OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barranc de Sant Pou

El barranc de Sant Pou és un barranc del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Aramunt, al Pallars Jussà.
Es forma a la partida del Tros d'Ací, des d'on davalla cap a l'oest-sud-oest, passa pel nord de la partida de Santa Maria d'Horta i de la masia de la Casanova, on emprèn cap a l'oest i en poc tros més s'aboca en la Noguera Pallaresa, dins del pantà de Sant Antoni.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Barranc de Sant Miquel (Fígols de Tremp)

El Barranc de Sant Miquel, és un dels barrancs del territori de Claramunt, dins de l'antic terme de Fígols de Tremp, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà.
Es forma a Collatrava, al nord-est del quilòmetre 8 de la carretera C-1311, a 984 m. alt. Des d'aquest lloc baixa en direcció nord-oest, entre el Serrat de la Roureda (nord-est) i el Serrat de l'Àliga, deixant el Corral de l'Ensenyat al nord.
Finalment, s'uneix amb el Barranc de la Vileta per tal de formar el barranc del Pont just a llevant del Mas de l'Ensenyat.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bellveí (la Pobleta de Bellveí)

Bellveí és un despoblat antic del municipi de la Torre de Cabdella, del Pallars Jussà, situat a l'antic terme de la Pobleta de Bellveí, ara integrat a la Torre de Cabdella.
És en un turó de 1.036,1 msnm situat a llevant de la Pobleta de Bellveí, a 1,4 km. de distància en línia recta. És de difícil accés, però hi ha corriols que hi menen, remuntant des de la Pobleta de Bellveí la serra del Tossal del Botgegal, prop del qual es troba Bellveí.
Aquest despoblat és l'origen de la Pobleta de Bellveí. La vila medieval de Bellveí, ocupada fins al segle xv, s'anà despoblant ja des del xiii a favor del nou assentament al fons de la vall, en lloc més avinent des tots els punts de vista que no pas la vila de dalt el turó. Se sap que l'església parroquial de Sant Joan i Sant Vicenç de Bellveí fou enderrocada el 9 de juny del 1421.
El castro de Belvidin consta ja el 1057, juntament amb altres castells pallaresos, en una garantia feta per Arnau Mir de Pallars Jussà als comtes de Barcelona.

## Bibliografia

* BENITO I MONCLÚS, Pere. "Castell de Bellveí". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* CASES I LOSCOS, Maria Lluïsa. "Sant Joan i Sant Vicenç de Bellveí". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* CASTILLÓ, Arcadi i LLORET, T. "La Torre de Cabdella. La Pobleta de Bellveí", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0
* ROIG I DEULOFEU, Albert. "Despoblat de Bellveí". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bellvitge Hospital

Bellvitge Hospital va ser una sèrie documental que mostrava el dia a dia dels treballadors i pacients de l'Hospital Universitari de Bellvitge. Dirigida per Francesc Escribano i Joan Úbeda va ser estrenada a TV3 el 18 gener de 1999.
Acostava a la vida quotidiana i el funcionament d'un gran hospital amb un format aleshores innovador: històries reals i amb valor documental, presentades en clau narrativa. Fent un seguiment de les històries i dels seus protagonistes tal com es produïen, en un intent que la cámara no interferís ni alterés la realitat.
Va ser una de les primeres experiències de sèrie documental a la cadena catalana: a mig camí entre el reportatge, pel seu caràcter informatiu i els personatges reals, i la ficció, per la seriació, la narrativa dramàtica i l'assimilació dels espectadors amb aquests personatges. L'any 2003 Telemadrid i Canal Sur van adaptar aquest mateix format per fer una sèrie de 16 capítols anomenada Hospitales. El 2009 el programa Sense ficció va emetre un documental que recuperava la història d'una de les seves protagonistes, l'Olga, una pacient afectada d'anorèxia nerviosa.

## Referències

* ↑ Ginart, Belen «TV-3 se asoma al día a día de un centro sanitario con la serie "Bellvitge hospital"» (en castellà). El País [Madrid], 15-01-1999. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «TV-3 abordará el drama de la vivienda en 'Un lloc per viure'» (en castellà), 15-03-2007. [Consulta: 17 febrer 2024].
* ↑ «L'Hospitalet com a escenari». [Consulta: 24 febrer 2016].
* ↑ Gómez, Rosario G. «Telemadrid y Canal Sur producen un docudrama con enfermos» (en castellà). El País [Madrid], 14-08-2003. ISSN: 1134-6582.
* ↑ CCMA. «L'Olga, deu anys després - 3Cat». [Consulta: 16 febrer 2024].
# Bellville (Sud-àfrica)

Bellville és una ciutat a la província de Cap Occidental de Sud-àfrica; ara forma part de l'àrea metropolitana de Ciutat del Cap.
Originalment anomenada "pedra de 12 milles" (Afr: "12-Myl-Pos"), ja que és a 12 milles (20 km) des del centre de Ciutat del Cap. Es fundava originalment com a estació de ferrocarril en la línia de Cape Town fins a Stellenbosch i Fil. El 1861 es rebatejava Bellville, en honor de l'inspector general Charles Bell. És molt centralista, situada a la vora de l'aeroport,hi ha diversos camps de golf, rutes de vi i complexos de compra.
L'Hospital De Karl Bremer funcionava com l'hospital acadèmic per a la universitat de Stellenbosch i el nou Tygerberg Hospital és ara la seu de l'escola mèdica. El centre comercial de Vall Tyger de Bellville és un passeig que s'escampa amb una varietat enorme de botigues, boutiques i instal·lacions recreatives. El complex de compra de Carrer Major se situa just fora de la Carretera a Durban. La zona adjacent s'ha omplert de cabarets, bars i restaurants populars. El Centre Mayibuye, que era un centre de recollida de material per la lluita antiapartheid de Sud-àfrica, és ara un lloc turístic que es visita per veure el que prohibia originalment a la majoria dels llocs de recollida. El centre multi-propòsits Bellville Velodrome és en l'àrea de Vall Tyger de Bellville. Al maig de 2007, Meg Ryan i William H. Macy completaven el darrer dia de fotografia per a la seva pel·lícula nova, La Quantitat, en el Centre Cívic Bellville.

## Referències

* ↑ «City Review - 17 September 2002». City of Cape Town, 17-09-2002. Arxivat de l'original el 2013-12-19. [Consulta: 26 febrer 2009]. «the former City of Bellville»

## Enllaços externs

* Lloc Web de Bellville Arxivat 2008-02-20 a Wayback Machine.
* Universitat del Cap Occidental
* Vall de Tyger
* Guia de Negocis de Bellville Arxivat 2009-07-12 a Wayback Machine.
# Bellveí (Torrefeta i Florejacs)

Bellveí és una entitat de població del municipi de Torrefeta i Florejacs, a la comarca de la Segarra. Està situat a l'est del cap del municipi (Torrefeta). Consta d'un nucli ben conservat, que s'articula al voltant de la casa senyorial del poble, l'antic castell de Bellveí. L'indret fou conquerit pels comtes d'Urgell el segle xi i el primer cop que s'esmenta fou el l'any 1046. Dins el nucli també hi trobem l'església parroquial de Sant Jaume, d'estil barroc i construïda durant els segles XVI i XVII. Altres monuments d'interès del llogaret són l'arc de Bellveí i Cal Freixes.
Actualment (2018) el poble té 41 habitants censats i celebra la festa major per Sant Jaume, el seu patró.
L'economia tradicionalment s'ha basat en l'agricultura de secà (cereals, ametllers, olivera i vinyes), la ramaderia ovina, porcina i d'aviram.

## Vegeu també

* Molí de Baix (Bellveí)

## Referències

* 1 2 3 VV.AA. Atles comarcal i municipal de Catalunya. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2006. ISBN 84-412-1445-X.
* ↑ «Bellveí (Torrefeta i Florejacs - Segarra)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 19 maig 2019].
* ↑ «Església de Sant Jaume de Bellveí (Torrefeta i Florejacs - Segarra)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 19 maig 2019].
* ↑ «Cal Freixes (Bellveí) (Torrefeta i Florejacs - Segarra)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 19 maig 2019].
* ↑ «Torrefeta i Florejacs». IDESCAT. [Consulta: 18 maig 2019].
# Bateria de Sant Antoni

La Bateria de Sant Antoni és una obra del municipi de Roses (Alt Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Situada a la Punta de la Poncella, a l'est del nucli urbà de la població i als peus del Castell de la Trinitat. Actualment, la bateria està inclosa en el recinte del far de Roses, formant part de la zona de vigilància i salvament, competència que correspon al Ministeri de Transports, Turisme i Comunicacions.
Es tracta d'una plataforma artificial, de planta quadrangular amb els angles arrodonits, continguda per una paret aixecada directament sobre la roca. Està construïda amb reble de pedres i morter de calç. El parament exterior està bastit amb pedres heterogènies, treballades per una cara, i disposades formant filades poc regulars. El mur, aixecat sobre el pendent rocallós costaner, es manté amb uns 2 metres d'alçada. Originàriament, la bateria estava formada per una plataforma i, al costat de tramuntana, un conjunt d'edificacions, avui desaparegudes. La superfície de la plataforma té un perfil irregular, amb la part central enfonsada. Al costat nord es manté part d'una paret lligada a uns pilars coronats de forma piramidal. Al sector de ponent, hi ha dos dipòsits rectangulars i un cobert modern. Davant de la paret de tancament, hi ha dues petites construccions de planta quadrangular i coberta a dues vessants. Una havia estat una caserna i l'altra un petit magatzem de municions.

## Història

A finals del segle xviii es documenta un informe redactat per l'enginyer de la Ciutadella de Roses, Ciriaco Galluzo, comunicant que la corona espanyola endegà un programa per la construcció d'un sistema de bateries de costa entre la frontera i Blanes. L'any 1797 es documenta el plànol i el projecte de l'enginyer director de Catalunya, Antonio López Sopeña, per iniciar immediatament les obres. La bateria tenia capacitat per cinc peces del calibre 24.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Bateria de Sant Antoni». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Beowulf & Grendel

Beowulf & Grendel és una adaptació cinematogràfica canadenca del poema èpic anglosaxó, Beowulf, que data del segle IX. La pel·lícula dirigida per Sturla Gunnarsson i protagonitzada per Gerard Butler com a Beowulf, Stellan Skarsgård com a Hrothgar, Ingvar Eggert Sigurðsson com a Grendel i Sarah Polley com la bruixota Selma. La pel·lícula és un esforç cooperatiu entre Euràsia Motion Pictures (Canadà), Spice Factory (Regne Unit), i Bjolfskvida (Islàndia).
El guió va ser escrit per Andrew Rai Berzins i la seva banda sonora va ser composta per Hilmar Örn Hilmarsson. La història té lloc en la primera meitat del segle VI de nostra era, en el que avui és Dinamarca, però el rodatge de la pel·lícula a Islàndia, això proporciona precioses vistes panoràmiques del paisatge d'aquest país. Es va estrenar el 2005. Ha estat doblada al català.

## Argument

Hrothgar, rei de Danelands, i un grup de guerrers persegueixen a un home corpulent, al com consideren un troll, i al seu fill petit fins a un gran penya-segat. El pare és atacat fins a la mort, i el seu fill pot ocultar-se. Anys més tard, Grendel ja no és un nen i decideix venjar la mort del seu pare, per això ataca un gran saló ple de guerrers. Quan l'endemà al matí Horthgar ho descobreix decideix demanar ajuda al guerrer Beowulf, que navega a Daneland per matar a Grendel de Hrothgar.

## Repartiment

* Gerard Butler: Beowulf
* Stellan Skarsgård: Rei Hrothgar
* Sarah Polley: Selma
* Ingvar Eggert Sigurðsson: Grendel
* Tony Curran: Hondscioh
* Steinunn Ólína Þorsteinsdóttir: Queen Wealhtheow
* Martin Delaney: Thorfinn
* Jon Gustafsson: Warrior
* Rory McCann: Breca
* Ólafur Darri Ólafsson

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules >Beowulf & Grendel». [Consulta: 22 desembre 2018].
* ↑ «Beowulf & Grendel» (en anglès). The New York Times.
# Biaix de memòria

El biaix de memòria, en investigacions epidemiològiques, és un error sistemàtic causat per diferències en la precisió o la completesa dels records recuperats ("recordats") pels participants d'un estudi sobre esdeveniments o experiències del passat. En ocasions també es coneix com a biaix de resposta o d'informació, un tipus de biaix que pot ser d'aspecte metodològic en investigacions que impliquen entrevistes o qüestionaris, i en aquest cas pot comportar una classificació errònia de diversos tipus d'exposició.
El biaix de memòria és especialment preocupant en estudis retrospectius que utilitzen un disseny de control de casos per investigar l'etiologia d'una malaltia o una condició psiquiàtrica. Per exemple, en estudis de factors de risc per al càncer de mama, les dones que han patit la malaltia poden tenir més èxit a l'hora de cercar els seus records que les membres del grup de control no afectat per possibles causes del seu càncer. Les persones que tenen càncer de mama poden recordar un nombre més gran de factors de risc potencials als quals havien estat exposats que les dones no afectades per un càncer de mama. Això pot exagerar la relació entre un factor de risc potencial i la malaltia. Per minimitzar el biaix de memòria, alguns assaigs clínics han decidit dur a terme un "període de rentat", és a dir, un període substancial que ha de transcórrer entre la primera observació del subjecte i la seva posterior observació del mateix esdeveniment.

## Referències

* ↑ Last, John M. A Dictionary of Epidemiology. Oxford University Press, 30 November 2000, p. 153. ISBN 978-0-19-977434-0.
* ↑ Moren, Alain; Valenciano, Marta (Kitching, Aileen, ed.). «Information (measurement) bias». Field Epidemiology Manual. FEM Wiki. Arxivat de l'original el 2019-08-18. [Consulta: 28 març 2013].
* ↑ Kopec, JA; Esdaile, JM Journal of Epidemiology and Community Health, 44, 3, 01-09-1990, pàg. 179–86. DOI: 10.1136/jech.44.3.179. PMC: 1060638. PMID: 2273353.
* ↑ Schulz, KF; Grimes, DA «Còpia arxivada». Lancet, 359, 9304, febrer 2, 2002, pàg. 431–4. Arxivat de l'original el de juny 15, 2016. DOI: 10.1016/S0140-6736(02)07605-5. PMID: 11844534 [Consulta: de març 25, 2020].
* ↑ Mukhopadhyay, Sanjay; Feldman, Michael; Abels, Esther American Journal of Surgical Pathology, Epub ahead of print, 1, 2017, pàg. 39–52. DOI: 10.1097/PAS.0000000000000948. PMC: 5737464. PMID: 28961557.
# Bled Number One

Bled Number One és una pel·lícula francesa-algeriana dirigida per Rabah Ameur-Zaïmeche, estrenada el 2006.

## Argument

Bled Number One narra la història de diverses persones a través dels ulls de Kamel, expulsat de França, que torna al seu poble original, Loulouj a Algèria. Troba, no sense desencant, una societat masculina on les dones mengen separades dels homes.
Hi ha Louisa per qui sentim que té una certa atracció. Torna amb els seus pares perquè és maltractada pel seu marit. Torna a la seva família amb el seu fill. Aleshores s'enfronta a la desaprovació de la seva pròpia família. És mal rebuda per la seva mare que pensa més en el deshonor que li causarà la seva filla que en el que sent. Bouzid, el germà de Louisa, és atacat mentre està begut per fanàtics que consideren que la seva actitud és indigna de l'islam i que amenacen amb tallar-li la gola.
Aquest grup de joves, anomenats els “desesperats” als crèdits, sembra el terror atacant també als jugadors de dòmino i a tots aquells que no respecten les lleis de la religió. El marit de Louisa, un jove polític, torna a buscar-la i la llença del cotxe després de sortir del poble. Torna sola a casa, deshonrada, i el seu germà li fa sentir: la pega. Louisa és infeliç, se sent abandonada i sola. Ella vol que el seu fill i canta per alleujar el seu dolor. La seva sogra la renega. Intenta suïcidar-se i es troba en un asil psiquiàtric on finalment pot cantar, envoltada de dones com ella: sola, deshonrada però unida. L'ambient és sufocant per a Kamel que, tanmateix, intenta adaptar-se a aquest entorn. Però al final, podem entendre que intentarà marxar per Tunísia. Vol fugir d'aquest país on se sent estranger, d'aquest país que ara troba hostil i violent.

## Repartiment

* Meryem Serbah : Louisa
* Rabah Ameur-Zaïmeche : Kamel
* Abel Jafri : Bouzid
* Meriem Ameur-Zaïmeche: La mare
* Larkdari Ameur-Zaïmeche: El pare
* Soheb Ameur-Zaïmeche: fill de Louisa
* Farida Ouchani: Loubna
* Ramzy Bedia: el marit de Louisa
* Abdel Rachid Ameur-Zaïmeche: Un patriota
* Benjala Ameur-Zaïmeche: patriota
* Cherif Ameur-Zaïmeche: Un patriota
* Faudel Ameur-Zaïmeche: Un patriota
* Mouloud Ameur-Zaïmeche: Un patriota
* Rachid Ameur-Zaïmeche: Un patriota
* Razak Ameur-Zaïmeche: Un patriota

## Honors

* 59è Festival Internacional de Cinema de Canes: Premi Joventut (selecció Un certain regard).

## Referències

* ↑ "Bled number one" de Rabah Ameur-Zaïmeche a la CNC
* ↑ «Festival de Cannes: Bled Number One». festival-cannes.com. [Consulta: 14 December 2009].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Collada de Sant Esteve

La Collada de Sant Esteve és una collada de 727,5 m alt dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 774,1 metres d'altitud, del terme comunal de Glorianes, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situada en el sector nord del terme comunal de Glorianes, també al nord del poble d'aquest nom. Era l'extrem est del poble, ara desaparegut, de Sofrunys. La collada pren el nom de la propera església parroquial d'aquell poble, Sant Esteve de Sofrunys, ara conservada en ruïnes a prop al nord-oest de la collada.

## Referències

* ↑ La Collada de Sant Esteve en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Becat 2015.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «73 - Glorianes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
# Demandice

Demandice és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. Comptava amb 963 habitants el 2017

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1291.
La localitat va ser annexada per Hongria després del primer arbitratge de Viena el 2 de novembre de 1938. L'any 1938 tenia 1.261 habitants dels quals 12 d'origen jueu. Formava part del districte de Šahy (hongarès: Ipolysági járás). El nom de la localitat abans de la Segona Guerra Mundial era Demandice/Deménd. Durant el període 1938 - 1945, el nom hongarès Deménd era d'ús normal. A l'alliberament, el municipi va ser reintegrat a la Tercera República Txecoslovaca reconstituïda.

## Referències

* ↑ «Slovenské slovníky». [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ «E-OBCE.sk - Informácie o obciach a mestách Slovenska». Arxivat de l'original el 2024-05-02. [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ «Mestská a obecná štatistika SR». Arxivat de l'original el 2007-11-16. [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ «Osudy slovenských Židov». Arxivat de l'original el 2014-01-01. [Consulta: 19 desembre 2019].
# Comanche (Texas)

Comanche és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 4.482 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Comanche tenia 4.482 habitants, 1.656 habitatges, i 1.157 famílies. La densitat de població era de 385,4 habitants/km².
Dels 1.656 habitatges en un 34,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,9% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 30,1% no eren unitats familiars. En el 28,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 24,7% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 20,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.773 $ i la renda mediana per família de 32.097 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.646 $ mentre que les dones 16.958 $. La renda per capita de la població era de 12.155 $. Aproximadament el 17% de les famílies i el 20% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Comanche». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Comanche». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Segmentació (biologia)

* Per a altres significats, vegeu «Segmentació (zoologia)».
En biologia, la segmentació és la divisió d'alguns individus animals i vegetals en una sèrie de segments alguna cosa repetitius. La segmentació permet un alt grau d'especialització de les regions corporals, observable en els anèl·lids però sobretot en els vertebrats.

## Bases moleculars de la segmentació en Drosophila

Drosophila melanogaster ha estat l'organisme model més estudiat per comprendre els mecanismes genètics responsables de la segmentació que presenta al llarg de l'eix anteroposterior. En aquest capítol crucial de la morfogènesi de Drosophila intervenen diferents tipus de gens:
* Els gens d'efecte matern són gens que s'expressen en la femella. Es distingeixen tres sistemes en funció del lloc on es manifesten: el sistema anterior, el sistema posterior i el sistema terminal.
* Els gens zigòtics: l'expressió dels gens zigòtics està controlada pels gens d'efecte matern. Alguns d'ells regulen la metamerització i altres determinen la diferenciació dels segments en funció de la seva posició relativa a l'eix anteroposterior.
* Els gens gap: els gens gap divideixen l'embrió en grans regions amb diversos segments (els organismes amb on aquesta gens han sofert una mutació no tenen diversos metàmers consecutius. Entre ells hi ha Krüppel, knirps, Hunchback, giant i tailless .
* Els gens de paritat segmentària (pair rule gens): les mutacions en aquests gens provoquen la desaparició d'un segment de cada dos. La seva expressió depèn tant dels gens gap com d'ells mateixos.
* Distribucions de les proteïnes en Drosophila
* Expressió dels gens gap

## Exemples

* Entre les plantes, les equisetàcies
* Els anèl·lids
* Els artròpodes
* Les vèrtebres dels vertebrats
* Cua de cavall
* Anèl·lid

## Referències

* ↑ C Nüsslein- Volhard, HG Frohnhofer, and R Lehmann (18 desembre 1987) Determination of anteroposterior polarity in Drosophila, Science 238 (4834), 1675. [DOI: 10.1126/science.3686007
# Scorpaenodes steenei

Scorpaenodes steenei és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls de corall i de clima subtropical (28°S-35°S).

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: és un endemisme del sud-oest d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, P., 1857. Bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van de Sangi-eilanden. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 13. 369-380.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Allen, G. R., 1977. A new species of scorpaenid fish (Scorpaenidae) from Western Australia. Proc. Linn. Soc. N. S. W. v. 101 (pt 3): 145-148.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB