OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa de Ferrera

La Casa de Ferrera és una casa del segle xv catalogada com a monument i ubicada a la Plaça del Pou Vell (Piazza Civica) de l'Alguer.

## Història

Pren el seu nom de Pere de Ferrera, Marquès de Bonvehí, qui va vèncer en una batalla el 1436 a Nicolò Doria. L'edifici es va fer servir temporalment com a residència de Carles V el 1541, quan aquest es va aturar dos dies a l'illa. Durant el segle xix l'edifici va pertànyer a comte de Maramaldo, i posteriorment al Comte d'Arcayne. El 1960 es va convertir en un edifici d'apartaments.
L'estil de la façana copia els palaus aragonesos del segle xv. La planta baixa disposa de portes amb carreus dovellats, on l'entrada principal permet l'accés a un pati amb escala exterior. El segon pis té finestres amb arcs de mig punt i algunes amb arc modulat, amb alguns capitells decorats amb un estil que també es pressent en alguns edificis de Sàsser, ciutat propera. A la planta superior hi ha construccions afegides de factura moderna. La planta baixa també ha sigut reformada durant el segle xx, per acollir diverses empreses.

## Referències

* 1 2 «Sardegna Cultura - Luoghi della cultura - Monumenti». www.sardegnacultura.it. [Consulta: 1r setembre 2016].

## Bibliografia

* V. Angius, "Alghero", in G. Casalis, Dizionario geografico storico-statistico-commerciale degli Stati di S.M. il Re di Sardegna, I, Torino, G. Maspero, 1833, pp. 77-126;
* A. Della Marmora, Itinerario dell'isola di Sardegna, Cagliari, Alagna, 1868, pp. 402-403;
* R. Serra, "L'architettura sardo-catalana", in I Catalani in Sardegna, a cura di J. Carbonell-F. Manconi, Cinisello Balsamo, Amilcare Pizzi, 1984, pp. 125-154;
* A. Sari, "L'architettura ad Alghero dal XV al XVII secolo", in Biblioteca Francescana Sarda, IV, 1990, pp. 175-240;
* F. Segni Pulvirenti-A. Sari, Architettura tardogotica e d'influsso rinascimentale, collana "Storia dell'arte in Sardegna", Nuoro, Ilisso, 1994, sch. 29;
* L. Deriu, Alghero, la città antica. Immagini e percorsi, Sassari, 2000, p. 47.
# Republikflucht

Republikflucht, "fuga de la República", era el terme per designar la gent que s'escapava de la República Democràtica Alemanya per emigrar a la part occidental de Berlín. Es considerava un acte de traïció als valors socialistes de la part oriental. La construcció del mur de Berlín i les lleis contra l'emigració van reduir el nombre de persones que creuaven la frontera, la majoria de les quals ho feia de forma il·legal. La policia berlinesa i l'exèrcit de frontera tenien ordre de disparar tots els que intentessin creuar sense permís i detenir tots aquells qui els ajudessin en el seu pla per a fer-ho. Aquesta concepció negativa contrastava amb els termes per als migrants de l'oest cap a l'est, designats com a "refugiats"

## Referències

* ↑ Nothnagle, Alan L. (1990). Building the East German myth: historical mythology and youth propaganda in the German Democratic Republic. Ann Arbor: University of Michigan Press. ISBN 0-472-10946-4
# Gorham (Nou Hampshire)

Gorham és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 2.895 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gorham tenia 2.895 habitants, 1.293 habitatges, i 801 famílies. La densitat de població era de 35 habitants per km².
Dels 1.293 habitatges en un 26,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,7% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 38% no eren unitats familiars. En el 33% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,1% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 19,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.250$ i la renda mediana per família de 41.008$. Els homes tenien una renda mediana de 34.659$ mentre que les dones 20.278$. La renda per capita de la població era de 16.649$. Entorn del 3,9% de les famílies i el 7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gorham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gorham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cyprinodon alvarezi

Cyprinodon alvarezi és una espècie de peix de la família dels ciprinodòntids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Mèxic.

## Referències

* 1 2 «Cyprinodon alvarezi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# La Principal de Terrassa

La Principal de Terrassa és una cobla fundada l'any 1923.

## Consolidació

L'any 1925 s'incorporà el trombó a la cobla. Alguns músics gironins fundadors s'integraren definitivament a la cobla però d'altres van ser substituïts per músics terrassencs. Amb el temps es va ampliar el camp d'activitat de la cobla i es va convertir en una cobla-orquestra, a partir d'aquest moment ja podem parlar d'una cobla plenament consolidada.
L'any 1998, amb motiu del seu 75è aniversari, l'Obra del Ballet Popular li concedeix el Premi a la continuïtat.

## La cobla en l'actualitat

La Principal de Terrassa és una de les cobles més antigues de Catalunya, amb més de 90 anys d'actuacions ininterrompudes, ja que no es va desfer durant la Guerra Civil com va passar amb la majoria de cobles.
Al llarg de la seva història ha realitzat audicions a Madrid, València, Màlaga, al Palau de la Música de Barcelona i a diferents indrets de tot Catalunya. També ha comptat amb grans intèrprets, directors i compositors com Ricard Anglada, Joan Carreras, Emili Renalies, Víctor Bou, Francesc Camps, Ramon Serrat i Jordi León.
Al febrer de 2013, la cobla enregistra el seu primer disc "La Principal de Terrassa 90 anys" per celebrar el 90è aniversari de la formació. El disc compacte inclou sardanes dedicades a Terrassa i a l'entorn cultural de la ciutat, de compositors com Ricard Viladesau, Manel Saderra i Puigferrer i Francesc Mas Ros, sardanes clàssiques de Josep Saderra, Ramon Serrat i Josep Serra i Bonal, i també sardanes habituals al repertori de la cobla de compositors contemporanis com Jordi Molina i René Picamal.

## Referències

* ↑ «'La sardana del Barça', de Terrassa al Camp Nou». Ara, 25-09-2012. [Consulta: 10 març 2014].

## Bibliografia

* CASANOVAS, Oriol. Noranta-quatre anys de sardanisme a Terrassa.

## Enllaços externs

* Pàgina web de la cobla Arxivat 2010-11-18 a Wayback Machine.
# Dritsita

La dritsita és un mineral de la classe dels halurs que pertany al supergrup de la hidrotalcita. Rep el nom en honor del cristal·lògraf i mineralogista rus Victor Anatol`evich Drits (Виктор Анатольевич Дриц) (nascut el 1932) de l'Institut Geològic de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia).

## Característiques

La dritsita és un clorur de fórmula química Li₂Al₄(OH)₁₂Cl₂·3H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5380/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l'àrea de Romanovskiy, al dipòsit de potassi de Verkhnekamskoe, a la localitat de Solikamsk (Krai de Perm, Rússia), on es troba en forma de cristalls hexagonals lamel·lars o tabulars de fins a 0,25 mm de diàmetre. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Dritsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 juliol 2021].
# Casa de Ferro

La Casa de Ferro és un immoble prefabricat, importat de Bèlgica cap a Moçambic i edificat en 1892 per allotjar la residència del governador general. Actualment situada a l'Avinguda Samora Machel de Maputo, fou instal·lada inicialment a l'Avinguda Josina Machel, i hi ha allotjat diverses institucions, com l'Instituto D. Amélia, i abans de la independència nacional el Museu Geogràfic. L'edifici té tres pisos, amb d'una planta rectangular irregular i una teulada a dues aigües. L'accés és a través d'una escala exterior metàl·lica petita, amb baranes i balconada ornamentades amb filigranes.
L'estructura metàl·lica no era adequada al clima tropical i provocava que l'interior fos molt calorós, raó per la qual el governador Rafael Jácome de Andrade no la va utilitzar mai com a residència. Els seus successors van fer el mateix, pel que va ser buida temporalment. El 1893 al casa fou cedida a l'escola de nenes Instituto D. Amelia.
En 1966 l'administració colonial la va posar davant del parc Vasco da Gamma (avui Jardí Tunduru) a l'Avinguda D. Luís (avui Avinguda Samora Machel), però estava buida. Després de la independència de Moçambic s'hi van instal·lar diverses institucions, però hi ha plans per establir-hi un Museu d'Arqueologia. L'edifici va ser renovat en 2014 amb fons de la minera Vale.

## Referències

* ↑ Roteiro Histórico, em Índico, Série III, Nº 09 Setembro/Outubro 2011, página 80
* ↑ Morais, João Sousa. Maputo, Património da Estrutura e Forma Urbana, Topologia do Lugar. Livros Horizonte, 2001, p. 109.
* ↑ Tiago Lourenço. «Casa de Ferro». Sistema de Informação para o Património Arquitectónico (SIPA).
* 1 2 3 José Manuel Fernandes. «Casa de Ferro». Patrimónia da Influência Portuguesa (HPIP), 14-01-2013.
* ↑ «Casa-de-ferro reabilitada». O País, 29-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-12-17. [Consulta: 21 febrer 2017].

## Vegeu també

* Llista del patrimoni arquitectònic de Moçambic
# Rattus leucopus

Rattus leucopus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids que viu a Austràlia, Indonèsia i Papua Nova Guinea. Habita els boscos humits tropicals i els boscos de galeria, tot i que també se n'han trobat exemplars a jardins rurals i boscos secundaris o en procés de regeneració.

## Referències

* ↑ Aplin, K.; Burnett, S.; Winter, J. Rattus leucopus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 desembre 2014.
# Gori (hipopòtam)

Gori (Bioparc Valéncia, 18 de maig del 2020) és un hipopòtam nascut al Bioparc València.
És fill de Raff i Rigas, la parella d'hipopòtams provinent de l'antic Zoo de Vivers. Rigas va donar a llum baix l'aigua la nit del 18 de maig durant la quarantena per la pandèmia de Covid-19, motiu pel qual el públic va haver d'esperar uns mesos per poder veure a la cria.
Va ser anomenat Gori pel cuidador que el va trobar al matí en record a son pare que havia mort per covid dos dies abans, i en homenatge a totes les persones que van morir durant el confinament.

## Referències

* 1 2 «El nacimiento de un hipopótamo de suma al Baby Boom en Bioparc València» (en castellà). Bioparc València, 22-05-2020.
* ↑ «Gori, el pequeño hipopótamo de BIOPARC València, celebra su primer cumpleaños con una tarta “subacuática”» (en castellà). Bioparc València, 19-05-2021.
* 1 2 «El bebé hipopótamo nacido en la cuarentena en Bioparc es macho» (en castellà). 20Minutos, 26-06-2020.
* ↑ «El bebé hipopótamo de BIOPARC Valencia se llamará Gori» (en castellà). Bioparc València, 12-06-2020.
# Hetareu

Hetareu (Hetareius, Ἑταιρεῖος) fou una deïtat grega protectora de gremis o associacions d'amics, i sobrenom de Zeus al que Jàson va oferir els primers sacrificis quan els argonautes es van reunir per la seva primera expedició.

## Referències

* Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, (William Smith, 1849)
# Dasyatis nuda

Dasyatis nuda és una espècie de peix de la família dels dasiàtids i de l'ordre dels myliobatiformes.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. (Part 1 involves fishes, pp. (i-iv) 3-69 (70 blank), Part 2 with slightly different title, pp. ia-iva + 71-105 (106 blank)). Caratteri. (italià)
* ↑ BioLib (anglès)
# Homo faber

Homo faber és una locució llatina que significa "l'home que fa o fabrica". S'usa principalment en contraposició a Homo sapiens, la denominació biològica de l'espècie humana, locució també llatina que significa "l'home que sap".

## Usos comuns de la locució homo faber

L'escriptor llatí Appius Claudius Caecus (340 aC - 273 aC) la va usar en la seva obra Sententiæ per referir-se a la capacitat dels éssers humans de controlar la seva destinació i el seu entorn: Homo faber suae quisque fortunae (cada persona és l'artífex de la seva pròpia destinació).
En el seu treball més conegut, El Capital (1867), Karl Marx la utilitza en relació amb la frase de Benjamin Franklin "l'home és l'animal que fa eines".
El filòsof francès Henri Bergson la va emprar en la seva obra L'evolució creadora (1907), on va definir la intel·ligència com "la capacitat de crear objectes artificials, en particular eines per fer eines, i de modificar-los de manera il·limitada".
També va ser usada per la teòrica de la política Hannah Arendt (1958) per emfatitzar la capacitat humana de controlar el seu entorn amb l'ús d'eines. També en el mateix sentit va ser usada per l'escriptor Max Frisch en la seva novel·la Homo faber (1957).

## Antropologia

En antropologia, l'homo faber (en el sentit de l'home que s'interessa en les coses pràctiques) es contraposa a l'homo ludens (en el sentit de l'home que juga, que s'interessa en la diversió). També s'usa en conjunció o contraposició al deus faber (el déu el que crea), el prototip del qual és Vulcà, el déu de la forja.

## Bibliografia

* Arendt, Hannah. The human condition (en anglès). Chicago: The University of Chicago Press, 1958, p. 332.
* Bergson, Henri. L'Evolution créatrice (en francés). 3ª. París: F. Alcan, 1907, p. 403. DOI 10.1522/cla.beh.evo.
* Frisch, Max. Homo faber. Ein Bericht (en alemany). Fráncfort del Meno: Suhrkamp, 1957, p. 288.
* Marx, Carl. Das Kapital (en alemany). Hamburgo: Otto Meissner, 1867, 1885, 1894.
# Riu Tuy

El riu Tuy és el principal riu de l'Estat de Miranda, a Veneçuela. Té una longitud total de 239 quilòmetres. Neix prop del Pic Codazzi a l'Estat d'Aragua i discorre en sentit nord-sud fins a la població de El Consejo. D'allà continua cap a l'est travessant tot l'estat de Miranda. Els seus principals afluents són: Riu Guaira, i el riu Caucagua, també anomenat riu Gran. Desemboca al Mar del Carib.

## El Tuy, recurs vital de Caracas

Un aspecte destacable de la contaminació de les aigües el constitueix el procés accelerat de degradació de l'embassament La Mariposa, situat a 8 km de Caracas, sobre el Río El Valle. Aquest embassament el propòsit fonamental és proveir d'aigua potable a Caracas, també és reserva de les aigües provinents del riu Tuy, a través d'un sistema d'adducció. En els darrers anys, a causa de l'augment de les indústries, agrícoles i sobretot urbanístiques desenvolupades en la seva conca receptora, aquest ha arribat a nivells crítics de contaminació.

## Referències

* (2001). Enciclopedia Océano de Veneçuela. Editorial Océano, Barcelona Espanya. ISBN 84-494-1818-6 (Castellà)
# Hirakata

Hirakata (枚方市, Hirakata-shi) és una ciutat i municipi de la prefectura d'Osaka, a la regió de Kansai, Japó. La ciutat va ser fundada l'1 d'agost de 1947, i l'1 d'abril de 2001 va ser ascendida a l'estatus de ciutat especial. És popular pel seu museu d'exhibició de nines de crisantem (flor simbòlica de la ciutat), pel Parc Hirakata i perquè és la seu de la Universitat Kansai Gaidai.
La ciutat de Hirakata es troba localitzada a la part nord-est de la prefectura d'Osaka i s'enmarca dins de la regió prefectural de Kita-Kawachi o Kawachi-nord, fent referència a l'antiga província. El terme municipal de Hirakata limita amb els de Neyagawa, Katano i Ikoma (aquest darrer a la prefectura de Nara) al sud; amb Takatsuki i Shimamoto al nord-oest i amb Yawata i Kyōtanabe, a la prefectura de Kyoto, al nord-est.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| ND | ND | ND | 45.522 | 43.489 | 41.546 | 40.089 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 39.869 | 39.928 | 34.449 | 27.794 | - | - | - |

## Agermanaments

* Shimanto, Prefectura de Kōchi, Japó - (Ciutat amiga, 1974)
* Betsukai, Hokkaidō, Japó - (Ciutat amiga, 1987)
* Takamatsu, Prefectura de Kagawa, Japó - (Ciutat amiga, 1987)
* Chang Ning, Xangai, RPX - (Ciutat germana, 1987)
* Logan City, Queensland, Austràlia - (Ciutat germana, 1995)

## Referències

* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=27&city=1272100&cmp=1
* ↑ Statistics Bureau of Japan

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2007-01-13 a Wayback Machine. (anglès)
# Dasyatis parvonigra

Dasyatis parvonigra és una espècie de peix de la família dels dasiàtids i de l'ordre dels myliobatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 38,4 cm de longitud total i les femelles 49,8.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i bentopelàgic que viu entre 124-183 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Índic oriental: Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994. Sharks and rays of Australia. CSIRO, Austràlia. 513 p. (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
# La lluna i les fogueres

La lluna i les fogueres (en italià La Luna e i Falò) és un llibre del poeta i novel·lista italià Cesare Pavese, traduït al català per Maria Aurèlia Capmany. L'obra fou escrita en italià l'any 1949. És considerada la millor novel·la de Pavese.
La novel·la té lloc al petit poble de Santo Stefano Belbo, al Piemont, regió del nord-oest d'Itàlia. El protagonista principal, conegut tan sols pel seu sobrenom, Anguila, retorna al seu poble natal als anys immediatament posteriors a la Segona Guerra Mundial. Havia marxat just abans de la guerra per raons polítiques i havia fet fortuna als Estats Units. Un cop retornat als seus orígens, retroba moltes de les mateixes olors i visions que conformaren la seva joventut, però també descobreix que el poble i els seus habitants han estat profundament canviats per la guerra i pel pas del temps.

## Referències

* ↑ Koffler, Richard, Review: The Essential Pavese, Novel: A Forum on Fiction, Vol. 2, No. 3 (Spring, 1969), pp. 286-288 (en anglès).
* ↑ Cesare Pavese, Encyclopædia Britannica.
# Homo erectus soloensis

Homo erectus soloensis, anteriorment classificat com Homo sapiens soloensis, és generalment ara considerat com a subespècie de l'extint homínid, Homo erectus. Els espècimens només coneguts d'aquest homínid anòmal foren recuperats de llocs al llarg del riu Solo, a l'illa de Java (Indonèsia). Les restes són també generalment referides com a Ngandong, pel nom del poble prop d'on es van recuperar.
Encara que la seva morfologia era, majoritàriament, típica de l'Homo erectus, la seva cultura era particularment més avançada. Això planteja molts problemes a teories actuals respecte de les limitacions del comportament d'Homo erectus en termes d'innovació i llengua.
A causa de les eines trobades amb l'extint homínid i algunes característiques anatòmiques del seu cos més gràcil, va ser primer classificat com a subespècie (anomenada antigament Javanthropus) d'Homo sapiens i es va pensar que era l'avantpassat dels moderns aborigens australians. Tanmateix, estudis més rigorosos han conclòs que aquest no és el cas. Mentre que la majoria de subespècies del desaparegut Homo erectus tenen més o menys 400.000 anys, H. e. soloensis va persistir fins fa 50.000 anys en regions de Java, i possiblement va ser absorbit per una població local d'Homo sapiens en el temps de la seva decadència.

## Notes

* ↑ Ngandong Arxivat 2007-02-08 a Wayback Machine. (Emuseum@minnesota Universitat Estatal, Mankato)
* ↑ Peter Brown: Recent human evolution in East Asia and Australasia. Philosophical Transactions of the Royal Society of London, Biological Sciences, Vol. 337, 235-242, 1992
* ↑ Analysis of 18 crania from Sangiran, Trinil, Sambungmacan, and Ngandong show chronological development from Bapang-AG to Ngandong period
* ↑ Kaifu, Y; Aziz, F; Indriati, E; Jacob, T; Kurniawan, I; Baba, H «Cranial morphology of Javanese Homo erectus: new evidence for continuous evolution, specialization, and terminal extinction». Journal of human evolution, 55, 4, Oct 2008, pàg. 551–80. DOI: 10.1016/j.jhevol.2008.05.002. ISSN: 0047-2484. PMID: 18635247.
* ↑ Latest Homo erectus of Java: Potential Contemporaneity with Homo sapiens in Southeast Asia

## Enllaços externs

* Morfologia de l'humà de Solo.
* Early Indonesia Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine., content excerpted from Indonesia: A Country Study, William H. Frederick and Robert L. Worden, eds. Washington, DC: Federal Research Division of the Library of Congress, 1992.
* Human species before and after the genetic bottleneck associated with Toba, including details on the Java finds Arxivat 2010-01-03 a Wayback Machine..
# Casa Pla i Deniel

La Casa Pla i Deniel és una casa aïllada situada en el nucli urbà del municipi de Caldes de Malavella (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada al costat de la Casa-jardí Pla i Deniel.

## Descripció

És una casa de planta quadrada, planta baixa i dos pisos amb terrat (on s'hi ha suprimit una antiga balaustrada), manté un ritme simètric a totes les façanes. Façana principal amb porta flanquejada per pilastres semi- circulars amb capitell corinti que aguanten unes ménsules que sostenen la llosana de pedra artificial del balcó central. Les obertures, totes en arc pla, estan decorades amb pilastres jòniques amb estries i un guardepols amb decoracions florals i antefixes. La planta baixa està separada del primer pis per una cornisa enmotllorada en cavet a l'altura del forjat. Jardí molt gran a l'angle N- E (respecte a la situació de la casa). A la part N-O del jardí hi ha una glorieta construïda al s.XX, de secció rectangular amb els angles reculats i estructura de ferro, les parets han estat tancades amb bruc, formant arcs de mig punt, i amb coberta a quatre vessants de teula plana. També destaca una font amb barana de ferro forjat amb escuts i flors. A finals del segle xix Narcís Pla i Deniel va fer construir aquest edifici que donà, a la seva mort, a les Carmelites de la Caritat-Vedruna, congregació fundada per Joaquima Vedruna l'any 1826 a Vic.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Pla i Deniel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].
# Riu Turgai

Turgai (també Torgai o Turgay, del turc Torghay o Turghay que vol dir "petit ocell", en rus: Тургай) és un riu que forma la vall de Turgai al Kazakhstan. Té una longitud de 825 km i una conca de 157.000 km². El cabal mitjà d'aigua és de 9 metres cúbics per segon. El riu Turgai desaigua al llac Durukča. Es forma per l'aportació del Karinsaldi Turgai, el Tasti Turgai i el Kara Turgai. El Sari Turgai corre al nord i rep les aigües del Muildi-Turgai a l'oest i del Sari-bui Turgai; el Sari Turgai desaigua al Sari Kopa.
Les fortificacions d'Orenburg porten el nom de Torgai Kala (Torghay Kala) per aquest riu. L'estornell vulgar rep en turc el nom de Kara Turghay i dona nom al riu.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, X, 784