OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vaixell obelisc

Els vaixells obelisc eren embarcacions utilitzades per al transport d'obeliscs. En l'actualitat, vuit obeliscs de l'antic Egipte destaquen a Roma, encara que no en els seus llocs originals. El primer dels obeliscs, l'obelisc Flamini de 263 tones, va ser transportat des d'Heliòpolis - avui dia El Caire - l'any 10 aC mentre que l'últim, l'obelisc de Laterà, de 500 tones, va ser transportat des de Karnak.

## Descripcions

Només es conserven dos textos que descriuen els vaixells que transportaven el obeliscs d'Egipte a través de la Mediterrània fins a Roma. El primer text és de Plini el Vell (AD 23-79), que va descriure els grans vaixells que transportaven l'obelisc del Vaticà l'any 40 de la nostra era, sota el regnat de l'emperador Calígula. La segona descripció prové d'Ammià Marcel·lí (AD 330-393), que descriu els vaixells que transportaven l'obelisc de Laterà el 357 AD.

## Destrucció de vaixells

Hi ha poca evidència dels grans vaixells que transportaven els grans obeliscos per tota la Mediterrània. Un dels dos vaixells que transportaren l'obelisc del Vaticà va ser enfonsat intencionadament per l'emperador Claudi per construir el port de Portus; l'altre es va cremar durant el regnat de Calígula (36-41 dC), mentre s'exhibia al port de Pozzuoli.

## Arquitectura naval

L'evidència que es coneix suggereix que els vaixells van ser construïts de manera similar als vaixells egipcis representats a la tomba del faraó Unas a Saqqara. Les representacions mostren dos vaixells que transporten l'obelisc submergit entre ells.
Els romans van construir tres vaixells per transportar un obelisc. Els dos vaixells de popa eren de forma rectangular, i feien 37 metres de llarg i 5 metres d'ample. Els dos vaixells es mantenien units per bigues longitudinals, mentre que l'obelisc va ser lligat a aquestes bigues longitudinals i es va mantenir sota l'aigua immòbil. El tercer vaixell, un trirrem més gran, era a la part davantera i va ser lligat als dos vaixells més grans que portaven l'obelisc. El propòsit de la tercera nau era ajudar a dirigir els dos vaixells de popa, per a la qual cosa disposava de remers i veles per a navegar a través de la Mediterrània.

## Vegeu també

* Agulla de Cleòpatra

## Bibliografia complementària

* Landström, Björn, (1970), Ships of the Pharaohs: 4000 years of Egyptian Shipbuilding. Londres: Allen & Unwin
* Torr, Cecil, (1964). Ancient Ships. Chicago: Argonaut Press
* Vinson, Steve, (1994) Egyptian Boats and Ships. Buckinghamshire, UK: Shire Publications ISBN 0-7478-0222-X
* Wirsching, Armin «How the Obelisks Reached Rome: Evidence of Roman Double-Ships». The International Journal of Nautical Archaeology, 29, 2, 2000, p. 273–283. DOI: 10.1111/j.1095-9270.2000.tb01456.x.
* Wirsching, Armin «Supplementary Remarks on the Roman Obelisk-Ships». The International Journal of Nautical Archaeology, 32, 1, 2003, p. 121–123. DOI: 10.1111/j.1095-9270.2003.tb01438.x.
* Wirsching, Armin, (2nd ed. 2010), Obelisken transportieren und aufrichten in Aegypten und in Rom. BoD Norderstedt, ISBN 978-3-8334-8513-8
# Philautus frankenbergi

Philautus frankenbergi és una espècie de granota que es troba a Sri Lanka.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Meegaskumbura, M. & Manamendra-Arachchi, K. 2006. Philautus frankenbergi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Branko Milovanović

Branko Milovanović (nascut a Oseçina, el 13 de gener de 1973) és un exfutbolista serbi, que jugava de migcampista.

## Trajectòria

Va iniciar la seua carrera al Podgorica, per passar després al Buducnost i a l'OFK Belgrad, on va quallar un bon nivell que va despertar l'interès d'equips europeus de renom. L'estiu de 1995 deixa el seu país i fitxa pel Deportivo de La Corunya de la lliga espanyola. Eixa campanya, la 95/96, no comptaria massa per a l'entrenador gallec, Toshack, i tan sols va apuntar-se 12 partits.
La temporada 96/97, tot i no comptar per al gal·lès, va decidir continuar a l'equip en busca d'oportunitats, però se'l va deixar sense fitxa. Al mercat d'hivern, va entrar dins del traspàs del porter Nuno i va acabar la temporada al Vitoria de Guimaraes portugués.
A la lliga lusa hi va romandre dos anys, marcant 4 gols en 26 partits. Posteriorment, va militar a l'AEK Atenes i a l'Ethnikos Asteras de la Segona Divisió grega. La temporada 00/01 retorna al seu país per jugar al Milicionar de Belgrad, i a l'any següent, marxa a Bèlgica per jugar al Charleroi, on apareix en 14 partits la seua primera temporada, i cap a la segona.
L'estiu de 2003, de nou a Sèrbia, fitxa pel Voivodina Novi Sad, on es retiraria al final de la temporada 03/04.

## Enllaços externs

* Profile and stats at Srbijafudbal.
* Profile in Worldfootball
* Branko Milovanović a footballzz.co.uk
* Stats of foreigners in Greece in RSSSF
* Profile and stats in Dekisa.Tripod
# Societat Catalana de Tecnologia

La Societat Catalana de Tecnologia és una filial de l'Institut d'Estudis Catalans, creada el 1986 com a continuació de la Secció d'Enginyeria de la Societat Catalana de Ciències Físiques, Químiques i Matemàtiques.
Entre les seves activitats es destaquen els cursos organitzats en col·laboració amb la Consell Interdepartamental de Recerca i Innovació Tecnològica (CIRIT) de la Generalitat de Catalunya, i l'edició de diverses publicacions com el seu Butlletí i les monografies. A més, cada any convoca un premi per a estudiants.

## Referències

* 1 2 «.xml Societat Catalana de Tecnologia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Gran Premi d'Espanya de Motocròs 250cc 1962

L'edició de 1962 del Gran Premi d'Espanya de Motocròs 250cc fou la 1a d'aquesta prova. Organitzat pel Moto Club Ruta, el Gran Premi era la primera prova del Campionat del Món d'aquell any i tingué lloc el cap de setmana del 24 i 25 de febrer al Circuit de Pedralbes, a Barcelona. Hi participaren 27 pilots d'11 països diferents (dos dels quals catalans).
Després de dues edicions del Motocross Internacional de Barcelona, el Moto Club Ruta aconseguí per a l'edició de 1962 que la FIM concedís a la prova la categoria de Gran Premi puntuable per al Campionat del Món, tot just acabat d'estrenar aquell any (fins aleshores, la competició s'anomenava Campionat d'Europa). Fou una edició marcada per la pluja constant i l'abundant fang acumulat a la pista, que va causar l'abandonament de molts pilots. Només cinc se'n van classificar finalment.

## Curses
### Primera mànega

| Posició | Pilot | Motocicleta |
| 1 | Don Rickman | Bultaco |
| 2 | Fritz Selling | Greeves |
| 3 | Arthur Lampkin | BSA |
| 4 | Aarno Erola | Husqvarna |
| 5 | Jan Blomqvist | Husqvarna |
| 6 | Lanfranco Angelini | Aermacchi |
| 7 | Lennart Lindell | Bultaco |
| 8 | Christoph Specht | Maico |
| 9 | Frank Lucas | Greeves |
| 10 | Jeff Smith | BSA |

### Segona mànega

| Posició | Pilot | Motocicleta |
| 1 | Jeff Smith | BSA |
| 2 | Arthur Lampkin | BSA |
| 3 | Oriol Puig Bultó | Bultaco |
| 4 | Lanfranco Angelini | Aermacchi |
| 5 | Frank Lucas | Greeves |
| 6 | Knud Johansen | Maico |

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Arthur Lampkin | BSA | 5 |
| 2 | Lanfranco Angelini | Aermacchi | 10 |
| 3 | Jeff Smith | BSA | 11 |
| 4 | Frank Lucas | Greeves | 14 |
| 5 | Oriol Puig Bultó | Bultaco | 14 |

## Referències

* ↑ «III Motocross Internacional de Barcelona. I Gran Premio de España - Lista oficial de participantes» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 25-02-1962. [Consulta: 8 agost 2014].
* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Motocross». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 275. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ «El británico A.J. Lampkin, brillante vencedor del I Gran Premio de España de Motocross» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 26-02-1962. [Consulta: 8 agost 2014].

### Bibliografia

* «Clasificaciones del III Motocross Internacional de Barcelona» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 26-02-1962. [Consulta: 8 agost 2014].
# Zeng Jing

Zeng Jing (xinès simplificat:曾鲸; xinès tradicional: 曾鯨; pinyin: Céng Jīng), també conegut com a Bochen, fou un pintor xinès que va viure sota la dinastia Ming.
Va néixer a Putian, província de Fujian vers l'any 1564 i va morir el 1647 però altres fonts donen altres dates (com en el llibre de D.E, Mungello on s'indiquen els anys 1568 i 1650 respectivament). Va viure i desenvolupar la seva activitat artística a Nanjing però també va viure altres ciutats com Hangzhou.
Zeng Jing va ser cèlebre pels seus retrats (va pintar importants personatges). Les figures eren molt versemblants, com en un mirall. Va conèixer tècniques occidentals (la pintura a l'oli, entre altres) però la seva pintura té trets tradicionals. Utilitzava subtilment el joc de clarors i ombres. Els seus deixebles i seguidors van formar la denominada “Escola Bochen”. De les seves obres més famoses destaquen els retrats de Hou Tongceng i de Wang Shimin. Es troben obres seves al Museu d'Art de Tianjin, al Museu del Palau de Pequín i al Museu Provincial de Zhejiang.

## Bibliografia

* The Great Encounter of China and the West, 1500-1800 de David E. Mungello, Rowman & Littlefield Publishers. Pàg.70-71,

## Referències

Per aquest article s'han utilitzat continguts d'articles dedicats a aquest artista en la Wikepedia en llengua anglesa i francesa.

## Enllaços externs

* http://www.artic.edu/aic/collections/artwork/artist/Zeng+Jing Arxivat 2015-09-15 a Wayback Machine.
* http://espanol.cri.cn/921/2011/05/11/1s216838.htm
* http://www.nytimes.com/2013/03/15/arts/design/the-artful-recluse-at-asia-society.html?pagewanted=all&_r=0
* http://www.china-on-site.com/pages/painter/1076.php Arxivat 2009-01-05 a Wayback Machine.
# Pyxicephalus

Pyxicephalus és un gènere de granotes de la família dels rànids que es troba a l'Àfrica subsahariana.

## Taxonomia

* Pyxicephalus adspersus (Tschudi, 1838)
* Pyxicephalus edulis (Peters, 1854)
* Pyxicephalus obbianus (Calabresi, 1927)

## Referències

* IUCN (anglès)
# Vaixells de Nemi

Els vaixells de Nemi eren dos grans i luxosos vaixells construïts per ordre de l'emperador romà Calígula, al segle i, en el llac de Nemi, que és d'origen volcànic i es troba a uns 24 km al sud de Roma.

## Funció

Un dels vaixells va ésser projectat com un temple dedicat a la deessa Diana. L'altre, més gran, era bàsicament un palau flotant decorat amb marbre, pisos de mosaic, calefacció i banys entre altres luxes; era anomenat Siracusa i tenia 80 metres d'eslora. S'explica que l'emperador estava influenciat per la manera de vida pròdiga dels governants hel·lenístics de Siracusa i de l'Egipte Ptolomaic.

## Redescobriment

L'any 1446, el cardenal Prospero Colonna va ser el primer a parlar de redescobrir els vaixells, pel que es van contractar experts de Gènova. Durant l'any 1827, Annesio Fusconi es va submergir fent servir una campana creada per Halley, amb una capacitat per allotjar vuit bussos. Només en van treure trossos i es van fer malbé moltes altres peces. Entre 1927 i 1932, sota ordres del dictador italià, Mussolini, les embarcacions van ser retirades del fons del llac, temporalment sec, basant-se en els plans de l'enginyer Malfatti de feia trenta anys. Després de dinou segles, els bucs van ser trobats pràcticament intactes, i s'hi van realitzar alguns treballs de restauració. No obstant això, les embarcacions van ser destruïdes l'1 de juny de 1944, durant la retirada alemanya.

## Referències

* ↑ Vera, Eva. «El hallazgo de los barcos de Calígula», 11-08-2014.
* ↑ N. Carlson, Deborah «"Caligula's Floating Palaces"». Archaeology, 2002, pàg. 26.
# Societat Catalana d’Egiptologia

La Societat Catalana d'Egiptologia (SCE) és una entitat fundada el 1988 amb l'objectiu de promoure els estudis i la divulgació de l'egiptologia i l'antic Egipte.
La SCE té la seu a la Universitat de Barcelona, amb la qual existeix un conveni de cooperació per a les excavacions a Egipte i el manteniment de la biblioteca amb més de 6.000 volums sobre egiptologia. Edita el butlletí Nilus i col·labora en la publicació de treballs sobre egiptologia. A més, organitza diverses activitats, com ara cursos d'extensió universitària, conferències, seminaris i cursets a càrrec de professors universitaris o personalitats relacionades amb l'egiptologia, i també exposicions. També realitza activitats relacionades amb les excavacions en Oxirrinc.

## Referències

* ↑ Hernández i Gasch, Jordi «Societat Catalana d'Egiptologia». Gran Enciclopèdia Catalana (GEC). Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ Borràs Boada, Olga «Tot sobre l'antic Egipte a la Societat Catalana d'Egiptologia». Betevé, 24-04-2012 [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ Colomé, Sílvia «Los secretos del antiguo Egipto que ha revelado la ciudad faraónica de Oxirrinco 2 La misión arqueológica que excava el yacimiento cumple 25 años y destaca algunos de los hallazgos más importantes realizados durante este tiempo». La Vanguardia, 16-10-2017 [Consulta: 22 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Societat Catalana d'Egiptologia
# Grup de la glaucocerinita

El grup de la glaucocerinita és un grup de minerals que forma part del supergrup de la hidrotalcita. Els seus membres són:
| Carrboidita | [(Ni$_{1-x}$Al$_x$)(OH)₂][SO₄]$_{x/2}$ · nH₂O |
| Glaucocerinita | (Zn$_{1-x}$Al$_x$)(OH)₂(SO₄)$_{x/2}$ · nH₂O |
| Hidrohonessita | (Ni$_{1-x}$Fe$_x$$^{3+}$)(OH)₂[SO₄]$_{x/2}$ · nH₂O |
| Mountkeithita | [(Mg$_{1-x}$Fe$_x$$^{3+}$)(OH)₂][SO₄]$_{x/2}$ · nH₂O |
| Zincaluminita | Zn₆Al₆(SO₄)₂(OH)$_{16}$ · 5H₂O |

## Referències

* 1 2 «Glaucocerinite Group». [Consulta: 28 juliol 2017].
Supergrup de la hidrotalcita :
# Óistrakh

Óistrakh és el nom dels següents personatges:
* David Óistrakh (Odessa, 1908 - Amsterdam, 1974), violinista soviètic
* Igor Óistrakh (Odessa, 1931 - Moscou, 2021), violinista soviètic
# Psychoda notatipennis

Psychoda notatipennis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: l'Índia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Brunetti, 1913. Zoological Results of the Abor Expedition, 1911-1912. XI. Diptera. - Rec. Indian Mus., Calcuta, 8.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Psychodidae (Diptera) at the Zoological Survey of India Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Piazza di Monte Citorio

La plaça de Montecitorio (en italià, Piazza di Monte Citorio o Piazza Montecitorio) és una plaça de Roma (Itàlia). Rep el seu nom del Mont Citorio, un dels turons de Roma menors. Queda a l'est de la plaça Colonna i a uns 250 metres al nord del Panteó d'Agripa. La plaça conté un obelisc egipci de granit vermell de Psamètic II (595 - 589 aC) d'Heliòpolis. El va portar a Roma amb l'obelisc Flaminio l'any 10 aC l'emperador romà August per a ser usat com gnòmon del rellotge de sol d'August. Mesura 21,79 metres d'alt (33,7 si s'inclou la base i el globus). El Palazzo Montecitorio també dona sobre la plaça. La base de la columna d'Antoní Pius va ser aquí en el passat.

## Vegeu també

* Piazza Colonna
# Bé semovent

Bé semovent és un terme jurídic que es refereix a aquella part del patrimoni del subjecte del dret, o un component del mateix, que és capaç de moure's per si sol. La condició de semovents la representen els animals en producció econòmica, en definitiva, el que són els caps de bestiar. Tradicionalment, també integraven aquesta categoria els animals de labor : cavalls, rucs, muls, etc.

## Codi civil

La seva classificació per se en l'àmbit de les coses, des de l'òrbita jurídica, no es consideren ni béns mobles ni immobles ja que pertanyen a la categoria especial ja esmentada (vegeu l'article 335 del Codi civil espanyol). Altres ordenaments els assimilen a béns mobles (per exemple Xile, segons l'art. 567 del C. Civil xilè).

## Altres països

Al Codi Civil, de Venezuela allò relatiu a l'adquisició mitjançant l'ocupació, l'art. 610; sobre recuperació i reclamació, l'art, 612; sobre possessió, l'art. 465. Al contracte de compravenda l'objecte del qual consisteixi en animals, veure l'art. 1494 en matèria de nul·litat per malaltia i l'art. 1497 en qüestió de responsabilitat del venedor, i per resoldre qüestions de vicis ocults veure arts. 1491 i 1496.
El dret real d'ús, quan recau sobre el bestiar o els animals en general, cfr. art. 426 del Codi Civil esmentat.

## Referències

* ↑ «semovent». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «semoviente». Diccionario de la lengua española. Real Academia Española (castellà).

## Enllaços externs

* Semovents com a actius fixos
* Sèrie Siluetes Americanes, amb l'article “Semoviente”, per al Centre Virtual Cervantes, de Karim Taylhardat
# Schœnenbourg

Schœnenbourg (en alsacià Scheeneburi) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 662 habitants.
Forma part del cantó de Wissembourg, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat de comunes de l'Outre-Forêt.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 588 | 619 | 601 | 633 | 673 | 662 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2001 | Guy Boff | |
| 2001- | Jean-Pierre Scheidt | |
# Societat Catalana de Sexologia

La Societat Catalana de Sexologia (SCS) és una societat acadèmica i entitat de dret públic fundada el 1969, que agrupa a professionals vinculats amb les Ciències de la Salut i propugna un model transdisciplinari de l'exercici de la Sexologia. Desenvolupa les seves activitats en el marc de l'Acadèmia de Ciències Mèdiques i de la Salut de Catalunya i Balears.
L'impulsor de la Societat Catalana de Sexologia en el si de l'Acadèmia de Ciències Mèdiques i de la Salut de Catalunya i Balears fou el Dr. Martín Garriga Roca, que en una trobada d'intel·lectuals a Poblet sorgi la necessitat de creació d'aquesta Societat, evidenciant el caràcter multidisciplinari de l'estudi de la sexologia, íntimament vinculat amb especialitats com la ginecologia, l'obstetrícia, la urologia, l'endocrinologia, la genètica, la psicologia clínica i la psiquiatria. També destaca les relacions amb l'educació, relacions humanes, sociològiques, jurídiques, religioses i racials. Tot això succeí en un moment històric determinat, caracteritzat per la repressió social i individual, fomentades pel franquisme i la moral de l'època.
La Societat Catalana de Sexologia va ser membre fundador de la Societat Mundial de Sexologia (World Association for Sexual Health, WAS) i de la Federación de Sociedades Sexológicas de España (FESS). Entre les activitats de la Societat es troben les sessions clíniques a la seu de l’Acadèmia, l’organització de congressos i jornades o la direcció d'activitats acadèmiques. També ha estat convidada a participar en Jornades i conferències d'altres associacions i federacions sexològiques nacionals i internacionals. Miquel Maresma i Matas és el president de la SCS des del 2019.

## Presidents de la Societat

* Martí Garriga i Roca (1969-1971)
* Víctor Conill i Serra (1971-1973)
* Joan Massana i Ronquillo (1973-1975)
* Albert Fortuny i Estivill (1975-1977)
* Eudald Maideu i Puig (1975-1981)
* Josep Maria Farré i Martí (1981-1987)
* Facund Fora i Eroles (1987-1992)
* Noemí Barja i Martínez (1992-1997)
* Miquel Maresma i Matas (1997-2006)
* Francisca Molero i Rodríguez (2006-2010)
* Manel Honrado i Eguren (2010-2019)
* Miquel Maresma i Matas (2019-)

## Referències

* 1 2 3 Honrado, Manel «La Societat catalana de Sexologia». Annals de la Medicina, Vol. 98, Núm. 2, 2015, pàgs. 75-76. ISSN: 0210-7465 [Consulta: 20 febrer 2021].
* ↑ «Sociedades». Federación Española de Sociedades de Sexología. [Consulta: 20 febrer 2021].
* ↑ «La Societat Catalana de Sexologia convidada al Congrés de la federació Francesa de Sexologia al seu congrés anual a Perpinyà». VilaWeb. [Consulta: 20 febrer 2021].
* ↑ «Miquèl Maresma». VilaWeb, 11-04-2013. [Consulta: 20 febrer 2021].
* ↑ «Història de la Societatː una Societat amb 50 anys d’Història». SCS. [Consulta: 20 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Societat Catalana de Sexologia (SCS)
# Grup de la jahnsita

El grup de la jahnsita és un grup de minerals fosfats hidratats que cristal·litzen en el sistema monoclínic, amb fórmula general: XM1M2₂M3₂(H₂O)₈(OH)₂(PO₄)₄. Segons el catió dominantel al lloc M3 les espècies que formen aquest grup es divideixen en dos subgrups: el subgrup de la jahnsita, si M3 = Fe$^{3+}$, i el subgrup de la whiteïta, si M3 = Al.
Subgrup de la jahnsita :
| Espècie | Fórmula |
| Jahnsita-(CaFeFe) | {Ca}{Fe$^{2+}$}{Fe2+ 2}{Fe3+ 2}(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Jahnsita-(CaFeMg) | CaFe$^{2+}$Mg₂Fe3+ 2(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Jahnsita-(CaMnFe) | {Ca}{Mn$^{2+}$}{Fe2+ 2}{Fe3+ 2}(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Jahnsita-(CaMnMg) | {Ca}{Mn$^{2+}$}{(Mg,Fe$^{2+}$)₂}{Fe2+ 2}(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Jahnsita-(CaMnMn) | {Ca}{Mn$^{2+}$}{Mn2+ 2}{Fe3+ 2}(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Jahnsita-(CaMnZn) | CaMn$^{2+}$Zn₂Fe3+ 2(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Jahnsita-(MnMnFe) | Mn$^{2+}$Mn$^{2+}$Fe2+ 2Fe3+ 2(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Jahnsita-(MnMnMg) | Mn$^{2+}$Mn$^{2+}$Mg₂Fe3+ 2(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Jahnsita-(MnMnMn) | {Mn$^{2+}$}{Mn$^{2+}$}{Mn2+ 2}{Fe3+ 2}(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Jahnsita-(MnMnZn) | Mn$^{2+}$Mn$^{2+}$Zn₂Fe3+ 2(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Jahnsita-(NaFeMg) | NaFe$^{3+}$Mg₂Fe3+ 2(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Jahnsita-(NaMnMg) | {(Na,Ca)}{(Mn$^{2+}$,Fe$^{3+}$)}{(Mg,Fe$^{3+}$)₂}{Fe3+ 2}(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Jahnsita-(NaMnMn) | NaMn$^{2+}$(Mn$^{2+}$Fe$^{3+}$)$_{Σ2}$Fe$^{3+}$₂(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Keckita | CaMn$^{2+}$Fe₂$^{3+}$Fe₂$^{3+}$(PO₄)₄(OH)₃(H₂O)₇ |
Subgrup de la whiteïta :
| Espècie | Fórmula |
| Rittmannita | {(Mn$^{2+}$,Ca)}{Mn$^{2+}$}{(Fe$^{2+}$,Mn$^{2+}$,Mg)₂}{(Al,Fe$^{3+}$)₂}(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Whiteïta-(CaFeMg) | {Ca}{(Fe$^{2+}$,Mn$^{2+}$)}{Mg₂}{Al₂}(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Whiteïta-(CaMgMg) | CaMg₃Al₂(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Whiteïta-(CaMnFe) | CaMnFe₂Al₂(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Whiteïta-(CaMnMg) | {Ca}{Mn$^{2+}$}{Mg₂}{Al₂}(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Whiteïta-(CaMnMn) | {Ca}{Mn$^{2+}$}{Mn₂}{Al₂}(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Whiteïta-(MnFeMg) | {(Mn$^{2+}$,Ca)}{(Fe$^{2+}$,Mn$^{2+}$)}{Mg₂}{Al₂}(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Whiteïta-(MnMnMg) | MnMnMg₂Al₂(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
| Whiteïta-(MnMnMn) | Mn$^{2+}$Mn$^{2+}$Mn2+ 2Al₂(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O |
Als territoris de parla catalana ha estat descrita la jahnsita-(CaMnFe) als camps de pegmatites de Cotlliure i Argelers, totes dues localitats a la comarca del Rosselló.

## Referències

* 1 2 «Jahnsite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ BERBAIN. C, RILEY. T, FAVREAU. G «Phosphates des pegmatites du massif des Albères». Association française de Microminéralogie, 2012 [Consulta: 14 març 2022].
# Èmbol (medicina)

Un èmbol (del grec ἔμβολος "falca", "tap") és una massa no adherida que viatja pel torrent sanguini i és capaç de crear bloquejos. Quan una embòlia oclueix un vas sanguini, s'anomena embòlia. Hi ha diversos tipus d'èmbols, com ara coàguls de sang, plaques o cristalls de colesterol, glòbuls de greix, bombolles de gas i cossos estranys, que poden provocar diferents tipus d'embòlies.
El terme és diferent de l'embòlia i el tromboembolisme, que poden ser conseqüències d'una èmbol.
El terme va ser encunyat el 1848 per Rudolf Virchow com a part de la seva investigació fonamental sobre els coàguls de sang.

## Referències

* ↑ Kumar V.. Pathologic Basis of Disease.
* ↑ «Medical Definition of Embolus». Arxivat de l'original el 2014-07-14. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ Hellemans, Alexander. The Timetables of Science. New York, New York: Simon and Schuster, 1988, p. 317. ISBN 0-671-62130-0.
* ↑ Virchow, Rudolf, 1821-1902.. Thrombosis and emboli (1846-1856). Canton, Mass: Science History Publications, 1998. ISBN 0-88135-113-X. OCLC 37534011.