OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Riera de Salo

La Riera de Salo és un curs fluvial del Bages que neix a la confluència de la Riera de Vallmanya i la Riera de Matamargó i desguassa per la dreta al Cardener a l'alçada de Valls de Torroella.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Riera de Salo (incloent-hi les xarxes hidrogràfiques de la Riera de Vallmanya i la de Matamargó està constituïda per 472 cursos fluvials que sumen una longitud total de 264,574 km.

### Distribució municipal

El conjunt de la xarxa hidrogràfica de la Riera de Salo transcorre pels següents termes municipals:
Municipis :
| Municipi | Cursos o trams | Longitud que hi transcorre |
| Riner | 10 | 7.110 m. |
| Sant Mateu de Bages | 90 | 71.368 m. |
| Pinós | 377 | 182.298 m. |

### Taula de dades de síntesi
## Referències

* 1 2 Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Riera de Sallent

La Riera de Sallent és un corrent fluvial que es forma en confluir la Rasa del Puit amb la Rasa del Torrent. Tot el seu curs fa de frontera entre els termes municipals de Pinell de Solsonès (a la banda de ponent) i de Biosca (a la banda llevant).
Neix al nord del Mas d'en Forn. De direcció predominant cap a les 8 del rellotge, desguassa a la Riera de Sanaüja al sud del nucli de Sallent.

## Xarxa hidrogràfica

La seva xarxa hidrogràfica està constituïda per 94 cursos fluvials la longitud total dels quals suma 88.891 m.

### Afluents destacables

   * La Rasa del Puit
   * La Rasa del Torrent
   * El Barranc del Lluc
   * La Rasa de Coll-de-frares
   * El Barranc de Valldecom

### Distribució municipal

El conjunt de la xarxa hidrogràfica transcorre pels següents termes municipals:
| Municipi | Cursos o trams | Longitud que hi transcorre |
| Pinell de Solsonès | 78 | 74.244 m. |
| Biosca | 19 | 18.951 m. |

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Riera de Sant Climent

La riera de Sant Climent és una riera litoral molt transformada hidrològicament. Tot i tractar-se d'una riera, el buidatge que es va fer del terreny a principis dels anys 90, des de la carretera C31 (autovia de Castelldefels) fins al mar, la va convertir més en un canal d'aigües lèntiques, que no en una riera. El material extret de la riera per fer-ne el buidatge es va abocar en uns terrenys del marge dret, alterant-ne totalment la vegetació. Aquests terrenys es troben ara més d'un metre per sobre la cota inicial i han esdevingut un canyissar sec. La riera de Sant Climent circula en paral·lel al braç de la Vidala (situat dins la zona humida 08001104 "El Remolar-Filipines").
Les vores del canal estan colonitzades per canyars, canyissars i alguns tamarius. Als fons s'hi havia citat herbassars submergits de fanerògames d'aigua dolça i poblaments de carofícies (hàbitat d'interès comunitari 3140 "Aigües estagnants oligomesotròfiques, dures, amb vegetació bentònica de carofícies"). Algunes espècies destacables citades són els hidròfits Potamogeton pectinatus i Zannichelia palustris. L'eutrofització creixent de l'espai podria haver comportat la desaparició d'aquestes comunitats i espècies.
Segons la cartografia dels hàbitats de Catalunya, a l'espai apareixen els hàbitats d'interès comunitari:
(Potamion),
* 2110 Dunes movents embrionàries,
* 2120 Dunes movents del cordó litoral, amb borró (Ammophila arenaria),
* 2210 Dunes litorals fixades, amb comunitats del Crucianellion maritimae
* 9540 Pinedes mediterrànies.
Pel que fa a la fauna, l'aspecte més remarcable és la presència habitual a l'espai d'importants poblacions d'anàtides. S'hi ha comprovat també la presència d'espècies interessants d'ocells, com el martinet menut (Ixobrychus minutus) i el balquer (Acrocephalus arundinaceus), a més de diverses espècies de peixos, com el llobarro (Dicentrarchus labrax).
Entre els impactes cal destacar l'eutrofització i contaminació de les aigües, els efectes derivats de la proximitat de diverses infraestructures (aeroport i carretera C31) i els rebliments de terres. També cal remarcar les alteracions hidrològiques (modificacions morfològiques de la llera, canalització, presència d'espigons a la desembocadura, etc.).
Aquesta zona humida està inclosa dins l'espai del PEIN "Delta del Llobregat" i dins l'espai de la Xarxa Natura 2000 ES0000146 "Delta del Llobregat". També està inclosa dins la Zona perifèrica de protecció de la Reserva natural parcial de Remolar-Filipines.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Riera de Sant Climent». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 11 agost 2014].
# Regió d'Antofagasta

La Regió d'Antofagasta és una de les 15 regions de Xile, limita al nord amb la Regió de Tarapacá, al sud amb la Regió d'Atacama, a l'est amb les províncies de Salta i Jujuy (Argentina) i la Departament de Potosí (Bolívia). És la segona regió més gran de Xile; al voltant del 98 per cent de la seva població viu en zones urbanes, principalment la capital, Antofagasta, i a Tocopilla, Calama i Chuquicamata.

## Efemèrides

El 14 de novembre de 2007 la regió va patir un terratrèmol d'intensitat 7.7 en l'escala de Richter.

## Referències

* ↑ «Antofagasta region, Chile» (en anglès). Encyclopædia Britannica, Inc.. [Consulta: 20 juny 2021].
# Bateria de Tallaferro

La Bateria de Tallaferro és un emplaçament d'artilleria d'època moderna del terme comunal de Cotlliure, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord. Està situada a la zona més meridional del terme de Cotlliure, en el vessant nord del Pic de Tallaferro, a prop i també al nord del Coll de Tallaferro. Constituïa part de les defenses meridionals de la vila i del port de Cotlliure, així com de la Costa Vermella.

## Referències

* ↑ «La Bateria de Tallaferro en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-05-31. [Consulta: 1r maig 2016].
# Hirakawa

Hirakawa (平川市; Hirakawa-shi) és una ciutat del Japó situada a la prefectura d'Aomori.

## Referències

* ↑ «Aomori (Japan): Prefecture, Cities, Towns and Villages - Population Statistics, Charts and Map» (en anglès).
# LiveLeak

LiveLeak és un lloc web on els usuaris poden penjar i compartir vídeos ubicat a Londres, Regne Unit. El web va ser fundat el 31 d'octubre del 2006, inicialment com a versió més lleugera d'Orgish.com, un web de contingut extrem. Pretén divulgar continguts relacionats amb fets actuals i posar-los en mans del periodisme ciutadà. Hayden Hewitt és l'únic dels quatre fundadors la identitat del qual és pública. LiveLeak ha causat controvèrsia de forma reiterada degut als continguts de violència extrema que s'han públicat al web.

## Controvèrsia

La pàgina web ha causat controvèrsia degut a vídeos on es mostra violència explícita. Un primer cas fou quan el 2007 es va filtrar a LiveLeak l'execució de Saddam Hussein de forma no autoritzada. Liveleak La situació va despertar respostes del llavors Secretari de Premsa de la Casa Blanca Tony Snow i del llavors també Primer Ministre del Regne Unit, Tony Blair.
LiveLeak va tornar a estar al punt de mira el març de 2008, quan va exposar la pel·lícula anti-Alcorà Fitna, realitzada pel polític holandés Geert Wilders. Aquest fet despertà amenaçes violentes en direcció a Hyden Hewitt i altres treballadors de la plataforma.
Més recentment, un vídeo de l'execucció del periodista americà James Foley va aparèixer a LiveLeak. Com a resposta, la web va proclamar que no mostraria més decapitacions per part de l'Estat Islàmic.

## Referències

* 1 2 «Site Info». Alexa Internet. Arxivat de l'original el 22 d’agost 2018. [Consulta: 2 juny 2015].
* ↑ «Company Overview of LiveLeak». [Consulta: 27 novembre 2018].
* ↑ «Liveleak.com - Damn...A year already?». [Consulta: 27 novembre 2018].
* 1 2 «Q&A: The Man Behind LiveLeak, The Islamic State's Favourite Site For Beheading Videos» (en anglès). Business Insider. Arxivat de l'original el 2018-11-28 [Consulta: 27 novembre 2018].
* ↑ «The New Freedom » Interview with Hayden Hewitt, co-Founder of LiveLeak.com», 10-03-2011. Arxivat de l'original el 2011-03-10. [Consulta: 27 novembre 2018].
* ↑ «ISIS Banned From Controversial Video Site LiveLeak After James Foley Execution Video». Business Insider.
* ↑ Erlich, Natalie «Video Website Offers Controversial Fare--At a Profit». CNBC, 04-06-2007.
* ↑ «Liveleak.com - White House Press Secretary, Tony Snow, plugs LiveLeak». [Consulta: 10 desembre 2018].
* ↑ «Cookies op de Volkskrant». [Consulta: 14 desembre 2018].
* ↑ «LiveLeak Bans Islamic State Beheading Videos After James Foley Murder - US News», 24-08-2014. Arxivat de l'original el 2014-08-24. [Consulta: 10 desembre 2018].
* ↑ «Liveleak.com - Statement From Liveleak Regarding IS Beheading Videos which might be upcoming». [Consulta: 10 desembre 2018].
# Retgersita

La retgersita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom del cristal·lògraf holandès Jan Willem Retgers (1856-1896).

## Característiques

La retgersita és un sulfat de fórmula química NiSO₄·6H₂O. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. Es tracta d'una espècie dimorfa de la niquelhexahidrita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la retgersita pertany a «07.CB: Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: dwornikita, gunningita, kieserita, poitevinita, szmikita, szomolnokita, cobaltkieserita, sanderita, bonattita, aplowita, boyleïta, ilesita, rozenita, starkeyita, drobecita, cranswickita, calcantita, jôkokuïta, pentahidrita, sideròtil, bianchita, chvaleticeïta, ferrohexahidrita, hexahidrita, moorhouseïta, niquelhexahidrita, bieberita, boothita, mal·lardita, melanterita, zincmelanterita, alpersita, epsomita, goslarita, morenosita, alunògen, metaalunògen, aluminocoquimbita, coquimbita, paracoquimbita, romboclasa, kornelita, quenstedtita, lausenita, lishizhenita, römerita, ransomita, apjohnita, bilinita, dietrichita, halotriquita, pickeringita, redingtonita, wupatkiïta i meridianiïta.

## Formació i jaciments

Es pot produir com a producte de deshidratació de morenosita. Va ser descoberta a la mina Ragra, que es troba al districte de Huayllay, al departament de Pasco, al Perú. Als territoris de parla catalana ha estat descrita únicament a la mina Eugènia, a Bellmunt del Priorat (Priorat, Tarragona).

## Referències

* ↑ «Retgersite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 juny 2017].
* ↑ Josep Maria Mata-Perelló, Oriol Tomasa Guix, Xavier Rodríguez i Carles Rubio «Seguint els Xaragall amb el professor Mata-Perelló: mines de Bellmunt». Infominer, 3-2017, 70, 2017, pàg. 43-59 [Consulta: 28 novembre 2023].
# Museu de la Vinya i el Vi de Muntanya

El Museu de la Vinya i el Vi de Muntanya, també conegut com a museu de la vinya i el vi del Pont de Bar, és un museu etnològic ubicat al poble del Pont de Bar, a l'Alt Urgell. Exactament es troba a l'antic cortal de Cal Teixidoret.
El museu explica la història del cultiu del vi a la comarca, de com els atacs de la fil·loxera de finals del segle xix van obligar els pagesos locals a eliminar vinyes i començar a esdevenir ramaders obtenint rendiment de vaques i ovelles.
A la planta principal s'explica el procés d'elaboració del vi, mentre que al pis de dalt s'expliquen temes relacionats amb el cultiu de la vinya.
Actualment forma part de la Ruta dels oficis d'ahir de l'Alt Urgell.

## Galeria

* Bótes exposades al museu

## Referències

* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 95. ISBN 84-393-5437-1.
* ↑ AADD. Guia de Museus i Equipaments Patrimonials de l'Alt Pirineu i Aran. Lleida: Garsineu Edicions, 2008, p.32. ISBN 978-84-96779-45-7.

## Vegeu també

* Vinya dels Pirineus

## Enllaços externs

* Web amb més informació del Museu Arxivat 2017-06-26 a Wayback Machine.
# Lola Moltó Martín

Lola Moltó Martín (Carlet, la Ribera Alta) és una actriu valenciana arran de la seua participació a la sèrie televisiva L'Alqueria Blanca. És mare de l'actriu Paula Braguinsky junt al també actor valencià Diego Braguinsky.
La carrera interpretativa de Lola Moltó s'inicia al teatre el 1989 amb l'obra Los figurantes de José Sanchis Sinisterra sota la direcció de Carme Portaceli. Segueixen una quinzena d'obres, entre les quals destaquen Isabel, tres caravel·les i un embolicador (1992) de Dario Fo, sota la direcció del mateix autor, o el debut en la direcció teatral de Bigas Luna amb la seua versió de les Comedias bárbaras (2003) de Valle-Inclán. El 1996 debuta al cinema amb el llarg de Carlos Pérez Ferrer Best Seller i participa en altres com Un suave olor a canela (2012) o La familia (Dementia) (2016) dirigides por Giovanna Ribes.
Ha tingut repercussió pel seu paper protagonista a la sèrie de televisió valenciana L'Alqueria Blanca on interpreta a Dora. A més a més també ha estat present en sèries com Entre dos reinos, Les moreres, Hospital central, Negocis de família o Diumenge Paella.
A més d'actriu, Moltó és directora de doblatge, cantant i ballarina. També va treballar a la ràdio al programa Bon dia Monleón de Ràdio 9 dirigit pel polifacètic Joan Monleón.

## Referències

* ↑ «Paula Braguinsky: Volar sobre l'escenari es porta en la sang» (en castellà), 11-10-2017. [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ admin. «Moltó, Lola» (en castellà). [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ «Conferencia de Lola Moltó - APLAE». [Consulta: 9 abril 2021].
# Lothar Deplazes

Lothar Desplazes (Sagogn, Grisons, 14 d'agost de 1939) és un poeta i dramaturg suís en llengua romanx.
Fa els seus estudis d'escola secundària a Mustér i la carrera d'Història i Germanística a Zúric, finalitzant amb un doctorat sobre història medieval de Grisons. Col·labora amb el Centre d'Investigació per a la Història i l'Onomàstica del cantó de Ticino i és docent encarregat de medievalística a la universitat de Zuric. Ha editat nombrosos documents medievals del Ticino i italians i d'estudis sobre història medieval. Des de 1991, conjuntament amb Otto P. Clavadetscher, edita el llibre de documents medievals del cantó dels Grisons (Bündner Urkundenbuch).

## Obra

* Il cerchel magic (quatre actes, 1986)
* Il semiader (quatre actes, 1996)
* Tredischin (1996)

## Referències

* ↑ «Lothar Deplazes ei morts» (en romanx). La Quotidiana, 04-02-2015. [Consulta: 5 gener 2022].
* ↑ «Lothar Deplazes (1939-2015)» (en alemany). editionmevinapuorger. [Consulta: 5 gener 2022].
* ↑ «Lothar Deplazes» (en alemany). viceversa literatur.ch. [Consulta: 5 gener 2022].
# Luci Furi Medul·lí

Luci Furi Medul·lí és el nom dels següents personatges:
* Luci Furi Medul·lí Fus (cònsol), cònsol el 474 aC
* Luci Furi Medul·lí Fus (tribú), tribú amb potestat consular a finals del segle v aC
* Luci Furi Medul·lí (cònsol), cònsol el 413 aC i el 409 aC
* Luci Furi Medul·lí (tribú set vegades), tribú amb potestat consular
* Luci Furi Medul·lí (tribú dues vegades), tribú amb potestat consular
# Lluís Vila i Vilalta

Lluís Vila i Vilalta (Prats de Lluçanès, 1955) fou alcalde de Prats de Lluçanès des del 2007 al 2015, vicepresident primer del Consell Comarcal d'Osona des del 2007 al 2011, i president del Consorci del Lluçanès des del 2011 fins al 2015. Mestre de català de formació, ha publicat diversos llibres especialment sobre el seu entorn més immediat, el Lluçanès.

## Referències

* ↑ «Lluís Vila i Vilalta». Arxivat de l'original el 2019-03-11. [Consulta: 21 novembre 2019].
# Lluís Vila i d'Abadal

Lluís Vila i d'Abadal (Vic, Osona, 1889 - Barcelona, 10 de setembre de 1937) fou un polític i metge català.

## Família

Lluís Vila i d'Abadal era descendent de carlins per part del seu pare, hereu de la casa pairal el Cavaller de Vidrà, que havia estat quarter general i escola militar durant les guerres carlines. La seva mare era germana de Raimon d'Abadal i Calderó i de Joaquim Abadal, els seus oncles.
És pare de Marià Vila d'Abadal i avi de Josep Maria Vila d'Abadal, que va ser escollit alcalde de Vic per CiU, així com cosí germà de Ramon d'Abadal i de Vinyals.

## Biografia

El 1913 es graduà en medicina i s'especialitzà en otorrinolaringologia. Milità en el carlisme, i quan els carlins donaren suport a la Solidaritat Catalana el 1906 s'enfrontà amb el Partit Republicà Radical. Amb Josep Maria Gich i Pi fundà l'Agrupació Escolar Tradicionalista, però l'abandonaren perquè era censurada la seva actitud clarament catalanista, alhora que s'oposava a les posicions germanòfiles dels carlins en la Primera Guerra Mundial. El 1922 abandonà definitivament el carlisme i participà en la fundació d'Acció Catalana. Alhora, un dels fundadors del Sindicat de Metges de Catalunya, de la Mutual Mèdica i del Casal del Metge de Barcelona.
El 1930 cofundà el Diari de Vich i el 1931 abandonà Acció Catalana, disconforme amb la seva posició davant la qüestió religiosa, per a fundar amb altres Unió Democràtica de Catalunya (UDC), des d'on lluità per tal que no s'identifiqués el catolicisme amb la dreta reaccionària. També es mostrà partidari de l'aprovació de la Llei de Contractes de Conreu.
Durant la guerra civil espanyola treballà a la Clínica Plató, convertida en hospital de guerra, i intentà muntar la Columna Pau Claris, una força militar d'obediència a la Generalitat de Catalunya formada amb membres d'UDC i de Palestra. En fracassar aquesta es dedicà a ajudar a sortir de Catalunya persones amenaçades, a través de Josep Andreu i Abelló, raó per la qual s'enfrontà personalment amb el dirigent de la FAI Dionís Eroles i Batlló. Gràcies a la seva amistat amb Manuel de Irujo, dirigent del Partit Nacionalista Basc i aleshores ministre sense cartera de la Segona República Espanyola, pogué sortir a l'estranger per contactar amb el cardenal Francesc d'Assís Vidal i Barraquer i amb Jean Verdier, amb qui muntà una xarxa d'ajut econòmic als sacerdots i als religiosos catalans perseguits. Va morir a Barcelona envoltat dels seus col·laboradors, i la tasca fou continuada per Maurici Serrahima i Bofill i Josep Maria Trias i Peitx.

## Referències

* ↑ «Lluís Vila i d'Abadal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Notícia de l'elecció de Josep Maria Vila i d'Abadal com a candidat a l'alcaldia de Vic
* ↑ Escrits polítics, cívics i religiosos de Miquel Coll i Alentorn p. 141

## Enllaços externs

* Lluís Vila i d'Abadal - Galeria de Metges Catalans
* «Biografia de Lluís Vila i d'Abadal al web d'UDC». Arxivat de l'original el 2012-06-20. [Consulta: 29 juny 2008].
# Luco de Jiloca

Luco de Jiloca és una entitat de població del municipi de la província de Terol, Calamocha, a la comarca de Jiloca. Té 226 habitants i està a uns 10 quilòmetres de Calamocha. Al seu voltant i sobre el riu Pancrudo hi ha un interessant pont romà que formava part de la via que unia Saragossa i el mar Mediterrani.
# Lokkaïta-(Y)

La lokkaïta-(Y) és un mineral de la classe dels carbonats, que pertany al grup de la tengerita. Rep el seu nom del professor Lauri Lokka (1885-1966), mineralogista finlandès i químic en cap del Geological Survey of Finland, a Hèlsinki, Finlàndia.

## Característiques

La lokkaïta-(Y) és un carbonat de fórmula química Ca(Y,Gd,Nd,Dy)₄(CO₃)₇·9H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1969. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Forma feixos de cristalls fibrosos, d'uns 0,5 mil·límetres, en agregats aïllats radials, i en incrustacions pulverulentes.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lokkaïta-(Y) pertany a «05.CC - Carbonats sense anions addicionals, amb H₂O, amb elements de terres rares (REE)» juntament amb els següents minerals: donnayita-(Y), ewaldita, mckelveyita-(Y), weloganita, tengerita-(Y), kimuraïta-(Y), shomiokita-(Y), calkinsita-(Ce), lantanita-(Ce), lantanita-(La), lantanita-(Nd), adamsita-(Y), decrespignyita-(Y) i galgenbergita-(Ce).

## Formació i jaciments

És un mineral secundari format per l'alteració de minerals primaris de terres rares. Va ser descoberta a la pegmatita de Pyörönmaa, a Kangasala, Finlàndia. Sol trobar-se associada a altres minerals com la tengerita-(Y), la lantanita i la kimuraïta-(Y).

## Referències

* ↑ «Lokkaite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 maig 2016].
* ↑ «Lokkaite-(Y)» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 9 maig 2016].
# Llotja de Reus

La Llotja de Reus és la institució més antiga de la capital del Baix Camp, ja que va complir el setè centenari l'any 2009. La Llotja és successora i actual gestora del tradicional Mercat del Dilluns.
La llotja representa l'actualització del privilegi del Rei Jaume el Just, que el 22 de febrer de 1309, concedí a Reus la facultat de celebrar mercat cada dilluns a la ciutat. Se celebrava el Mercat a la plaça del Mercadal, i després, al cap de bastants anys, es va desplaçar cap a la plaça de Prim. Últimament, els tractants se situaven sota els porxos de la plaça esmentada fins que es va construir l'edifici de la Llotja.
El procés de construcció del nou edifici de la Llotja comença al Ple de la Cambra de Comerç de Reus el 4 de gener de 1969, quan s'apuntà la possibilitat de creació d'una llotja amb accés directe a la plaça de Prim. El març de 1970, la Caixa d'Estalvis Provincial de Tarragona anuncià la construcció d'un edifici amb sengles entrades al carrer Boule i a la plaça Prim, i la Cambra decideix adquirir uns locals propis comunicats amb els de la Llotja. L'acord de creació de la nova Llotja de Contractació de Reus es prengué finalment al Ple del 21 d'abril de 1972, sota l'alt patrocini de la Caixa de Tarragona i amb la col·laboració del Col·legi Oficial d'Agents Comercials de Reus. Els nous locals de la Llotja s'inauguraren el 28 de juny de 1972.
El dia 13 d'abril de 2010, el Govern aprovà el Decret mitjançant el qual distingia amb la Creu de Sant Jordi a 32 personalitats i 13 entitats, entre les quals la Llotja de Reus. El 21 d'abril del mateix any, el president de la Generalitat de Catalunya, José Montilla, lliurà la Creu de Sant Jordi al president del Patronat de la Llotja i de la Cambra de Comerç, Isaac Sanromà, al Palau de la Generalitat.
La Generalitat de Catalunya reconeix amb aquest guardó “el paper històric de la Llotja en el potencial exportador de la ciutat i per haver esdevingut, al llarg dels segles, una de les referències bàsiques de l'economia agrària i ramadera de Catalunya”. A l'acte de lliurament, i acompanyant al president Sanromà, hi van assistir l'alcalde de Reus Lluís Miquel Pérez, el President del Col·legi d'Agents Comercials i vicepresident de la Llotja, Ricard Navarro, i una àmplia representació del Patronat de la institució.

## Referències

* ↑ http://www.gencat.cat/diari/5611/10103074.htm

## Enllaços externs

* Llotja de Reus - Lloc web oficial