Vicente da Câmara
* "Ó Gente da Minha Terra" - Mariza

## Premis

* Goya a la millor cançó original Fernando Pinto do Amaral i Carlos do Carmo "Fado da saudade".
* Medalla del CEC al millor documental

## Referències

* ↑ Los fados de Carlos Saura, El País, 4 de febrer de 2007
* ↑ Carlos Saura: 'El fado es un amor de infancia que sigue vivo por su fuerza y sinceridad', El Mundo, 14 de febrer de 2007
* ↑ El estreno de "Fados" de Carlos Saura en Portugal es acogido con entusiasmo, La Opinión de Málaga, 27 de setembre de 2007
* ↑ Fados al web de Fotogramas
* ↑ Fados By Carlos Saura The Original Soundtrack a discogs
* ↑ Fados al web dels premis Goya
* ↑ El Círculo de Escritores Cinematográficos elige 'Siete mesas de billar francés' mejor película, El Norte de Castilla, 22 de gener de 2007

## Enllaços externs

* Fados a YouTube
# Comunitat de municipis del Pays de Lesneven i de la côte des Légendes

La Comunitat de municipis del País de Lesneven i de la côte des Légendes (CCPI) (en bretó Bro Lesneven hag Aod ar Mojennoù) és una estructura intercomunal francesa del País de Brest, situada al département del Finisterre a la regió Bretanya. Té una extensió de 202 kilòmetres quadrats i una població de 25.712 habitants (2006).

## Composició

Està format per 15 communes :
* Brignogan-Plages
* Le Folgoët
* Goulven
* Guissény
* Kerlouan
* Kernilis
* Kernouës
* Lanarvily
* Lesneven
* Ploudaniel
* Plouider
* Plounéour-Trez
* Saint-Frégant
* Saint-Méen
* Trégarantec

## Equip de govern

Elegit en sessió del consell de 17 d'abril de 2008
* Joël Marchadour, president
* Jean-Yves Le Goff, 1r vicepresident
* Charlotte Abiven, vicepresidente
* Jean-Yves Salaün, vicepresident
* Pascal Goulaouic, vicepresident
* Bernard Tanguy, vicepresident
* Jean-Yves Bodennec, vicepresident
* Raphaël Rapin, vicepresident

## Competències

Aquesta comunitat de municipis té les següents competències :
* Acció sobre la feina pel desenvolupament, manteniment i la gestió de zones d'activitats industrials, comercials, artesanals (Mescoden a Ploudaniel, Le Parcou a Lesneven, Lanveur a Plounéour-Trez) o turistíques (Meneham a Kerlouan).
* Participació en el desenvolupament a llarg termini del País de Brest amb les altres comunitats que la componen
* Organització de línies especials de transport escolar, explotació d'un escorxador públic en el medi rural, d'un espai multifuncions amb vocació esportiva, cultural i socioeconòmica.
* Acció social a través de l'acompanyament de les persones a la recerca d'ocupació, de la millora de l'hàbitat i de la gestió dels bancs d'aliments.
* Desenvolupament d'una política ambiental i concertada a favor del temps lliure dels joves, suport al centre sociocultural, educació en la natació i vetllar pels escolars.
* Protecció del medi ambient mitjançant la recollida selectiva, el tractament i reciclatge dels residus domèstics i de les empreses.
* Participació en el desenvolupament turístic dut a termes per les oficines de turisme comunals i el País d'acollida turístic de Les Abers-Côte des Légendes, creació d'un organisme que federalitzi les senderes comunals i les cases de repòs.
* Facilitar l'accés a la cultura i a les manifestacions culturals i esportives.

## Vegeu també

* Intercomunalitats del Finisterre

## Enllaços externs

* Comunitat de municipis del País de Lesneven i de la côte des Légendes (Finistère - Bretagne)
# Josep Font

Josep Font és el nom dels següents personatges:
* Josep Font i Cabanes, periodista manresà, condemnat pel franquisme després de la Guerra Civil
* Josep Font i Grau (Bordils, 1894 – Banyoles, 1974), instrumentista de tible i compositor sardanista
* Josep Font i Gumà (Vilanova i la Geltrú, 1859 - 1922), arquitecte català.
* Josep Font i Palmarola (Vic, 1898 - Barcelona, 1960), pianista, compositor i pedagog musical
* Josep Font i Solsona (Lleida, 1908 – Calella, 1993), historiador i periodista.
* Josep Font i Trias (Palma, 1913 -2000), filòsof i lul·lista mallorquí.
* Josep Font de Rubinat (Reus 1876 - Barcelona 1933), militar
* Josep Font (dissenyador), dissenyador català
# Icnologia

La icnologia és una branca de la geologia que tracta amb els rastres del comportament d'organismes. Generalment es considera una branca de la paleontologia; de totes maneres, només una divisió de la icnologia, la paleoicnologia, tracta amb rastres fòssils, mentre que la neoicnologia és l'estudi dels rastres moderns.
Els estudis icnològics es basen en les troballes i anàlisi d'estructures biogèniques: trets causats per organismes vius.

## Classificació

Existeixen diferents classificacions de les icnites, les més comunes són aquestes:
* Repichnia : Pistes de reptació i desplaçament.
* Cubichnia : Pistes de descans.
* Pascichnia : Pistes de pastura.
* Fodinichnia : Galeries de alimentació.
* Domichnia : Galeries de vida.
* Fugichnia : Rastres de d'equilibri.
* Agrichnia : Rastres de cultiu.
* Fixichnia

## Referències

* ↑ «Icnologia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Icnotàxon
# Josep Maria Milà i Pi

Josep Maria (o simplement Josep) Milà i Pi (Barcelona, 21 d'octubre de 1853 - Esplugues de Llobregat, el Baix Llobregat, 26 d'abril de 1922) va ser un jurista, advocat i polític català.
Fill de Josep Milà i Mestre i Teresa Pi i Torrent, naturals de Vilanova i la Geltrú, fou un advocat i polític català, germà de l'empresari Pere Milà i Pi i pare de Josep Maria Milà i Camps. Treballà amb Manuel Planas i Casals i políticament milità en el Partit Liberal Fusionista. Després de la dimissió de Bartomeu Robert i Yarzábal arran del Tancament de Caixes d'octubre de 1899 fou nomenat alcalde de Barcelona. Tot i mostrar una posició més favorable al Govern d'Espanya, les protestes constants a favor de l'alcalde sortint van provocar la seva dimissió.

## Referències

* ↑ «Naixements.1853.Llibre 4.Registre núm.3812». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 21-10-1853. [Consulta: 23 juliol 2019].
* ↑ «Josep Maria Milà i Pi | enciclopedia.cat». [Consulta: 6 agost 2023].
# Etoko

Etoko (en rus: Этоко) és un poble de Kabardino-Balkària, a Rússia, que el 2019 tenia 819 habitants. Pertany al districte rural de Zalukókoaje.

## Referències

* ↑ «Первопоселенцы немецкой колонии Бруненталь (с. Октябрьское) | Зольский район». www.zolka.ru. [Consulta: 4 juny 2016].
* ↑ Немцы России: населенные пункты и места поселения: энциклопедический словарь / Сост.: В. Ф. Дизендорф.-М.,"ЭРН", 2006.-472с.
# Colossos de Coptos

Els Colossos de Coptos són unes grans estàtues que representen a Min, de pedra calcària, trobades per Petrie al temple de la ciutat de Coptos (Koptos) el 1894. Representen al deu Min (a la ciutat de Coptos Min era l'espòs de la deessa Isis), dret i amb el penis erecte i estaven al temple de la ciutat. Només una part està conservada i estan al Museu d'Antiguitats Egípcies del Caire i un cap a Òxford. Té gravats alguns signes que han estat identificats com a noms de sobirans cada un dels quals els feia gravar allí, i com que el darrer fou Narmer, se suposa que les estàtues són anteriors a la seva època. Basant-se en aquestos signes i els d'altres llocs, Dreyer va establir una possible llista dinàstica anterior a Narmer.
# Joan Jonas

Joan Jonas (1936 a Nova York), és una artista estatunidenca pionera en els camps del videoart i la performance. El seu punt de vista i les seves obres primerenques van servir de base durant els anys 60 i 70 per a diversos videoartistes. Durant el 2005 va ser professora del Massachusetts Institute of Technology.

## Obra

Va començar la seva carrera a Nova York com a escultora. El 1968 va traspassar les barreres de l'escultura aproximant-se a noves formes d'expressió com el vídeo, barrejat amb altres suports.
En els seus treballs primerencs, com ara Wind (1968), Jonas va filmar a persones que caminaven contra el vent. En la seva obra Songdelay (1973), filmat amb un teleobjectiu i lents de gran angular (que produeixen els extrems d'oposició aprofundits de camp) va representar els recorreguts de Jonas al Japó, on ella va veure obres de Noh.
Entre 1972 i 1976 la protagonista de les seves obres va ser ella mateixa, qui s'enregistrava realitzant diverses accions dins del seu estudi, tot interpretant a Organic Honey, el seu alter-ego eròtic.
El 1976 amb The Juniper Tree, va arribar a una estructura narrativa de fonts literàries diverses, com ara contes de fades, mitologia, poesia, i cançons populars, formalitzant un mètode altament complex, no lineal, de presentació. Fent servir un sistema de teatre colorit i un so enregistrat, The Juniper Tree tornà a explicar un conte dels germans Grimm.
En la seva instal·lació ò performance comissionada per la Documenta 11, Lines in the Sand (2002), va investigar qüestions sobre el jo i l'ego bassant-se en el poema èpic "Helen in Egypt", de Hilda Doolittle, que torna a treballar sobre el mite d'Helena de Troia.

## Obres rellevants

* Organic Honey’s Visual Telepathy (1972).
* The Juniper Tree (1976).
* Volcano Saga (1985).
* Revolted by the Thought of Known Places… (1992).
* Woman in the Well (1996/2000).
* My New Theater series (1997-1999).
* Lines in the Sand (2002).
* The Shape, The Scent, The Feel of Things (2004).

## Exposicions rellevants, premis i reconeixements

* 1994- Retrospectiva al Stedelijk Museum d'Amsterdam.
* 2003- Rosamund Felsen Gallery, Los Angeles.
* 2003- Pat Hearn Gallery, Nova York.
* 2007- MACBA, Barcelona.

## Referències

* ↑ «Joan Jonas». web. MACBA. Arxivat de l'original el 14 de febrer 2012. [Consulta: 20 abril 2015].
# Icnotàxon

Un icnotàxon es considera com un tàxon, és a dir, una unitat taxonòmica, basat en les petjades fòssils o rastres d'activitat d'un organisme. Aquesta classificació inclou una àmplia gamma de rastres creats per animals antics en el passat geològic. S'empren icnotaxons per classificar i nomenar restes i senyals fòssils, tals com a pistes, empremtes, caus, orificis i perforacions, rastres, copròlits, gastròlits, regurgitàlits, nius, mines de fulles, senyals de mossegades, secrecions estructurades de l'activitat d'organismes com a capolls, càpsules de pupes, teles d'aranyes i agallas de les plantes. Es tracta d'un terme essencial en l'àmbit de l'Icnologia, que permet classificar i distingir rastres fòssils amb diferències morfològiques significatives. Aquest concepte és fonamental per als icnòlegs, ja que els permet identificar i agrupar els icnofòssils basant-se en l'obra o activitat fossilitzada d'un organisme. Gràcies a aquesta metodologia, els investigadors poden reconstruir amb major precisió els ecosistemes i les activitats dels organismes antics, aportant una comprensió més completa de la vida al llarg de la història geològica de la Terra.

## Referències

* ↑ «Glossari. Codi Internacional de Nomenclatura Zoològica» (PDF) p. 115. Institut d'Estudis Catalans, IEC. [Consulta: 1r juny 2023].
* ↑ Dirk Knaust, (R. G. Bromley, ed.) «Capítol 3 - Trace-Fossil Systematics,» (PDF). Developments in Sedimentology, Elsevier, 64, 2012, pàg. 79-101,. DOI: 10.1016/B978-0-444-53813-0.00003-4. ISSN: 0070-4571 ISSN 0070-4571.
* ↑ «ʻLapillitubus montjuichensisʼ, el primer fòssil urbà descobert en edificis modernistes de Barcelona». Universitat de Barcelona, 18-10-2017. [Consulta: 1r juny 2023].
* ↑ «Descobreixen el fòssil urbà «Lapillitubus montjuichensis» en edificis modernistes». Diari de Girona, 17-10-2018. [Consulta: 1r juny 2023].
* ↑ Belaústegui, A.; Belaústegui, Z.A. «Modernist architecture in Barcelona reveals a new trace fossil from the Miocene of Montjuïc (NE Spain)». Geologica Acta, 15, 3, 2017, pàg. abstract,169-186. ISSN: 1695-6133.

## Vegeu també

* Icnita
* Nomenclatura binomial

## Enllaços externs

* Comentaris sobre les propostes d'esmenar el Codi pel que fa a les traces fòssils
# Jorge Bernardo Griffa Monferoni

Jorge Bernardo Griffa Monferoni (castellà: Jorge Griffa) (Casilda, 7 de maig de 1935 - Rosario, 15 de gener de 2024) fou un futbolista argentí de les dècades de 1950 i 1960.

## Trajectòria

Debutà a la primera divisió argentina el 16 d'octubre de 1954 al Club Atlético Newell's Old Boys, club on romangué durant cinc temporades. L'any 1959 fitxà per l'Atlètic de Madrid. Debuta el 13 de setembre de 1959 en un triomf per 3 a 0 davant del UD Las Palmas. En la seva primera temporada al club guanyà la Copa d'Espanya, primera del club. El 1961 guanyà una nova Copa i acaba segon a la Lliga. El 1962 assolí el primer títol internacional de l'equip, la Recopa d'Europa de futbol. La temporada 1964-65 guanyà la seva tercera Copa i la següent es proclamà campió de Lliga. En total jugà 10 temporades a l'Atlético de Madrid, esdevenint el futbolista estranger que més partits disputà amb l'equip fins que l'any 2011 Luis Amaranto Perea el superà amb 203 partits. Formà, juntament amb Calleja i Rivilla, una de les línies defensives més destacades del club. El 1969 fitxà pel RCD Espanyol, que aleshores estava a Segona Divisió, on assolí l'ascens. Jugà al club de Sarrià una temporada més, retirant-se el 1971.
Jugà amb la selecció argentina de futbol el 1959, guanyant una Copa Amèrica.
A continuació començà a treballar com a entrenador al futbol base de Newell's Old Boys, on promocionà homes com Jorge Valdano, Américo Gallego, Ricardo Giusti, Gabriel Batistuta, Fabián Basualdo, Roberto Sensini, Fernando Gamboa, Mauricio Pochettino, Gerardo Martino, Maxi Rodríguez, Juan Simón, Walter Samuel, Aldo Duscher, Julio Zamora, Pablo Guiñazú, Abel Balbo i Gabriel Heinze. Més tard treballà al Club Atlético Boca Juniors, on descobrí homes com Nicolás Burdisso, Sebastián Battaglia, Fernando Gago i Carlos Tevez.
Ha escrit el llibre 39 años en divisiones inferiores on narra la seva experiència com a entrenador.

## Palmarès
### Atlètic de Madrid

* Copa del Rei de futbol: 1959-60, 1960-61, 1964-65
* Lliga espanyola: 1965-66
* Recopa d'Europa de futbol: 1961-62

### Argentina

* Copa Amèrica: 1959

## Referències

* ↑ Levinsky, Por Sergio. «Murió Jorge Bernardo Griffa, maestro de la captación y formación de futbolistas: el gran legado que dejó en Newell's y Boca Juniors» (en castellà), 15-01-2024. [Consulta: 16 gener 2024].
* ↑ Burgo, Andrés. «Muere Jorge Griffa, leyenda del Atlético de Madrid y ‘maestro’ de futbolistas» (en castellà-ar), 16-01-2024. [Consulta: 16 gener 2024].
* ↑ «Rosters». rsssf. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «"Yo soy el único que lo puede retar a Bielsa"». playfutbol.infobae.com, 11-10-2007. Arxivat de l'original el 2012-11-28. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «39 años en divisiones inferiores». Ediciones Continente. ISBN 978-950-754-330-2. [Consulta: 20 gener 2013].

## Enllaços externs

* (castellà) Futbol Factory
* (castellà) Web oficial
* Perfil a BDFutbol
# Eleccions legislatives belarusses de 2019

El 17 de novembre de 2019 es van celebrar eleccions legislatives a Belarús.

## Context

Les eleccions parlamentàries havien de celebrar-se a tot tardar el 6 de setembre de 2020. No obstant això, en el seu discurs anual a la nació del 19 d'abril de 2019, el president Aleksandr Lukaixenko va anunciar que se celebrarien en 2019. Lukaixenko va suggerir el diumenge 7 de novembre o el Dia de la Revolució d'Octubre com a possibles dates, no obstant això, les eleccions es van programar finalment per al 17 de novembre de 2019.

## Sistema electoral

Els 110 membres de la Cambra de Representants van ser elegits en circumscripcions uninominals mitjançant votació per majoria simple.

## Resultats

El 18 de novembre de 2019, la Comissió Electoral de Belarús va anunciar els resultats. Dels 110 diputats elegits, 89 eren independents i 21 eren membres de partits polítics. Pel que fa a l'orientació política, els 110 diputats electes es van comptar entre els partidaris del règim del president Lukaixenko. L'oposició no va aconseguir ni un sol escó al parlament.

## Referències

* 1 2 «Lukashenka Calls Belarus's Next Presidential Election For 2020» (en anglès). [Consulta: 2 gener 2023].
* ↑ Александр Лукашенко назначил досрочные выборы в парламент Белоруссии Meduza, 19 April 2019
* ↑ Belarus IDEA
* ↑ «Belarus parliament elections» (en anglès). BELARUS.BY, 18-11-2019. [Consulta: 2 gener 2023].
* ↑ «Keine Opposition mehr im Minsker Parlament» (en alemany). Frankfurter Allgemeine Zeitung, 18-11-2019. [Consulta: 2 gener 2023].
# Fat Freddy's Drop

Fat Freddy's Drop és una banda neozelandesa formada per set músics de Wellington, l'estil musical de la qual s'ha caracteritzat per la combinació de dub, reggae, soul, jazz, rhythm and blues i techno. En origen fou una jam band formada a finals de la dècada del 1990 per músics provinents d'altres bandes de Wellington, tot i que amb el temps Fat Freddy's Drop es va convertir en el projecte principal dels seus membres. Aquests, però, han seguit tocant amb els seus grups respectius, The Black Seeds, TrinityRoots, Bongmaster i altres. Fat Freddy's Drop són coneguts per les seves improvisacions en directe.
El grup va obtenir reconeixement internacional l'any 2003 després que el seu senzill «Midnight Marauders» fos distribuït per segells discogràfics alemanys. Des d'aleshores, el grup ha fet una gira per Europa gairebé cada any. El primer àlbum d'estudi de Fat Freddy's Drop, Based on a True Story, va ser el primer disc publicat de manera independent que va assolir el primer lloc a les llistes de vendes de Nova Zelanda després del seu llançament el 2005, i és el tercer àlbum més venut d'un artista nacional en la història del país. Based on a True Story va guanyar el premi al millor àlbum als New Zealand Music Awards el mateix any i es va mantenir a la llista de vendes dels 40 millors del país durant més de dos anys, esdevenint una de les bandes contemporànies de més èxit de la nació insular.

## Discografia

* 2001: Live at the Matterhorn
* 2005: Based on a True Story
* 2009: Dr Boondigga and the Big BW
* 2010: Live at Roundhouse
* 2013: Blackbird
* 2014: Live in Munich
* 2015: Bays
* 2019: Special Edition Part 1
* 2020: Lock-In
* 2021: Wairunga

## Referències

* ↑ McIver, Sharon «WaveShapeConversion: The Land as Reverent in the Dance Culture and Music of Aotearoa» (en anglès). University of Canterbury., 2007. DOI: 10.26021/4087.
* ↑ «Fat Freddy's Drop - Based on a True Story | Television» (en anglès). NZ On Screen. [Consulta: 18 maig 2022].
* ↑ «Interview - Fat Freddy's Drop - Music | thevine.com.au», 20-06-2009. Arxivat de l'original el 2009-06-20. [Consulta: 18 maig 2022].
* ↑ «Fat Freddy's, Bic Runga star at Music Awards [+pictures]» (en New Zealand English). [Consulta: 18 maig 2022].
# Segell d'Alabama

El Gran Segell de l'Estat d'Alabama va ser dissenyat en 1817 per William Wyatt Bibb, governador del Territori d'Alabama i primer governador de l'estat.

## història

Quan el Territori d'Alabama es va convertir en un estat de la Unió, el 1819, la Legislatura estatal va aprovar el disseny del governador Bibb com el segell oficial de l'estat.
El segell representa un mapa que mostra un dels més valuosos recursos de l'estat, els seus principals rius. El disseny de Bibb va servir com segell oficial fins a 1868, quan va ser substituït per un polèmic disseny, el qual representava una àguila americana posada sobre l'escut americà i amb una banda al bec que deia «Here we rest» (Aquí descansem) aquest disseny segueix sent utilitzat pel Departament de Treball d'Alabama. La legislatura i el governador Frank M. Dixon van restaurar el disseny original del governador Bibb el 1939, mantenint-se sense canvis des de llavors. El nou segell va ser adoptat durant una sessió especial convocada pel Governador. El disseny es descriu així:
| « | El segell serà circular, i el diàmetre del mateix serà de dues polzades i quart, prop de la vora del cercle hi serà la paraula "Alabama", a la mateixa distància des de la vora, hi seran les paraules, "Great Seal" (Gran Segell). Al centre del segell hi haurà una representació d'un mapa de l'estat amb els seus principals rius. El segell es dirà "Gran Segell de l'Estat d'Alabama." El segell haurà de ser conservat i utilitzat com ho exigeix la Constitució i les lleis. | » |
* Segell d'Alabama disseny de Bibb utilitzat de 1817 a 1868
* Segell d'Alabama utilitzat durant el període de 1868 a 1939

## Segell del Governador

També hi ha un segell del governador d'Alabama. A diferència del segell de l'estat però, s'utilitza l'escut d'armes d'Alabama, en lloc d'un mapa de l'Estat, ja que és motiu central.
* Segell d'armes del Governador d'Alabama
* Segell d'armes del Governador Electe d'Alabama
* Segell d'armes del Vicegovernador d'Alabama
* Segell d'armes del Presidente de la Cámara de Representants d'Alabama
* Segell d'armes del Sistema Judicial Unificat d'Alabama
* Segell d'armes del Procurador General d'Alabama
* Segell d'armes de la Junta de Indults y Llibertat Condicional d'Alabama
* Segell d'armes de l'Agència per al Maneig d'Emergències d'Alabama
* Segell d'armes del Departament d'Agricultura i Industries d'Alabama
* Segell d'armes del Departament de Correccions d'Alabama
* Segell d'armes del Departament de Seguretat d'Alabama
* Segell d'armes del Departamento de Trabajo d'Alabama
* Segell d'armes del Departament de Salud Pública d'Alabama
* Segell d'armes del Departament de Seguretat Pública d'Alabama
* Segell d'armes del Departament de Transport d'Alabama
* Segell d'armes del Departament del Tresor d'Alabama
* Segell d'armes de la Comissió de Valors d'Alabama
* Segell d'armes de la Guàrdia Nacional d'Alabama
* Escut d'armes de las Forces de Defensa de l'estat d'Alabama

## Vegeu també

* Bandera d'Alabama
* Heràldica

## Referències

* ↑ «L'antic segell». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 juny 2012].
* ↑ Acts of Alabama 1868, No. 133