OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edmond Frémy

Edmond Frémy, nascut a Versalles el 28 de febrer de 1814 i traspassat a París el 3 de febrer de 1894, va ser un químic francès que aïllà per primera vegada l'àcid fluorhídric i sintetitzà rubís artificials.

## Biografia

Va ser introduït a la química pel seu pare François Frémy, professor de química a Saint-Cyr. En 1831, va ingressar en el laboratori de Joseph Louis Gay-Lussac a l'Escola Politècnica i es va convertir en el seu assistent el 1833. El 1837, va entrar en el Col·legi de França i va ser nomenat preparador i després ajudant de Théophile Jules Pelouze a l'Escola Politècnica, abans de ser el seu successor com a professor l'any 1846. El 1850 va succeir a Gay-Lussac a la càtedra de química del Museu d'Història Natural, on va ser director de 1879 a 1891, després de Michel Eugène Chevreul. També va ser director d'estudis a la 2a secció de l'École Pratique des Hautes Études. El 1857 va ser elegit membre de l'Acadèmia de Ciències, i president el 1875.

## Obra

Frémy va realitzar investigacions sobre l'àcid òsmic, els ferrats, els estannats, els plumbats i l'ozó. Va tractar d'obtenir lliure el fluor per electròlisi del fluorurs fusos però no ho aconseguí. Tanmateix va aïllar per primera vegada l'àcid fluorhídric anhidre i una sèrie d'àcids, la naturalesa dels quals ha estat durant molt de temps objecte de debat. Va estudiar la coloració de les fulles i les flors, la composició dels ossos i el cervell d'animals i altres substàncies. També va estudiar els processos de fermentació tema pel qual va estar en contínua disputa amb Louis Pasteur.
Convençut de la importància de les aplicacions tècniques de la química, Frémy es va preocupar en especial per la formació dels químics industrials. En aquest camp, de la química industrial, va contribuir als estudis sobre la fabricació de ferro i acer, àcid sulfúric, vidre i paper, i en la saponificació de greixos amb àcid sulfúric i l'ús d'àcid palmític en la fabricació d'espelmes.
En els últims anys de la seva vida, va estudiar el problema de l'obtenció d'alúmina en la seva forma cristal·lina I, i va aconseguir obtenir rubís idèntics als naturals, tant en termes de composició química com de propietats físiques.

## Referències

* ↑ «Edmond Frémy». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Edmond Fremy | French chemist» (en anglès). Encyclopedia Britannica, 1998.
# Edmond Edmont

Edmond Edmont (Saint-Pol-sur-Ternoise (departament de Pas-de-Calais, França), 1849-1926), dialectòleg francés, va ser un personatge essencial per al desenvolupament de la dialectologia, per la seva contribució a l'Atlas Linguistique de la France. Després d'exercir com a propietari d'una botiga de queviures al seu poble Saint Pol, esdevingué el col·laborador de Jules Gilliéron amb qui varen bastir l'Atlas Linguistique de la France. Fou ell la persona encarregada d'efectuar les enquestes i de fer-ne la transcripció fonètica. Així entre el 1897 i el 1902 va recórrer 639 punts d'enquesta (amb tren i bicicleta), dels quals cinc són poblacions catalanes (Arles, Cotlliure, Illa, Oleta i Ribesaltes)
Prèviament, Edmont havia publicat un lèxic sobre el parlar normand de Saint-Pol. També va publicar poesies en normand.

## Obres

* Atlas Linguistique de la France (amb Jules Gilliéron, 1902-1910)
* Lexique Saint-polois (1897)
-Poesies
* À l'buée (1911)
* Argrets (1897)
-Divers
* Quatre légendes du pays de Saint-Pol (1902)
* Dins nos rues (1907-1926)
* L'ancien carnaval de Saint-Pol (1908)
# Eleccions legislatives belgues de 1949

Les Eleccions legislatives belgues de 1949 es van celebrar el 26 de juny de 1949 per a renovar els 212 membres de la Cambra de Representants Els socialcristians foren el partit més votat i es formà govern presidit per Gaston Eyskens. La qüestió monàrquica va provocar la dimissió del govern al cap d'un any i la convocatòria d'eleccions.

## Resultats a la Cambra de Representants

| Partits | Partits | Cambra | Cambra | Cambra | Cambra | Cambra | Cambra |
| Partits | Partits | Vots | +/- | % | +/- | Escons | +/- |
| | CVP/Partit Social Cristià | 2.190.898 | | 43,55 | | 105 | +13 |
| | Parti Socialiste-Socislistische Partij | 1.496.539 | | 29,75 | | 66 | -3 |
| | Liberale Partij-Parti Libéral | 767.180 | | 15,25 | | 29 | +12 |
| | Partit Comunista de Bèlgica | 376.765 | | 7,49 | | 12 | -11 |
| | Vlaamse Concentratie | 103.896 | | 2,07 | | | |
| | Altres | 95.608 | | 1,9 | | | |
| Total | Total | | | 100,00% | | 212 | |
| Font: Cevipol. ||||||||
# Eleccions legislatives belgues de 1954

Les Eleccions legislatives belgues de 1954 es van celebrar l'11 d'abril de 1954 per a renovar els 212 membres de la Cambra de Representants Els socialcristians foren el partit més votat, però es formà un govern de coalició entre liberals i socialistes presidit pel socialista Achille van Acker.

## Resultats a la Cambra de Representants

| Partits | Partits | Cambra | Cambra | Cambra | Cambra | Cambra | Cambra |
| Partits | Partits | Vots | +/- | % | +/- | Escons | +/- |
| | CVP/Partit Social Cristià | 2.123.408 | | 41,15 | | 95 | -13 |
| | Parti Socialiste-Socislistische Partij | 1.927.015 | | 37,34 | | 86 | +9 |
| | Liberale Partij-Parti Libéral | 626.983 | | 12,15 | | 25 | +4 |
| | Partit Comunista de Bèlgica | 184.108 | | 3,47 | | 4 | -3 |
| | Christelije Vlaanderen Volksunie | 113.632 | | 2,2 | | 1 | +1 |
| | Rassemblement Social-Chrétien | 44.796 | | 0,87 | | 1 | |
| | Cartell liberal-socialista | 109.982 | | 2,13 | | | |
| | Altres | 30.562 | | 0,59 | | | |
| Total | Total | | | 100,00% | | 212 | |
| Font: Cevipol. ||||||||
# Empiri

L'Empiri, l'Empíria és, en la teologia catòlica medieval, el més alt dels cels. És, per tant, el lloc on roman Déu en la seva presència física, i on resideixen també els àngels i les ànimes acollides en el Paradís. L'Empiri s'emmarca en l'àmbit de la teoria geocèntrica, la qual, fins a la publicació de les teories de Copèrnic l'any 1543, era acceptada per tots els experts de la matèria de forma unànime. Segons el model de Ptolemeu, la Terra es trobava en el centre de l'univers, rodejada per vuit esferes celestes (els cels: en les primeres set hi havia els planetes (Lluna, Mercuri, Venus, Sol, Mart, Júpiter i Saturn, mentre que en la vuitena s'hi trobaven les estrelles.
Els teòlegs medievals, inspirant-se en la doctrina d'Aristòtil, introduïren un novè cel, el Primer mòbil, que no estava contingut per cap altre, però que originava i alimentava el moviment de la resta. Aquesta visió subratlla la importància del nombre nou en el concepte de la Santíssima Trinitat de Déu (9 = 3×3).
L'Empiri es trobava sobre els mencionats nou cels. No estava limitat espacialment ni constituït de matèria, com si es pensava que ho estaven la resta de regions. Era, en realitat, un indret espiritual, més enllà del temps i l'espai. Mentre que els nou cels estan en continu moviment, l'Empiri es troba eternament immòbil.
# Eleccions parlamentàries finlandeses de 1983

Les eleccions parlamentàries finlandeses del 1983 es van celebrar el 20 de març de 1983. El partit més votat fou el socialdemòcrata i el seu cap Kalevi Sorsa fou nomenat primer ministre de Finlàndia.

## Resultats

Resum dels resultats electorals de 20 de març de 1983 al Parlament finlandès
| Partits | Partits | Vots | % | Escons | +/- |
| | Partit Socialdemòcrata de Finlàndia | 795.953 | 26,71 | 57 | +5 |
| | Partit de la Coalició Nacional | 659.078 | 22,12 | 44 | -3 |
| | Partit del Centre | 525.207 | 17,63 | 38 | +2 |
| | Lliga Democràtica Popular Finlandesa | 400.930 | 9,39 | 26 | -9 |
| | Partit Rural de Finlàndia | 288.711 | 9,69 | 17 | +10 |
| | Partit Popular Suec | 137.423 | 4,61 | 10 | +1 |
| | Lliga Cristiana de Finlàndia | 90.410 | 3,03 | 3 | -6 |
| | Llistes Verdes | 43.794 | 1,47 | 2 | - |
| | Partit Constitucional Popular | 11.104 | 0,37 | 1 | +1 |
| | Representants de les Illes Aland | 9.458 | | 1 | |
| | Altres | 15.331 | | 1 | |
| | Total (participació 81,0%) | 2.992.970 | 100.0 | 200 | |
| Font: Eduskuntavaalit 1927–2003 Arxivat 2007-10-02 a Wayback Machine. ||||||
# Eleccions parlamentàries finlandeses de 2007

Les eleccions parlamentàries finlandeses del 2007 es van celebrar el 18 de març de 2007 a Finlàndia. El partit més votat fou el Partit de Centre, i el seu cap Matti Vanhanen fou nomenat primer ministre de Finlàndia en un govern de coalició amb el Partit Popular Suec i la Lliga Verda. La participació fou una de les més baixes de la història de Finlàndia.
Resum dels resultats electorals de 18 de març de 2007 a l'Eduskunta
| Partits | Vots | % | Escons | +/- |
| Partit del Centre | 640.428 | 23,1 | 51 | -4 |
| Partit de la Coalició Nacional | 616.841 | 22,3 | 50 | +10 |
| Partit Socialdemòcrata de Finlàndia | 594.194 | 21,4 | 45 | -8 |
| Aliança d'Esquerra | 244.296 | 8,8 | 17 | -2 |
| Lliga Verda | 234.429 | 8,5 | 15 | +1 |
| Demòcrata-Cristians | 134.790 | 4,9 | 7 | = |
| Partit Popular Suec | 126.520 | 4,6 | 9 | +1 |
| Veritables Finlandesos | 112.256 | 4,1 | 5 | +2 |
| Partit Comunista de Finlàndia | 18.277 | 0,7 | - | |
| Representants de les Illes Aland | | | 1 | |
| Total (participació 67,9%) | 2.772.799 | 100,0 | 200 | |

## Referències

* 1 2 3 4 «Resultats per Circumscripció». Arxivat de l'original el 2010-08-04. [Consulta: 30 maig 2009].
# Eleccions parlamentàries finlandeses de 1972

Les eleccions parlamentàries finlandeses del 1972 es van celebrar el 2 de gener de 1972. El partit més votat fou el socialdemòcrata i el seu cap Kalevi Sorsa fou nomenat primer ministre de Finlàndia.

## Resultats

Resum dels resultats electorals de 2 de gener de 1972 al Parlament finlandès
| Partits | Partits | Vots | % | Escons | +/- |
| | Partit Socialdemòcrata de Finlàndia | 664.724 | 25,78 | 55 | +3 |
| | Lliga Democràtica Popular Finlandesa | 438.757 | 17,02 | 37 | +1 |
| | Partit de la Coalició Nacional | 453.434 | 17,59 | 34 | -3 |
| | Partit del Centre | 423.039 | 16,41 | 35 | -1 |
| | Partit Rural de Finlàndia | 236.206 | 9,16 | 18 | - |
| | Partit Popular Liberal | 132.955 | 5,16 | 7 | -1 |
| | Partit Popular Suec | 130.407 | 5,16 | 9 | -2 |
| | Lliga Cristiana de Finlàndia | 65.228 | 2,53 | 4 | +3 |
| | Representants de les Illes Aland | 7.672 | | 1 | |
| | Total (participació 81,4%) | 2.577.949 | 100.0 | 200 | |
| Font: Eduskuntavaalit 1927–2003 Arxivat 2007-10-02 a Wayback Machine. ||||||
# Eli Serè

Eli Serè, en llatí Aelius Serenus, fou un gramàtic grec nadiu d'Atenes, de data incerta. Va escriure un epítom de l'obra de Filó sobre les ciutats i els seus homes il·lustres, en tres llibres, i un epítom d'un comentari de Filoxè d'Alexandria sobre Homer, en un sol llibre, segons Suides. També va escriure Ἀπομνημονεύματα del que Estobeu en va fer nombrosos extractes. Foci fa esment de drames escrits en diferents metres per un gramàtic de nom Serè que probablement és el mateix personatge.

## Referències

* ↑ Serenus, Aelius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 786
# Enric Sòria

Enric Sòria és el nom dels següents personatges:
* Enric Sòria i Badia (Barcelona, 1937), arquitecte català
* Enric Vicent Sòria i Parra (Oliva, 1958), assagista i poeta valencià
# Epinephelus bruneus

Epinephelus bruneus és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 128 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Corea, Japó, Xina i Taiwan.

## Referències

* 1 2 «Epinephelus bruneus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Chan, W.L., 1968. Marine Fishes of Hong Kong. Part I.
* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kato, K., Ishimaru, K., Sawada, Y., Mutsuro, J., Miyashita, S., Murata, O. i Kumai, H., 2004. Ontogeny of digestive and immune system organs of larval and juvenile kelp grouper Epinephelus bruneus reared in the laboratory.
* Lau, P.P.F. i Li, L.W.H., 2000. Identification Guide to Fishes in the Live Seafood Trade of the Asia-Pacific Region.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sadovy, Y. i Cornish, A.S., 2000. Reef Fishes of Hong Kong.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Wilson, K.D.P., 2003. Artificial Reefs and Reef Fish in Hong Kong.
# Epinephelus chabaudi

Epinephelus chabaudi és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 137 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest de l'Índic.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Epinephelus chabaudi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Enrique Louis Rampa

Enrique Louis Rampa (Salamanca, 22 de juliol de 1922 - Alacant, 2002) fou un químic i polític socialista valencià d'origen castellà.

## Trajectòria

Llicenciat en Ciències Químiques per la Universitat Complutense de Madrid, va continuar estudis a França, Bèlgica, Suïssa i Estats Units. Va ser Director de Tecnologia del grup ENDASA (Empresa Nacional d'Alumini). El 1964 començà a militar a Izquierda Democrática, col·laborà a Cuadernos para el Diálogo i el 1968 participà en la fundació a Alacant del Cercle Joan XXIII.
El 1976 era president de l'executiva d'Izquierda Democrática a Alacant, però l'abandonà per ingressar al PSPV-PSOE, partit en el que va estar president de l'executiva local (1977-1980) i comarcal de l'Alacantí. Fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983 i 1987. Durant el seu mandat fou president de la Comissió d'Indústria, Comerç i Turisme i de la Comissió Permanent no legislativa de Seguretat Nuclear de les Corts Valencianes. El 1991 va deixar la política. En 2007 la seva família cedí el seu arxiu a la Universitat d'Alacant.

## Referències

* ↑ Fitxa a les Corts Valencianes Arxivat 2015-05-18 a Wayback Machine., II Legislatura
* ↑ Fitxa a les Corts Valencianes Arxivat 2015-05-18 a Wayback Machine., I Legislatura
* ↑ «La família Louis Cereceda dona a l'Arxiu de la Democràcia part de la Biblioteca d'Enrique Louis Rampa». Arxivat de l'original el 2016-03-09. [Consulta: 27 gener 2021].
# Enrique Krauze

Enrique Krauze (Ciutat de Mèxic, 16 de setembre de 1947) és un escriptor, historiador, i editor mexicà. Dirigeix l'Editorial Clío i la revista cultural Letras Libres i és membre de l'Acadèmia Mexicana de la Història, del Col·legi Nacional i del consell d'administració de Televisa.

## Referències

* ↑ EFE «Sale en defensa de Mamá Rosa el escritor Enrique Krauze». Excelsior, 16-07-2014 [Consulta: 26 juliol 2014].
* ↑ «Enrique Krauze». nytimes. The New York Times. [Consulta: 26 juliol 2014].
# Ermita de la Mare de Déu del Sargar d'Herbers

L'Ermita de la Mare de Déu del Sargar d'Herbers és una ermita que es troba al poble d'Herbers, a la comarca del Ports del País Valencià.
L'ermita del Sargar es troba a la falda de la Tramuja, a dos quilòmetres de la població. Se situa en una vall encaixonada entre muntanyes i regada pel barranc del Sargar, on hi ha moltes sargueres, d'on prové el topònim. L'ermita té 20 metres de llargada, per 9 d'amplada i 6 d'alçada. Les pintures que es poden admirar són obra del pintor morellà Joan Francesc Cruella, fetes l'any 1836 i restaurades a principis del segle xx i l'any 1977.
Es va construir a finals del segle xiii o principis del XIV, poc després d'haver estat expedida la carta pobla d'Herbers per Blasco I d'Alagón el 1232. Al llarg dels segles es va construir l'actual ermita i els edificis que l'envolten i que es poden veure avui dia: la sagristia, la casa de l'ermità, un pati interior amb una font, les sales de la confraria, el campanar i els corrals.
La tradició diu que un pastor es va trobar la imatge de la Mare de Déu a una cova envoltada de sargueres, al costat d'una font i que els habitants d'Herbers van portar la imatge al poble, però durant la nit va desaparèixer i la van tornar a trobar al mateix lloc on s'havia aparegut, per això van decidir construir una petita capella on col·locar la imatge per venerar-la.

## Referències

* 1 2 «Herbers». Mancomunitat dels Ports. Arxivat de l'original el 2019-06-24. [Consulta: 16 octubre 2018].
* 1 2 «Santuario de la Mare de Déu del Sargar» (en castellà). Ermitas Comunidad Valenciana. Arxivat de l'original el 2018-10-16. [Consulta: 16 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Ermita de la Mare de Déu del Sargar PDF
# Eorcenberht

Eorcenberht (també escrit Ærconberht, Earconberht, o Earconbert) va ser rei de Kent entre el 640 i el 664, després de la mort del seu pare, Eadbald.
En la Llegenda reial de Kent (també coneguda com la llegenda de Mildrith) indica que ell era el fill menor d'Eadbald de Kent i Emma d'Austràsia, i suggereix que deliberadament el seu germà gran Eormenred va ser eliminat de la línia successòria, encara que és possible que governessin junts. També és possible que Eormenred morís abans que el pare i per això no el va succeir.
Segons Beda, Eorcenberht va ser el primer rei de l'illa de la Gran Bretanya que va manar destruir les imatge i ídols de cultes pagans i que va fer obligatori respectar la quaresma. Probablement aquestes ordres es va escriure en forma de lleis, com era costum entre els governants de Kent, però si així va ser, no s'han conservat fins als nostres dies.
Després de la mort d'Honori, arquebisbe de Canterbury, Eorcenberht va nomenar el primer bisbe anglosaxó, Deusdedit, l'any 655.
Eorcenberht es va casar amb Seaxburh d'Ely, filla de la reina Anna de l'Ànglia Oriental. Van tenir dos fills, Ecgberht i Hlothhere, els quals van ser reis de Kent, i dues filles que van ser canonitzades com a santes, Eorcengota va ser monja de l'abadia de Faremoutiers, en el país dels francs, i Ermenilda va ser abadessa d'Ely.
Eorcenberht probablement va ser enterrat al costat dels seus pares, a l'església de santa Maria, que el seu pare havia fet construir dins del monestir de sant Pere i sant Pau a Canterbury, una església que després quedaria integrat dins l'edifici normand dedicat a sant Agustí, època en què les seves restes van ser traslladades al transsepte sud (vers l'any 1087).

## Referències

* ↑ Rollason, 1982, p. 45.
* ↑ Yorke, 1990, p. 35.
* ↑ Beda, Historia ecclesiastica gentis Anglorum, llibre III, capítol 8
* ↑ Whitelock, 1968, p. 361.
* ↑ Hindley, 2006, p. 45.
* ↑ Szarmach, 202.
* ↑ D A, 1997, p. 20, 25.

## Bibliografia

* D A, Diversos Autors. Guide booklet to St. Augustine's Abbey, 1997.
* Hindley, Geoffrey. A Brief History of the Anglo-Saxons: The Beginnings of the English Nation. Nova York: Carroll & Graf Publishers, 2006. ISBN 978-0-7867-1738-5.
* Rollason, D.W.. The Mildrith Legend: A Study in Early Medieval Hagiography in England. Leicester University Press/Humanities Press, Inc., 1982. ISBN 0-7185-1201-4.
* Sherley-Price, Leo; Latham, R.E.. Ecclesiastical History of the English People (Beda). Londres: Penguin, 1991. ISBN 0-14-044565-X.
* Stenton, Frank M. Anglo-Saxon England. Oxford: Clarendon Press, 1971. ISBN 0-19-821716-1.
* Swanton, Michael. The Anglo-Saxon Chronicle. Nova York: Routledge, 1996. ISBN 0-415-92129-5.
* Whitelock, Dorothy. English Historical Documents v.l. c.500–1042. Eyre & Spottiswoode, 1968.
* Yorke, Barbara. Kings and Kingdoms in Early Anglo-Saxon England. Londres: Seaby, 1990. ISBN 1-85264-027-8.
# Elisabet de Baviera (reina d'Alemanya)

Elisabet de Baviera (h. 1227, Landshut, Alemanya-9 d'octubre de 1273) va ser la reina consort de Conrad IV d'Alemanya.

## Biografia
### Família

Fou la filla major d'Otó II de Wittelsbach, i Agnès del Palatinat. Els seus avis materns van ser Enric V, comte Palatí del Rin i Agnès de Hohenstaufen. Agnès la Major fou filla de Conrad de Hohenstaufen i Irmingarda de Henneberg.

### Matrimonis i descendència

El seu pare Otó II s'havia convertit en defensor de l'emperador Frederic II del Sacre Imperi Romanogermànic en 1241, després d'un conflicte inicial entre ells. La seva aliança política portaria al matrimoni del fill major dels Hohenstaufen amb la filla major dels Wittelsbach. Aquest fill fou Conrad IV d'Alemanya, fill i hereu de Frederic II. El seu matrimoni va tenir lloc l'1 de setembre de 1246, en el seu Landshut natal.
Elisabet i Conrad van tenir només un fill:
* Conradí de Sicília (25 de març de 1252-29 d'octubre de 1268).
El seu sogre Frederic II va morir el 13 de desembre de 1250. Encara estava implicat en una guerra contra el papa Innocenci IV i els seus aliats en l'època de la seva mort. Conrad IV continuaria la guerra fins que ell mateix va morir de malària en Forentum, Basilicata el 21 de maig de 1254.
Elisabet va romandre vídua durant cinc anys. Es va casar per segona vegada amb Meinard II & IV, comte de Goricia-Tirol el 6 d'octubre de 1259. Van tenir sis fills:
* Elisabet de Tirol (1262-1312), dona d'Albert I d'Habsburg (1248-1308), es va convertir en reina consort de romans en 1298.
* Otó III de Caríntia (m. 1310), pare d'Elisabet de Caríntia, regna consort de Sicília com a dona de Pere II de Sicília.
* Albert II de Gorízia-Tirol, m. 1292.
* Lluís de Gorízia-Tirol, m. 1305.
* Enric I (h. 1270-1335), rei de Bohèmia 1306 i 1307-10, duc de Caríntia 1310-35, comte de Tirol.
* Agnès de Caríntia (m. 1293), dona de Frederic I, margravi de Meissen (1257-1323), net de l'emperador Frederic II, el seu únic fill, Frederic de Meissen premorí al seu pare.

## Referències

* Marek, Miroslav. «A listing of descendants of the Wittelsbach family». Genealogy.EU. Arxivat de l'original el 2012-07-07. [Consulta: 10 març 2016].