OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premi Whipple

El Premi Fred Whipple, establerta el 1989 per la Secció de Ciències planetàries de la Unió Americana de Geofísica, es presenta a una persona que contribueix de manera destacada al camp de la ciència planetària. El premi va ser creat en honor de Fred Whipple.
El Premi Whipple inclou l'oportunitat de presentar una conferència convidada durant la Reunió de Tardor de la Unió Americana de Geofísica.
| Any | Destinatari |
| 1990 | Fred Whipple |
| 1993 | Eugene Shoemaker |
| 1994 | David J. Stevenson |
| 1995 | Gordon Pettengill |
| 1998 | John B. Adams |
| 1999 | Bruce C. Murray |
| 2002 | Thomas B. McCord |
| 2004 | John A. Wood |
| 2005 | John T. Wasson |
| 2007 | Raymond E. Arvidson |
| 2008 | Roger Phillips |
| 2009 | Jean-Pierre Bibring |
| 2011 | Joseph Veverka |
| 2012 | Steven Squyres |
| 2013 | Harry McSween |
| 2014 | Larry Soderblom |
| 2015 | Alfred McEwen |
| 2016 | John Spencer |
| 2017 | Michael Malin |
| 2018 | Philip R. Christensen |
| 2019 | Faith Vilas |

## Referències

* ↑ «Fred Whipple Award». American Geophysical Union. [Consulta: 15 octubre 2017].
* ↑ «Planetary scientist to discuss meteor impacts on Earth». Stanford News Service. Arxivat de l'original el 20 d’octubre 2015. [Consulta: 22 novembre 2014].
* ↑ «Arvidson Receives 2007 Whipple Award». American Geophysical Union. [Consulta: 22 novembre 2014].
* ↑ «Phillips Receives 2008 Whipple Award». American Geophysical Union. [Consulta: 22 novembre 2014].
* ↑ «Bibring Receives 2009 Whipple Award». American Geophysical Union. [Consulta: 22 novembre 2014].
* ↑ «Veverka Receives 2011 Whipple Award». American Geophysical Union. [Consulta: 22 novembre 2014].
* ↑ «Veverka honored with Whipple Award». Cornell.
* ↑ «Squyres Receives 2012 Whipple Award». American Geophysical Union. [Consulta: 22 novembre 2014].
* ↑ «McSween Receives 2013 Whipple Award». American Geophysical Union. [Consulta: 22 novembre 2014].
* ↑ «Professor Harry “Hap” McSween Honored with Whipple Award». UT.
* ↑ «Soderblom Receives 2014 Whipple Award». American Geophysical Union. [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ «SwRI’s Spencer selected for AGU’s Whipple Award». Southwest Research Institute. [Consulta: 1r setembre 2016].
# Agrammes

Agrammes o també Xandrames (en grec antic Άγραμμες o Ξανδράμης) va ser un rei de la Gangàrida a l'Índia, del temps d'Alexandre el Gran. Els historiadors actuals l'identifiquen com a l'últim rei de Nanda. Agrammes pot ser una transcripció grega de la paraula sànscrita "Augrasainya", literalment 'fill o descendent d'Ugrasena'. Ugrasena és el nom del fundador de la dinastia segons la tradició budista.
La llegenda diu que era el fill d'un barber i que la reina del país s'hi va casar i el va portar al poder. Alexandre estava preparant un atac al seu regne quan els seus soldats el van obligar a abandonar l'Índia.

## Referències

* ↑ Mookerji, Radha Kumud. Chandragupta Maurya and his times. Delhi: Motilal Banarsidass, 1966, p. 5, 34-35.
# Poveda

«Poveda» té aquests significats:
* Poveda (Àvila), municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
* Poveda de las Cintas, municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
* Poveda de la Sierra, municipi de la província de Guadalajara a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa
* Antoni Poveda Zapata (1955), exalcalde de Sant Joan Despí
* José Poveda Escribano (1818 - 1885), advocat i polític valencià
* Juan Poveda García (Alacant, 1854 - La Plata, Argentina, 1919), advocat i polític valencià
* Miguel Poveda (Barcelona, 1973), cantaor flamenc
* Pere Poveda Castroverde (Linares, 1874 - Madrid, 1936), sacerdot catòlic, fundador de la Institució Teresiana, màrtir i sant al si de l'Església Catòlica
* Rafael Poveda i Bernabé (Monòver, Vinalopó Mitjà, 1958), enòleg valencià
# Al-Abdari

Al-Abdari (nom complet Muhammad ben Muhammad ben Ali ben Ahmad bem Saud al-Abdari) fou un geògraf marroquí del segle xiii.
El seu malnom Al-Abdari, amb el qual és conegut, deriva de ser descendent d'Abd al-Dar ben Kusayr de la tribu dels kuraix. La data de naixement o de la mort no es coneix. Vivia a la vora de Mogador entre la tribu haha i va iniciar el seu viatge l'11 de desembre de 1289.
La seva obra, relat del viatge, és anomenada al-Rihla al-Mag̲h̲ribiyya i fou utilitzada com a font per diversos geògrafs entre els quals Ibn Battuta.

## Referències

* 1 2 3 «al- ʿAbdarī a Bencheneb, M.; Hoenerbach, W.. "al-ʿAbdarī." Encyclopaedia of Islam, Second Edition. Edited by: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs.» (en anglès). Brill Online. [Consulta: 7 desembre 2014].
# Premis YoGa 1990

Els 1r Premis YoGa foren concedits al "pitjoret" de la producció cinematogràfica de 1989 per Catacric el 30 de gener de 1990 "a Barcelona" per un jurat anònim.

## Guardonats

| Secció | Premi | Nom | Guanyador |
| Cinema estranger | Pitjor pel·lícula | "Esther Williams rompe aguas" | Abyss, amb accèssits a Black Rain i Cocktail |
| Cinema estranger | Pitjor director | "Aquí huele a muerto" | Peter Greenaway |
| Cinema estranger | Pitjor actor | "Mamá, quiero ser autista" | Dustin Hoffman per Rain Man, amb un accèssit a Mickey Rourke |
| Cinema estranger | Pitjor actriu | "Pesadilla en Elm Streep" | Meryl Streep |
| Cinema espanyol | Pitjor pel·lícula | "Ferum (pestazo) de honor" | Garum |
| Cinema espanyol | Pitjor direcció | "Capitán, mi capitán" | Francesc Bellmunt, pel conjunt de la seva obra |
| Cinema espanyol | Pitjors actors | "Lina Lamont de dicción" | Jorge Sanz i Ángela Molina, pel conjunt de llurs tasques |
| Especials | Pitjor disseny | "Coca de llardons" | Central do Brasil |
| Especials | Pitjor doblatge | "Bocinazo Harpo Marx" | L'aire d'un crim |
| Especials | Pitjor guió | "Me fui" | Si te dicen que caí |
| Especials | Pitjor vestuari i maquillatge | "De Naftalina, Josefina" | Esquilache |
| Especials | Pitjor productor | "Toma el dinero y corre" | Enrique Viciano |
| Especials | Pitjor distribuïdora | "Los pájaros" | UIP |
| Especials | Pirjor exhibidor | "Cortina rasgada" | Cinema Fémina de Barcelona |
| Especials | Pitjor institució | "Los dioses deben estar locos" | Ministeri de Cultura i Generalitat de Catalunya, per les seves polítiques cinematogràfiques |

## Referències

* ↑ Premis YoGa 1991 catacric.org
* ↑ Los YoGa, 24 años premiando al peor cine... ¿o no?, Fotogramas, 24 de desembre de 2013
# Al-yawm al-Sadis

Al-yawm al-sadis (àrab: اليوم السادس, Al-yawm as-sādis, ‘El sisè dia’, comercialitzada en anglès com The Sixth Day i en francès com Le Sixième Jour) és una pel·lícula franco-egípcia de comèdia dramàtica del 1986 escrita i dirigida per Youssef Chahine, segons un conte d'Andrée Chedid. És protagonitzada per Dalida, Mohsen Mohieddin, Shwikar, Hamdy Ahmed i Salah El-Saadany en els papers principals.

## Argument

Saddika Om Hassan viu amb el seu marit paralitzat i el seu net Hassan al Caire. El còlera va matar la majoria dels habitants del seu antic poble i es va estendre a la ciutat. El professor és atropellat i traslladat a l'hospital. Abans que se l'emportin els paramèdics, afirma que tornarà el sisè dia, perquè: «el sisè dia, o mors, o tornes a la vida...».
Saddika, la bella rentadora del Caire, intenta protegir el seu net Hassan de la terrible epidèmia de còlera que afecta el Caire. Insatisfeta amb la seva llar, però resignada, encara espera secretament el príncep encantador. Okka, una nova coneguda en la seva vida tan tancada —la família la va tancar al soterrani—, revelarà la dona que hi ha darrere de la valenta mare.

## Repartiment

* Dalida - Saddika
* Mohsen Mohieddin - Okka
* Shwikar
* Hamdy Ahmed
* Salah El-Saadany
* Mohamed Mounir
* Youssef Chahine
* Zaki Abdel Wahab

## Promoció

Dalida va fer una promoció excepcional d'aquesta pel·lícula, que suposadament s'estrenaria el 3 de desembre de 1986. Va aparèixer especialment amb Patrick Poivre D'Arvor al seu programa À la folie, pas du tout, entre molts altres platós de televisió. La crítica serà unànimement positiva, reconeixent el talent de Dalida com a actriu dramàtica, que sempre ha volgut buscar des dels seus primers rodatges. Però malgrat les crítiques extremadament positives, i malgrat l'enorme promoció, la pel·lícula, des de la seva estrena, només va vendre 53.118 entrades a tota França.

## Referències

* ↑ «Film About Six-day War Is Honored». latimes.com. [Consulta: 28 setembre 2017].
* ↑ «Youssef Chahine». theguardian.com. [Consulta: 28 setembre 2017].
* ↑ «The Sixth Day». filmaffinity.com. [Consulta: 28 setembre 2017].
* ↑ «Egypt's cinematic gems: The Sixth Day». madamasr.com. [Consulta: 28 setembre 2017].
* ↑ «The Sixth Day 196 film». elcinema.com. [Consulta: 28 setembre 2017].
* ↑ «Friday Films: 'The Sixth Day,' Based on a Novel by Andrée Chedid». arablit.org. [Consulta: 28 setembre 2017].
* ↑ «The Sixth Day A Feature film by Youssef Chahine». unifrance.org. [Consulta: 28 setembre 2017].
* ↑ «Le Sixième jour (1986)». JPBox-Office. [Consulta: 9 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Kviff.com - Archive of films Sixth Day / Al-yom al-sadis
* Fragments de la pel·lícula a YouTube
# Alexandre d'Èmesa

Alexandre d'Èmesa (grec antic: Ἀλέξανδρος) fou filarca o príncep d'Èmesa, a Síria. Era de la família dels samsigeràmides.
Va ser fill de Sampsigeram I, que va governar de l'any 69 aC al 43 aC. El seu germà Iàmblic I havia succeït al seu pare, i Alexandre ambicionava el poder. Iàmblic va donar suport a Marc Antoni contra Octavi August, l'any 31 aC però quan Gneu Domici Ahenobarb, es va passar a August, Marc Antoni, tement una traïció de Iàmblic i instigat per Alexandre, el va fer presoner i el va torturar fina a la mort. Alexandre va obtenir el principat immediatament.
Però cap a l'any 29 aC August, per causes no aclarides, el va desposseir, i el va portar a Roma a participar en el seu triomf i després el va fer executar. El tron va quedar vacant uns nou anys fins que l'emperador el va retornar al seu nebot Iàmblic II.

## Referències

* ↑ Cassi Dió. Ῥωμαικὴ ἱστορία Història de Roma, LVI, 9
* ↑ Iamblichus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 548
# Pont Louis-Philippe

El pont Louis-Philippe és un pont de París que travessa el Sena, entre la Rive Droite i l'île Saint-Louis.

## Situació

El pont Louis-Philippe es troba al 4t districte i connecta el quartier Notre-Dame amb el quartier Saint-Gervais.

## Història

Va ser el 29 de juliol de 1833, per celebrar la seva accessió al tron al final de la Revolució de 1830, que Lluís Felip I posa la primera pedra d'un pont penjant en principi anònim, situat en el prolongament de la rue du Pont Louis Philippe (que veu la llum aquest mateix any). Construït per Marc Séguin i els seus germans, travessa el Sena de biaix fins al quai aux Fleurs passant per l'île Saint-Louis. És obert a la circulació un any més tard, el 26 de juliol de 1834. Després de la Revolució de 1848 durant la qual és incendiat, és restaurat i batejat «pont de la Réforme» fins a 1852.
* Dibuix de 1840
* Dibuix de 1846
* Dibuix de 1846
Per fer front al creixement de la circulació (havent estat també incendiats els llocs de peatge el 1848), és destruït per ser reemplaçat pel pont actual, el 1860. Aquest és construït pels enginyers Edmond-Jules Féline-Romany i Jules Savarin entre l'agost de 1860 i l'abril de 1862, una mica més amunt que l'obra precedent. Aquesta vegada, travessa el Sena perpendicularment, sobre tota la seva amplada. D'una longitud total de 100 m, per a una amplada de 15,20 m, el pont Louis-Philippe va ser doncs inaugurat l'abril de 1862. Cadascuna de les pilastres de 4 m d'ample posades al Sena és guarnida d'una corona de fulles de pedra que envolta una rosassa metàl·lica.
L'única modificació que ha rebut d'aleshores ençà (al contrari del seu contemporani el pont de Bercy), va consistir a reemplaçar per unes d'idèntiques les baranes de pedra, molt degradades per les intempèries, el 1995.

## Enllaços externs

* Web de la mairie de Paris Arxivat 2009-07-13 a Wayback Machine.
* Structurae
# Alexandre de Baccano

Alexandre de Baccano fou un bisbe que morí màrtir al segle ii prop de Campagnano di Roma. Alexandre era conegut pels seus miracles que atreien la gent de tot el poble.
Al pas del segle i al segle ii començà a regnar Nerva després de la mort violenta de Domicià. Alexandre morí en les persecucions sota els Antonins al segle ii, probablement l'any 143 segons la crónica Flores Historiarum de Roger de Wendover, escrita al segle xiii. L'haurien martiritzat en descapitar-lo després que va eixir viu del forn de la mansió de Baccano, a la Via Clàudia auns vint milles de Roma, en una estació de la Via Càssia anomenada Baccanae (Baccano). El papa Damas I traslladà les seves relíquies a una església paleocristiana de la qual s'haurien trobat unes restes el 1875. Altres autors diuen que està enterrat a la Via Càssia.
Al segle iv ja hi havia una església dedicada a Alexandre de Baccano (l'any 321) A la seva tomba s'hi posava: «Hic requiescit sanctus et venerabilis martyr Alexander episcopus cuius depositio celebratur un dècims Kal. octobris.» (Aquí jau el sant i venerable màrtir Alexandre, bisbe, el traspàs del qual se celebra l'11 de les calendes d'octubre)
La manera que va morir pot ser que no tingui valor històric però te indicacions topogràfiques.

## Referències

* ↑ Luard, Henry Richards (ed.). Flores Historiarum (en llatí). Cambridge: Cambridge University Press, 2012, p. 704. ISBN 978-1-108-05334-1.
* ↑ Segons Roger de Wendover: «qui post mult tormentorum genera gladio occubuit» (que després de tortures de totes gèneres morí per l'espasa) (Flores Historiarum, op.cit. pàgina 139)
* 1 2 Poggi, Alessandra. «Santo Alexandro Vescovo: La Basilica» (en italià), 14-01-2019. [Consulta: 6 febrer 2020].
* ↑ Baccano, Alexandre. MARTYROLOGIUM ROMANUM (en llatí). Editio Typica. Typis Vaticanis, 2001/MMI. «Ex decreto sacrosanti œcumenici concilii vaticani II instauratum autoritate ioannis Pauli pp. II promulgatum»
* ↑ Baccano, Alexandre. Bibliotheca Sanctorum (en italià). Instituto Giovanni XXIII Della Pontificia uneversità Lateranense.
# Promised Land (pel·lícula de 2004)

Promised Land (títol original en hebreu הארץ המובטחת) és una pel·lícula franco-israeliana d'Amos Gitai estrenada l'any 2004.

## Argument

Una nit al desert del Sinaí, al clar de lluna, un grup d'homes i de dones s'escalfa al voltant d'un foc de camp. Les dones venen d'Europa de l'Est, els homes són beduins. Demà, passaran la frontera en secret i les dones seran subhastades. Passaran de mà en mà, víctimes d'una xarxa de prostitució.
Una nit, en un club, Diana coneix Rosa. La suplica d'ajudar-la. La seva trobada és un signe d'esperança en la situació difícil que viuen aquestes dones.

## Repartiment

* Rosamund Pike: Rosa
* Diana Bespechni: Diana
* Anne Parillaud: Anne
* Hanna Schygulla: Hanna
* Yussuf Abu-Warda: Yussuf
* Amos Lavie: Hezi

## Rebuda

* 2004: Festival de Venècia: Secció oficial a concurs. Premi CinemAvvenire
* 2004: Festival de Valladolid - Seminci: Selecció oficial de llargmetratges a concurs
* Crítica:"Un film dur i inclement (...) valent i necessari, i reflecteix l'insubornable esperit crític de Gitai."

## Referències

* ↑ «Promised Land». Allociné.
* ↑ Torreiro, M. «Promised Land». El País.
# Allahyar Khan

Allahyar Khan és el nom dels següents personatges:
* Allahyar Khan Qeliči, kan dels Qelīča i governant de Sabzawar al començament del segle XIX
* Allahyar Khan Abdali fou kan de la tribu afganesa dels Abdali (més tard Durrani)
# Allagelena opulenta

Allagelena opulenta és una espècie d'aranya teixidora d'embut de la família dels agelènids. Va ser descrita per primera vegada per Ludwig Carl Christian Koch el 1878.
És una espècie originària del Japó, la Xina, Corea i Taiwan. S'assembla a l'Allagena bistriata, però hi ha una sèrie de característiques que permeten distingir-les, com ara l'estructura de la patel·la i la forma de l'apòfisi tibial retrolateral.
Se n'empra el verí per a fabricar la toxina insecticida anomenada agelenina.

## Referències

* ↑ . "Taxon details Allagelena opulenta (L. Koch, 1878)", World Spider Catalog, Natural History Museum Bern, retrieved 2015-11-18
* ↑ Koch, L. Verhandlungen der Zoologisch-Botanischen Gesellschaft in Wien, 27, 1878, pàg. 735–798.
* 1 2 Zhang, Zhisheng; Zhu, Ming-Sheng; Song, Da-Xiang Oriental Insects, 40, 2006, pàg. 77–89. DOI: 10.1080/00305316.2006.10417458.
* ↑ Chu, Yi; K. T. Shao «Allagelena opulenta L. Koch, 1878» (en anglès). Catalogue of life in Taiwan. Biodiversity Research Center, Academia Sinica, Taiwan [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ Institute for Molecular Bioscience. (2010) “U₂-agatoxin-Ao1a”, Arachnoserver. Accessed on: 11 October 2015.
# Proteïna d'emmagatzematge

Les proteïnes d'emmagatzematge serveixen com a reserves biològiques de ions metàl·lics i aminoàcids, utilitzats pels organismes. Es troben a les llavors de les plantes, la clara d'ou i la llet.
La ferritina és un exemple de proteïna d'emmagatzematge que emmagatzema ferro. El ferro és un component de l'hemo, que està contingut en la proteïna de transport, l'hemoglobina i en els citocroms.
Els aminoàcids de les proteïnes d'emmagatzematge s'utilitzen en el desenvolupament embrionari d'animals o plantes. Dues proteïnes d'emmagatzematge d'aminoàcids en animals són la caseïna i l'ovoalbúmina.
Les llavors, particularment de plantes lleguminoses, contenen altes concentracions de proteïnes d'emmagatzematge. Fins a un 25 % del pes sec de la llavor pot estar compost de proteïnes d'emmagatzematge. La proteïna d'emmagatzematge més coneguda del blat és la prolamina gliadina, un component del gluten.

## Referències

* Berg, Jeremy M. Biochemistry. 5th. New York: W. H. Freeman, 2002. ISBN 978-0-7167-3051-4.
* «Microbial Relatives of the Seed Storage Proteins of Higher Plants: Conservation of Structure and Diversification of Function during Evolution of the Cupin Superfamily». Microbiology and Molecular Biology Reviews, vol. 64, 1, 2000, pàg. 153–179. DOI: 10.1128/mmbr.64.1.153-179.2000. PMC: 98990. PMID: 10704478.
* «Cereal Seed Storage Proteins: Structures, Properties and Role in Grain Utilization». Journal of Experimental Botany, vol. 53, 390, 2002, pàg. 947–958. DOI: 10.1093/jexbot/53.370.947. PMID: 11912237.
# Proteïna conjugada

Les proteïnes conjugades o heteroproteïnes són molècules que presenten una part proteica i una part no proteica menor anomenada grup prostètic. Això les diferencia de les proteines simples o holoproteïnes. Totes són globulars, i es classifiquen en funció del grup prostètic.

## Fosfoproteïna

    Presenten àcid fosfòric i són de caràcter àcid. Enzims. (caseïna alfa, pandaman beta i gamma).

## Glucoproteïna

    Glúcid unit covalentement a la proteïna. Destaquen les immunoglobulines.

## Lipoproteïna

    Lípid més proteïna.

## Nucleoproteïna

    Àcid nucleic més proteïna.

## Cromoproteïna

    La fracció no proteica presenta coloració deguda a metalls

## Referències

* Goñi, Félix M.; Macarulla, José M. Bioquímica humana: curso básico. Reverté, 1994, p. 115. ISBN 9788429155532.
* Teijón Rivera, José María. Bioquímica estructural: conceptos y tests. Tébar, 2001, p. 87-88. ISBN 9788495447302.
* Tejión Rivera, José María; Garrido Pertierra, Amando. Fundamentos de bioquímica estructural. 2a edició. Tébar, 2006, p. 72. ISBN 9788473602280.
# Prova basada en model

Una prova basada en model, en l'anglès Model-based testing, és l'aplicació del disseny basat en model (Model based design) per al disseny i òptima execució dels artefactes necessaris per dur a terme les proves de programari. Els models es poden utilitzar per a representar el comportament desitjat del sistema en prova (SUT, de l'anglès System Under Test), o per a representar les estratègies de prova desitjades i els entorns de prova. La imatge de la dreta representa el primer enfocament.

## Bibliografia

* Practical Model-Based Testing: A Tools Approach, Mark Utting and Bruno Legeard, ISBN 978-0-12-372501-1, Morgan-Kaufmann 2007.
* Model-Based Software Testing and Analysis with C#, Jonathan Jacky, Margus Veanes, Colin Campbell, and Wolfram Schulte, ISBN 978-0-521-68761-4, Cambridge University Press 2008.
* Hong Zhu; etal. AST '08: Proceedings of the 3rd International Workshop on Automation of Software Test. ACM Press, 2008. ISBN 978-1-60558-030-2.
# Amantina

En nàutica, s'anomena amantina a una corda o cable subjecte per un extrem al penol d'una verga horitzontal i que, penjat des de la part superior del pal, serveix per mantenir aquesta verga en la posició correcta de treball, aguantant fins i tot el gran pes de la gent que es col·loca a sobre la verga quan s'ha d'aferrar o prendre rissos a la vela. En castellà "amantillo".
N'hi ha de dos tipus:
* senzill , consistent en un sol cable
* doble , quan són dos cables els que es subjecten a la verga com ara el de la botavara o bé un de sol passat per un bossell al penol de la verga.

## Referències

* ↑ DCVB: Amantina.
* ↑ de Lorenzo, J. Diccionario marítimo español: que además de las voces de navegación y maniobra en los buques de vela, contiene las equivalencias en francés, inglés e italiano, y las más usadas en los buques de vapor (en castellà). Est. Tip. de T. Fortanet, 1864, p. 30.
# Prova bioquímica

Una prova bioquímica és aquella prova basada en l'estudi comparat de les molècules dels organismes d'espècies diferents. Com més similars són les característiques morfològiques entre dos individus, més semblants són les molècules que els constitueixen. Aquesta relació no tindria caràcter general si cada espècie s'hagués creat independentment. De totes maneres, si una espècie procedeix d'una altra per transformació, això explica que les seves molècules s'assemblin més espècies més pròximes.
En comparar molècules de diferents organismes, sobretot d'àcids nucleics (ADN i ARN), s'han detectat diferents graus de parentiu i, a conseqüència d'això, ha estat possible establir relacions de procedència entre diverses espècies. A més, cal afegir que la presència de determinades substàncies (ADN,ATP NADH+, etc.) en tots els organismes es proposa com una prova de l'origen comú de tots els éssers vius.
Entre les primeres proves bioquímiques que es van utilitzar per detectar el parentiu entre les espècies, hi ha les proves serològiques, que consisteixen a fer un estudi comparat de les reaccions d'aglutinació de la sang en els diferents organismes. Per fer-ho, s'introdueix sang d'un individu d'una espècie en un altre d'una espècie diferent, a fi que aquest últim fabriqui anticossos específics contra les molècules (antígens) de la sang rebuda.
Després, si aquesta sang carregada d'anticossos es posa en contacte amb sang de l'espècie donant, hi ha un grau d'aglutinació; si es posa en contacte amb una espècie semblant a la del donant, el grau d'aglutinació és més elevat; i si es posa en contacte amb la sang d'una espècie diferent, el grau d'aglutinació és molt baix. Aquests resultats es consideren una prova de l'evolució de les espècies.

## Referències

* ↑ Prova bioquímica
* ↑ Pruebas bioquímicas

## Enllaços externs

* (anglès) Pova Ureasa.
* (anglès) Prova de l'oxidasa