OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eromen

A l'antiga Grècia, un eromen (en grec antic: ἐρώμενος, erṓmenos; traduït habitualment com a 'estimat') és un adolescent compromès en una parella pederàstica amb un home adult, anomenat erasta (ἐραστής, erastḗs; 'amant'). La relació entre l'eromen i l'erasta anava més enllà que la purament sexual.
Un noi jove es podia convertir en eromen del moment en què sortia de les habitacions de les dones, el gineceu, per anar a la palestra, on rebia una educació intel·lectual i física. Aquest estatus social, encara que reconegut i codificat per les societats antigues, era practicat sobretot per l'aristocràcia, més habitualment per l'ordre eqüestre. Es considerava que l'aparició de la barba al mentó del jove posava fi a la possibilitat d'aquest estatus social, però a vegades continuaven les relacions iniciades amb anterioritat.
Segons Plutarc, Bagoes, un eunuc, era l'eromen d'Alexandre el Gran. I Nonnos diu a les Dionisíaques que Àmpel, un jove sàtir, era l'estimat de Dionís.

## Referències

* ↑ «ἐρώμενος - Ancient Greek (LSJ)». [Consulta: 22 juliol 2024].
* ↑ Dover, K. J. Greek Homosexuality. Londres: Bloomsbury, 2017, p. 118. ISBN 9781474257152.

## Vegeu també

* Homosexualitat a l'antiga Grècia
* Pederàstia
* Prostitució a l'antiga Grècia
# Erophylla

Erophylla és un gènere de ratpenats fil·lostòmids que viuen a les Antilles.

## Taxonomia

* Ratpenat de les flors bru (Erophylla bombifrons)
* Ratpenat de les flors de Sezekorn (Erophylla sezekorni)

## Referències

* ↑ Erophylla a Mammal Species of the World (MSW) (anglès)
* ↑ Distribució (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Emmanuel Moire

Emmanuel Moire (Le Mans, 16 de juny de 1979) és un cantant i músic francès. Entre 2004 i 2007 interpretà el paper de Lluís XIV a la comèdia musical «Le Roi Soleil». Apassionat de la música després de la seva infantesa, Emmanuel, noi tímid i reservat, prengué juntament amb el seu germà bessó Nicolas classes de cant clàssic i a cursos de formació d'autor-compositor-intèrpret. Emmanuel feu el curs de cant i obtingué paral·lelament el batxillerat econòmic i social amb la menció de bé. El 2000, amb 21 anys, va ser seleccionat per participar en la 16a trobada d'Astafòrt, un curset d'autor-compositor-intèrpret. Artista eclèctic, canta i toca el piano.
# Eschweiler (Grevenmacher)

Eschweiler (en luxemburguès: Eeschweller) és una vila de la comuna de Junglinster, situada al districte de Grevenmacher del cantó de Grevenmacher. Està a uns 17 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Història

Fins a l'1 de gener de 1979, Eschweiler formava part de la comuna de Rodenbourg que es va fusionar en aquesta data amb Junglinster.

## Referències

* ↑ «Eschweiler». [Consulta: 26 setembre 2015].
# Escola del Treball (Badalona)

L'edifici de l'antiga Escola del Treball de Badalona, actual seu del Conservatori de Música, és una obra noucentista d'Adolf Ruiz i Casamitjana protegida com a bé cultural d'interès local. Es va construir al mateix lloc on hi havia abans la cooperativa de consum La Bienhechora.
És un edifici amb soterrani, planta baixa, i dos pisos. Les aules es disposen al sud, entorn dues meitats irregulars, destacant l'eix des de la porta d'entrada, amb una petita marquesina de ferro, fins al coronament piramidal d'estructura de fusta recoberta de pissarra. Sota la cornisa hi ha esgrafiats al voltant de les finestres.
Té el seu origen en l'escola de la cooperativa La Bienechora de l'Ateneu Obrer de Badalona. L'any 1915 fou fundada l'Escola Municipal d'Arts i Oficis per iniciativa de la Mancomunitat de Catalunya. Com a conseqüència de l'Estatut de l'ensenyament industrial i professional promogut pel règim de Primo de Rivera, es va construir el nou edifici (1924-1925) per a l'Escola Elemental del Treball. L'any 1957 va passar a anomenar-se Escola de Maestria Industrial. L'any 1970 va convertir-se en institut de Formació Professional fins que l'any 1983 es va traslladar a un nou edifici passant a ser l'Institut d'Educació Secundària La Pineda.
L'edifici va ser remodelat l'any 1990 passant a ser la seu del Conservatori Professional de Música de Badalona que ja havia utilitzat les instal·lacions provisionalment en els inicis com a Escola Municipal de Música.

## Referències

* ↑ «Escola de Maestria Industrial (Escola del Treball)». Pla especial de protecció del patrimoni. Ajuntament de Badalona, 01-10-1980. Arxivat de l'original el 6 de desembre 2018. [Consulta: 6 maig 2012].
* ↑ «Participem en la commemoració del 125è aniversari de la primera assemblea del cooperativisme català!», 06-03-2023. [Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ «Badalona Recuerdos - 1897 Cooperativa La Bienhechora hoy Conservatorio. C/Francesc Layret con Pare Claret» (en català, amb títol en castellà). Facebook, 15-04-2012. [Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ «Escola del Treball». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 abril 2012].
* ↑ «L'Institut: Història». IES La Pineda. [Consulta: 6 maig 2012].
* ↑ «Història: Breu apunt del Conservatori». Conservatori Professional de Música de Badalona. [Consulta: 6 maig 2012].

## Vegeu també

* La Bienhechora, cooperativa de consum
* Conservatori Professional de Música de Badalona

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Conservatori Professional de Música de Badalona.
# Escut antic de la Pobla de Segur

Antic escut municipal de la Pobla de Segur, al Pallars Jussà. Fou substituït en una data indeterminada per l'escut actualment vigent a la Pobla de Segur, que no ha estat reconegut oficialment, atès que no s'ajusta a la normativa catalana vigent sobre els emblemes oficials.

## Descripció heràldica

De gules, una campana d'or; bordura dentada d'or.

## Bibliografia

* Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Millà, 1968.
# Escut antic de la Torre de Cabdella

Antic escut municipal de la Torre de Cabdella, al Pallars Jussà. Fou substituït el 22 de gener del 1991 pel nou escut, adaptat a la llei vigent a Catalunya sobre els símbols municipals.

## Descripció heràldica

D'atzur, un turó altíssim, cimejat d'una torre, tot d'argent.

## Bibliografia

* Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Millà, 1968.
# Església de San Fructuoso

San Fructuoso és una església a la localitat de Barós, en el terme municipal de Jaca (Província d'Osca, Espanya) és un temple catòlic d'estil romànic que data del segle xii. L'església fou declarada Bé d'interès cultural el 6 de març de 2002, amb el número d'expedient RI-51-0010876 i categoria de "monument", publicant-se al Boletín Oficial de Aragón del dia 22 de març de 2002, amb el Decret 85/2002.
Aquest temple és d'una sola nau amb absis semicircular i presbiteri atrofiat, al que es va afegir al segle xvi una capella en el costat de l'Evangeli, de planta quadrada i coberta amb volta de crucería estavellada.
Així mateix, al segle xviii es van afegir una torre, de planta quadrada i dos cossos en altura, a més d'un atri i una sagristia, que van ser eliminats en la recent restauració.
La fàbrica és de sillarejo i presenta diverses obertures d'il·luminació i dos accessos, l'antiga portada meridional, oberta en arc de mig punt adovellat, i l'actual ingrés amb llinda, obert en l'hastial occidental.
En la part superior dels murs s'observa un fris d'arquets llombards sota una filada de dents de serra, a més d'altres elements com a petits relleus i figures esculpides amb motius entrellaçats vegetals i figuratius en els timpans dels citats arquets i les mènsules que els suporten, que confereixen al conjunt un aire híbrid entre l'art llombard i el romànic jaqués, un estil molt més plàstic.

## Referències

* 1 2 3 http://www.patrimonioculturaldearagon.es/bienes-culturales/iglesia-parroquial-de-san-fructuoso-baros Arxivat 2015-05-18 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.jaca.es/turismo/romanico/iglesia-de-san-fructuoso-de-baros-s-xi.html
# Erec i Enide

Erec i Enide (en francès, Érec et Énide) és un roman escrit per Chrétien de Troyes cap a l'any 1176. Seria, per tant, el primer roman d'aquest autor que ha arribat fins a nosaltres i el primer testimoni conegut del cicle artúric a llengua romanç.

## Característiques

Podríem dir que aquesta obra és una novel·la idíl·lica atípica, ja que el matrimoni no és el seu final ni és suficient per assegurar la felicitat dels protagonistes. En realitat, el matrimoni és gairebé el motor de la "novel·la": Enide s'enamora d'Erec pels seus dots cavallerescos. Al cap de poc es casen en la cort del Rei Artús. Durant uns anys, el protagonista masculí viu assossegadament al costat de la seva esposa, però no pot ser feliç, ja que ha abandonat la que era la seva raó de ser: la cavalleria. De manera que es posen en marxa els dos a la recerca d'aventures i proves. Després de sortir victoriosos de totes elles (en alguns casos gràcies a la inestimable ajuda de personatges que troben al seu camí, per exemple Guivret el Petit), tornen a la cort artúrica. Allà Erec s'assabenta de la mort del seu pare, el rei Lac. Finalment, el mateix Artús els corona a Nantes.

## Referències

* 1 2 Llívia Palliso i Alentorn. Tesi doctoral: LA MATÈRIA ARTÚRICA EN LA LITERATURA CATALANA MEDIEVAL I LES SEVES CONNEXIONS EUROPEES. Tarragona: Universitat Rovira i Virgili, 2015, pàg 31. Dipòsit Legal: T 1676-2015.
* ↑ Jean-Pierre Foucher, prefaci i traducció d'Erec et Enide als Romans de la Table Ronde, Gallimard, 1974.
* ↑ Philippe Walter, Chrétien de Troyes, Presses universitaires de France, col·lecció Que sais-je ?, París, 1997, p.58
* ↑ Chrétien de Troyes, Œuvres complètes, sota la direcció de Daniel Poirion, París, Gallimard, « col·l. Bibliothèque de la Pléiade », 1994, p.1053
# Erebins

Els erebins (Erebinae) són una subfamília de lepidòpters ditrisis de la família dels erèbids (Erebidae).
Moltes de les espècies de la subfamília són grans (de 7 a 10 cm) en comparació amb altres erèbids de zones temperades. Alguns d'aquests heteròcers, com ara els del gènere Catocala i gèneres afins tenen ales interiors de colors brillants, mentre que altres com els del gènere Zale i gèneres relacionats tenen ales posteriors críptiques i es camuflen a l'herba i sobre els troncs dels arbres.

## Taxonomia

Molts dels membres d'Erebidae van ser classificats prèviament dins de la subfamília Catocalinae o la tribu Catocalini, ja sigui dins de la família Erebidae o Noctuidae.
Diversos estudis morfològics i filogenètics completats des de 2000 han revisat en diverses ocasions aquestes grans famílies de la superfamília Noctuoidea, i actualment una nova revisió continua en estudi.Un resum històric de la sistemàtica de la Catocalinae i Erebinae ha estat escrit per Holloway.

## Tribus

* Acantholipini
* Audeini
* Catephiini
* Catocalini
* Cocytiini
* Ercheiini
* Erebini
* Euclidiini
* Hulodini
* Hypopyrini
* Melipotini
* Ommatophorini
* Omopterini
* Ophiusini
* Pandesmini
* Pericymini
* Poaphilini
* Sypnini
* Thermesiini
* Incertae sedis

## Galeria

* Catocala pacta
* Catocala nupta
* Euclidia glyphica
* Grammodes ocellata

## Referències

* ↑ Fibiger, Michael; Lafontaine, J. Donald «A review of the higher classification of the Noctuoidea (Lepidoptera) with special reference to the Holarctic fauna». Esperiana, vol. 11, 29-06-2005, pàg. 27–28.
* ↑ Zahiri, Reza «Molecular phylogenetics of Erebidae (Lepidoptera, Noctuoidea)». Systematic Entomology, vol. 37, 2011, pàg. 102–124. DOI: 10.1111/j.1365-3113.2011.00607.x.
* ↑ Lafontaine, Donald; Schmidt, Christian «Annotated check list of the Noctuoidea (Insecta, Lepidoptera) of North America north of Mexico». ZooKeys, vol. 40, 19-03-2010, pàg. 26. DOI: 10.3897/zookeys.40.414.
* ↑ Holloway, J. D. «The Moths of Borneo Parts 15&16: Family Noctuidae, Subfamily Catocalinae». The Moths of Borneo. Southdene Sdn. Bhd. [Consulta: 4 gener 2015].

## Enllaços externs

* Fauna Europaea: Erebinae (en)
* Biodiversidad Virtual: Erebinae (castellà)
# Ernst Happel

Ernst Happel (Viena, 29 de novembre de 1925 – Innsbruck, 14 de novembre de 1992) fou un futbolista i entrenador de futbol d'Àustria.

## Com a jugador

Happel fou 51 cops internacional amb Àustria, on com a resultat més destacat es pot esmentar la tercera posició assolida a la Copa del Món de Suïssa 1954. També jugà el Mundial del 1958. Pel que fa a clubs, romangué durant 14 anys al Ràpid de Viena, club amb el qual guanyà 7 campionats del país. També jugà dos anys al Racing Club de Paris.

## Com a entrenador

La seva brillant etapa com a futbolista fou tanmateix superada com a entrenador, essent considerat un dels més grans de tots els temps. Va guanyar el títol de lliga a quatre països diferents (amb el Feyenoord a Holanda Meridional, tres cops amb el Bruges a Bèlgica, dos cops amb l'Hamburg a Alemanya i dos cops més amb el Tirol a Àustria) i la Copa d'Europa de futbol amb dos clubs diferents (el Feyenoord i l'Hamburg), a més de portar la selecció dels Països Baixos a la final del Mundial de l'Argentina 1978. També guanyà dues copes belgues, i un cop la copa a Països Baixos, Alemanya i Àustria, a més de la Copa Intercontinental amb el Feyenoord.
Happel va morir de càncer el 1992 a l'edat de 66 anys. Després de la seva mort, el major estadi d'Àustria, el Praterstadion de Viena, fou rebatejat Estadi Ernst-Happel.

## Referències

* ↑ Team of the Century Arxivat 2012-02-11 a Wayback Machine. – Rapid Archive
* ↑ «Ernst Happel – Legendary football manager». The Sporting.blog. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Stephan Uersfeld. «Greatest Managers, No. 14: Ernst Happel». ESPN, 06-08-2013. Arxivat de l'original el 2022-11-30. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ «Ernst Happel: The 'Weird Man' Who Conquered European Football and Helped Shape the Modern Game». Sports Illustrated. 2019-08-08.
# Oelrichs

Oelrichs és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 145 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oelrichs tenia 145 habitants, 67 habitatges, i 45 famílies. La densitat de població era de 147,3 habitants per km².
Dels 67 habitatges en un 16,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,7% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 32,8% no eren unitats familiars. En el 25,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,47.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,6% tenia menys de 18 anys, un 4,1% entre 18 i 24, un 15,9% entre 25 i 44, un 29,7% de 45 a 60 i un 33,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 51 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.222 $ i la renda mediana per família de 28.906 $. Els homes tenien una renda mediana de 19.583 $ mentre que les dones 19.167 $. La renda per capita de la població era de 13.454 $. Entorn del 5,1% de les famílies i el 12,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oelrichs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oelrichs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Oelwein

Oelwein és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 6.692 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oelwein tenia 6.692 habitants, 2.808 habitatges, i 1.819 famílies. La densitat de població era de 539,4 habitants/km².
Dels 2.808 habitatges en un 28,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 31,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 22,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.347 $ i la renda mediana per família de 32.279 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.075 $ mentre que les dones 19.479 $. La renda per capita de la població era de 17.502 $. Entorn de l'11,7% de les famílies i el 13,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oelwein». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oelwein». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Oekaki

Un Oekaki (お絵描き, literalment "imatge dibuixada" en japonès) és un estil d'art digital basat en gargots i traços molt marcats. Tot i utilitzar una paleta de colors limitada i una resolució baixa com el Pixel art, es diferencia d'aquest pel fet d'utilitzar línies de contorn sense polir i traços llargs més propis d'un estil pictòric. A més, el Pixel art se centra molt més en els píxels de manera individual i en les tècniques per subvertir les limitacions del format.
A internet, el terme Oekaki se sol emprar més concretament per referir-se a un Bulletin Board System que permet als artistes dibuixar en línia amb un editor d'imatges, que generalment és un applet creat amb Java o ActiveX, i compartir-ne directament el resultat. Alguns exemples d'aplicacions populars per fer aquest tipus d'il·lustracions són OekakiBBS, PaintBBS, OekakiPoteto i Shi-Painter.

## Notes

* ↑ Vegeu la versió japonesa de l'article Oekaki: お絵かき掲示板

## Referències

* ↑ ThePixelPalace. «IJ: What is Pixel Art? (Pixel Art vs Oekaki Pixel)». DeviantArt. [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ «Oekaki Central». Arxivat de l'original el 5 gener 2009.
* ↑ «お絵かき掲示板のレンタル、検索、交流サイト». Oekaki BBS.com. Arxivat de l'original el 19 setembre 2019.

## Enllaços externs

* ChibiPaint - Applet de codi obert per fer imatges Oekaki
# Novelliques

Novelliques és una masia de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia on es poden observar diverses fases constructives. Està adossada parcialment al pendent del terreny per la façana est. Té la planta rectangular i està coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada a llevant. El carener no és central, està desplaçat cap a la façana nord. La façana principal forma part d'un cos que té una planta menys que la resta de l'edifici i la teulada també es troba a un nivell més baix; és possible que aquest fos el cos original. En un angle d'aquest cos hi ha un petit forn de pa adossat. Totes les obertures tenen els emmarcaments de pedra picada. La façana sud presenta als baixos unes arcades de pedra basta que actualment donen a les corts, però que és possible que fos la primitiva entrada principal. Parts dels ràfecs són de llosa amb teules sobreposades. La llinda del portal està datada "Novelles de Mont 1773" i en un carreu de l'angle del forn "Josep Novelles de Munt 1774".

## Història

Masia del segle xviii. Es troba registrada en els fogatges del "Castell y terme de Tavertet fogajat a 5 d'octubre 1553 per Joan Montells balle, PereCloses y Climent Parareda promens com ampar en cartes 223" on consta un tal "Bernat Novelles della".

## Referències

* 1 2 «Novelliques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Nyctibatrachus kempholeyensis

Nyctibatrachus kempholeyensis és una espècie de granota que viu a l'Índia.

## Referències

* Biju, S.D., Dutta, S. & Inger, R. 2004. Nyctibatrachus kempholeyensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 22 d'abril del 2008.
# Nyctibatrachus major

Nyctibatrachus major és una espècie de granota que viu a l'estat de Tamil Nadu (Índia).
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Biju, S.D., Ravichandran, M.S., Padhye, A. & Dutta, S. 2004. Nyctibatrachus major. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 22 d'abril del 2008.
# Nyctibatrachus deccanensis

Nyctibatrachus deccanensis és una espècie de granota que viu a l'Índia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Biju, S.D., Dutta, S. & Ravichandran, M.S. 2004. Nyctibatrachus deccanensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 22 d'abril del 2008.
# Mussolet del Perú

El mussolet del Perú (Glaucidium peruanum) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita boscos i matolls de l'oest de l'Equador i el Perú.El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mussolet del Perú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4 febrer 2023 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 253. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Peruvian Pygmy-owl. Glaucidium peruanum» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 gener 2023].
# Mussolet dels iungues

El mussolet dels iungues (Glaucidium bolivianum) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita la selva humida dels Andes, al sud-oest del Perú, oest de Bolívia i nord-oest de l'Argentina. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mussolet dels iungues». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4 febrer 2023 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 252. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Yungas Pygmy-owl. Glaucidium bolivianum» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 29 gener 2023].