OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Litoria pearsoniana

Litoria pearsoniana és una espècie de granota del gènere Litoria de la família dels hílids. Originària d'Austràlia. Viu a Queensland i Nova Gal·les del Sud, entre 200 i 1000 metres sobrel el nivell del mar.
Aquesta granota viu en corrents ràpids en boscos tancats. La granota s'amaga a sota de les roques durant el dia i està activa durant la nit. La femella pon ous en estanys amb aigua de moviment lent o quiet, 360-730 al hora. Els ous s'adhereixen a roques, branquetes o al fons de la piscina. Els capgrossos es converteixen en granotes després de 2 a 2.5 mesos.

## Referències

* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* 1 2 3 «Litoria pearsoniana: Pearson's Tree Frog». Frogs of Australia. [Consulta: 24 setembre 2020].
* ↑ «Ranoidea pearsoniana (Copland, 1961)». American Museum of Natural History. [Consulta: 24 setembre 2020].
# Hebe (automòbil)

Hebe fou una marca catalana d'automòbils, fabricats per l'empresa Fábrica Española de Automóviles Hebe a Barcelona entre 1920 i 1922. L'empresa, de petit volum i dirigida per Pere Damián, prenia el nom de la deessa mitològica de la joventut (Hebe, filla de Zeus i Hera) i tenia les seus repartides entre els números 239-241 del carrer Rosselló i el 117 de la Rambla Catalunya. El logotip d'Hebe consistia en un oval esmaltat amb la marca escrita a dins i orlat amb dues ales laterals, l'una amb els colors de la bandera espanyola d'aleshores i l'altra amb els de la que esdevingué la de la segona República espanyola el 1931, amb la franja morada.
El 1920, Hebe va produir una sèrie de cotxets de 6/8 HP que s'oferien en tres formats: el tradicional esportiu d'autocicle, el de petit sedan tancat i el de petita camioneta de repartiment. Se suposa que els motors eren els aleshores habituals Ruby francesos de 903 cc, els mateixos que muntaven els Loryc.

## Referències

* ↑ «HEBE (1920 - 1922)» (en castellà). autopasion18.com. [Consulta: 24 març 2016].
* ↑ «Hebe» (en castellà). losorigenes.net, 2007. [Consulta: 24 març 2016].
# Manuals Haynes

Els manuals Haynes són una sèrie de manuals pràctics publicats per Edicions Haynes l'objectiu de la reparació d'automòbils per part de professionals o d'afeccionats al Bricolatge competents. Encara que aquesta sèrie (que cobreix una ampla gamma – 300 models de cotxes i 130 models de motocicletes – de marques, de models i d'anys) està dedicada sobretot a la construcció, el manteniment i la reparació dels vehicles d'automoció, comprèn també manuals sobre els homes, els nadons, el sexe i les dones.
Els manuals en relació amb els vehicles automocions parteixen del desmuntatge i muntatge del vehicle estudiat i comporten instruccions pas a pas, acompanyades de diagrames i de fotografies d'un muntatge real.
Els manuals Haynes han estat publicats en quinze llengües.

## Referències

* ↑ «Haynes Publishing» (en anglès). [Consulta: 13 gener 2020].
* ↑ «The Enlarged Prostate».
* ↑ «Car-style baby manual for macho dads» (en anglès). BBC, 12-06-2003.
* ↑ «Car manual firm's guide to sex» (en anglès). BBC News, 05-08-2003.
* ↑ «Women given car manual treatment» (en anglès). BBC News, 26-09-2004.
# Vasilutsa (cràter)

Vasilutsa és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 5,7 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim moldau, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Vasilutsa». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Nicolau de Siracusa

Nicolau de Siracusa (en llatí Nicolaus, en grec antic Νικόλαος "Nikólaos") fou un ciutadà siracusà que tot i que havia perdut dos fills en la guerra contra Atenes, quan aquesta es va acabar l'any 413 aC va intentar convèncer els seus conciutadans de preservar la vida dels presoners atenencs donant una mostra d'humanitat impròpia dels temps, segons diu Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ 3.Nicolaus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1192
# Italtel

Italtel S.p.A. és una empresa italiana que opera en el sector de les telecomunicacions, fundada el 21 de juliol de 1921 a Milà, com Società Italiana Siemens per Impianti Elettrici. El 2016 Italtel té oficines a Itàlia, Europa i Amèrica Llatina.
L'empresa dissenya, desenvolupa i instal·la solucions per a xarxes integrades i serveis de nova generació basats en el protocol IP. També ofereix solucions i productes propis, serveis professionals d'enginyeria i consultoria en xarxes, serveis gestionats i solucions TIC com les de Comunicació i Col·laboració Unificades, Telepresència, Cloud Computing, Smart Cities, Seguretat Integrada. Italtel col·labora internacionalment amb Cisco Systems., que la reconeix com a soci certificat.
En el passat ha creat el descodificador Stream TV i el telèfon Bigrigio, a més d'haver col·laborat amb Siemens per al subministrament telefònic italià. Als anys 90 va desenvolupar el Softswitch, una evolució de les centrals UT.

## Referències

* ↑ «locatr.cloudapps.cisco.com/WWChannels/LOCATR/openBasicSearch.do».

## Vegeu també

* Telecom Italia
* Siemens AG

## Enllaços externs

* Italtel - Lloc web oficial
# Fanerita

Una fanerita és una roca ígnea que té els grans dels seus minerals essencials prou grosos per a ser vistos macroscòpicament, és a dir es poden distingir a simple vista.
Les fanerites sovint es descriuen com de gra gruixut (coarse grained) o macroscòpicament cristal·lines (megascopically crystalline).

## Referències

* ↑ Monroe, James Stewart; Wicander, Reed; Hazlett, Richard W. «4». A: Dodson, Keith. Physical Geology: Exploring the Earth. 6. USA: Thompson Brooks/Cole, 2007, p. 115 (Earth Sciences). ISBN 0495011487.
# Mar de Riudecanyes

Mar de Riudecanyes és una urbanització que es va construir als voltants de l'any 1970, al costat del pantà de Riudecanyes, a la localitat del mateix nom. Té vistes al pantà, en el que es fan activitats esportives.

## Referències

* ↑ «Riudecanyes reformarà la urbanització Mar» (en espanyol europeu). [Consulta: 2 abril 2019].
# Haplochromis maxillaris

Haplochromis maxillaris és una espècie de peix d'aigua dolç de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes. Adults poden assolir 16 cm de longitud. Es endèmic del llac Victòria a l'Àfrica oriental.

## Referències

* 1 2 Teugels, Guy; Sa-a, Pascualita. «Haplochromis maxillaris Trewavas, 1928» (en anglès). FishBase.

## Bibliografia

* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
# Eustis (Nebraska)

Eustis és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 464 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eustis tenia 464 habitants, 187 habitatges, i 126 famílies. La densitat de població era de 447,9 habitants per km².
Dels 187 habitatges en un 34,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,8% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 31,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.205 $ i la renda mediana per família de 41.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.583 $ mentre que les dones 17.321 $. La renda per capita de la població era de 16.618 $. Aproximadament el 5,2% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Eustis». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Eustis». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Maria Gifré i Rodríguez

Maria Gifré i Rodríguez (Espolla, 1933) és una política catalana de Llagostera. És una de les set alcaldesses de les comarques gironines que van sortir de les primeres eleccions municipals democràtiques després de la dictadura, tot i que en el seu cas va dimitir un any després. Va ser alcaldessa de Llagostera el 1979 presentant-se com independent en les llistes de CiU, i va encapçalar un consistori amb tres dones.
Estudià Magisteri i es traslladà a viure a Llagostera el 1949 amb el seu marit, el metge Pompeu Pascual i Coris, amb qui va tenir sis fills.

## Referències

* ↑ Bonet, Sílvia «Lluny de Thatcher, Merkel i Clinton». Diari de Girona, 14-04-2013 [Consulta: 31 maig 2016].
* ↑ Ventura, Joan «Josep Codina, de CIU, nou batlle de Llagostera». El Punt, 11-06-1980 [Consulta: 31 maig 2016].
* ↑ «L'alcaldessa de Llagostera recorda que és independent». Punt Avui, 19-12-1979 [Consulta: 31 maig 2016].
* ↑ Ventura, Joan «Tres dones al consistori». Punt Avui, 21-04-1979 [Consulta: 31 maig 2016].
* ↑ Favà, Maria «La dona del metge porta la vara a Llagostera». Avui, 12-07-1979 [Consulta: 31 maig 2016].
# Haplochromis mandibularis

Haplochromis mandibularis és una espècie extinta de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles podien assolir els 17,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es trobava al llac Victòria (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Manuale d'amore

Manuale d'amore és una pel·lícula italiana dirigida per Giovanni Veronesi, estrenada l'any 2005. Ha estat doblada al català. Se'n va fer una seqüela l'any 2007 i una tercera pel·lícula el 2011.

## Argument

Descriu les quatre fases de l'amor: «l'enamorament sobtat», «la crisi», «la traïció» i «l'abandó». Consta de quatre episodis protagonitzats per parelles diferents. Es tracta d'històries normals i extraordinàries, dolces i iròniques, romàntiques i divertides.

## Repartiment

* Carlo Verdone: Goffredo
* Luciana Littizzetto: Ornella
* Silvio Muccino: Tommaso
* Sergio Rubini: Marco
* Margherita Buy: Barbara
* Jasmine Trinca: Giulia
* Rodolfo Corsato: Alberto Marchese
* Dino Abbrescia: Gabriele
* Sabrina Impacciatore: Luciana
* Anita Caprioli: Livia
* Anna Orso: la mare de Margherita

## Premis

* 2004: Premis David di Donatello: Millor actor secundari i actriu secundària. 12 nominacions

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Manuale d'amore». [Consulta: 17 gener 2019].
* ↑ «Manuale d'Amore (2005)» (en anglès). [Consulta: 17 gener 2019].
# Nayin

Nayin o Nain (Na'in, persa: نایین← Neyin o Neeen) és una ciutat i municipi del centre de l'Iran a 1408 metres d'altura, a la vora del Gran Desert de Pèrsia, a la ruta entre Yedz i Isfahan i Qom. És capital del comtat del mateix nom a la província d'Isfahan. La seva població era de 26.660 habitants el 2006 (6.235 habitants el 1960), i el comtat tenia una població estimada lleugerament per sota dels 70.000 habitants.
Els cronistes musulmans són els primers que l'esmenten i la situen al Fars, a la regió natural dels sardsir, la més alta i fresca. Sembla que era antiga però de la seva història anterior no se'n diu res. Va dependre a vegades d'Isfahan i a vegades de Yedz. Hi havia una fortalesa de la que encara queden restes de construcció sassànida o àrab, anomenada Narin Ghaleh. Es diu que a les muntanyes de la vora hi havia alguna mina de plata. Modernament produeix tapissos. La seva gran mesquita és del segle x.

## Enllaços externs

* Notícies de Nain Arxivat 2009-09-27 a Wayback Machine.
* Fotos de Nain i rodalia
* Nā'in: (1), (2); Masjed-e Jāme'eh Nā'in: (1), (2), (3), (4), (5), (6), (7), (8); The Anthropological Museum of Nā'in: (1), (2).
# Ixme-Dagan II

Ixme-Dagan II o Išme-Dagān II va ser rei d'Assíria en un moment obscur de la història d'aquell país a inicis del segle xvi aC. Formava part de l'anomenada Dinastia d'Adasi.
Era fill de Xamxi-Adad II i segons la Llista dels reis d'Assíria va governar uns 16 anys, potser entre el 1579 aC i el 1563 aC. Per raons desconegudes el va succeir el seu oncle valencià Xamxi-Adad III, un germà de Xarma-Adad II.

## Referències

* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 2 novembre 2021].
* ↑ D. O. Edzard. "Išmê-Dagān II". A: Reallexikon der Assyriologie und Vorderasiatischen Archäologie, Volume 5. Berlin: Walter de Gruyter, 1999 p. 196.

## Bibliografia

* A. Poebel. "The Assyrian King List from Khorsahabad". A: Journal of Near Eastern Studies, 1, 4.
* Assíria
# Lyonel Feininger

Lyonel Feininger (Nova York, 17 de juliol de 1871 - Nova York, 13 de gener de 1956) va ser un pintor estatunidenc d'origen alemany, un dels exponents més importants de l'expressionisme. Va residir a Europa durant anys, on va formar part dels grups Der Blaue Reiter i Die Brücke i va ser professor de l'Escola de la Bauhaus fins l'arribada del nazisme. A més de la pintura, va conrear diversos gèneres com la caricatura, la tira còmica o la fotografia.
El seu art va influir en l'arquitecte Walter Gropius, entre d'altres. També va tenir una activitat intermitent com a pianista i compositor, amb diverses composicions per a piano i fugues per a òrgan.

## Obra destacada

* 1907, Der weiße Mann, (Museu Thyssen-Bornemisza, Madrid)
* 1910, Straße im Dämmern, (Museu Sprengel, Hannover)
* 1913, Gelmeroda I, (Col·lecció privada, Nova York)
* 1913, Leuchtbake, (Museum Folkwang, Essen, Alemanya)
* 1916, Grüne Brücke II (Green Bridge II), (North Carolina Museum of Art, Raleigh)
* 1918, Teltow II, (Neue Nationalgalerie, Berlin)
* 1918, "Yellow Streets II", (Musée des Beaux-Arts de Montréal, Montréal)
* 1920, Ostsee-Fischerboote, (Col·lecció privada, Wichita, KS)
* 1922, Church of Heiligenhafen, (Reynolda House Museum of American Art, Winston-Salem, NC)
* 1925, Barfüßerkirche in Erfurt I, (Staatsgalerie Stuttgart)
* 1926, Barfüßerkirche II (Church of the Minorities II)
* 1929, Halle, Am Trödel, (Bauhaus-Archive, Berlin)
* 1931, Die Türme über der Stadt (Halle), (Museum Ludwig, Köln)
* 1936, Gelmeroda XIII, (Metropolitan Museum of Art, Nova York)
* 1940, The River, (Worcester Art Museum, MA)

## Referències

* ↑ «Lyonel Feininger». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «The White Man, 1907 - Lyonel Feininger - WikiArt.org». [Consulta: 15 juny 2018].
# Llengües construïdes per John R. R. Tolkien

El filòleg i escriptor J. R. R. Tolkien va crear un gran nombre de llengües artificials. La invenció de llengües (anomenada glossopoesi per Tolkien, del grec γλώσσα glôssa, 'idioma', 'llengua' i ποιῶ poiô, 'fer', en paral·lel a la idea de mitopoesi o construcció de mites) va ser una ocupació que Tolkien va realitzar durant tota la seva vida, començant quan era adolescent. Un dels primers projectes de Tolkien va ser la reconstrucció d'una llengua germànica antiga que no estava registrada, la qual podria haver estat parlada per la societat humana que apareix a Beowulf, durant l'època heroica germànica.
El projecte més desenvolupat per part de Tolkien van ser les llengües èlfiques. Va començar a construir una "llengua èlfica" al voltant del 1910-1911, mentre estudiava a la King Edward's School de Birmingham. Posteriorment la va anomenar Quenya (circa 1915), i va continuar desenvolupant activament la història i la gramàtica de les seves llengües èlfiques fins a la seva mort, el 1973.
El 1931 va realitzar una conferència sobre la seva passió per les llengües construïdes titulada A Secret Vice. Allí hi contrastava el seu projecte de construir llengües artístiques, buscant el plaer estètic, amb el pragmatisme de les llengües auxiliars internacionals. Aquesta conferència també exposava les opinions de Tolkien sobre l'eufonia, citant el grec, el finès i el gal·lès com a exemples de llengües "que tenen una forma de les paraules molt bonica i molt característica".
La glossopoeia de Tolkien mostra dues dimensions temporals: el pas del temps intern (fictici) dels esdeveniments descrits a El Silmaríl·lion i altres obres, i el pas del temps extern de la pròpia vida de Tolkien, durant la qual sovint revisava i redefinia les seves llengües i la seva història fictícia.

## Referències

* ↑ quan tenia poc més de deu anys, Tolkien va tenir contacte per primera vegada amb la idea de les llengües construïdes, concretament l'animàlic, invenció de les seves cosines, Mary i Marjorie Incledon. En aquell temps, el futur escriptor estava estudiant llatí i anglosaxó. Mary i d'altres, entre els qui es trobava Tolkien, posteriorment inventarien una llengua més complexa anomenada Nevbosh. La següent llengua construïda amb la que treballaria seria el Naffarin, ja completament de creació pròpia. Tolkien's Not-So-Secret Vice Tolkien's Languages | The Tongues of Middle-Earth
* ↑ Tolkien's name for himself in Gautistk was Undarhruiménitupp. J. Garth, Tolkien and the Great War. p. 17. Andrew Higgins, In Dembith Pengoldh A column on Tolkien's invented languages Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (2015)

## Bibliografia

* C. F. Hostetter, Tolkienian Linguistics: The First Fifty Years, Tolkien Studies 4 (2007).
* Tolkien, J. R. R. (1983), J. R. R. Tolkien: The Monsters & the Critics, Londres: HarperCollins (publicat el 1997), ISBN 0-261-10263-X
# Haplochromis macropsoides

Haplochromis macropsoides és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes present al Llac George (Uganda). Els mascles poden assolir els 7,7 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H.R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, Nova Jersey, Estats Units.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Manuale d'amore 3

Manuale d'amore 3 és una pel·lícula italiana de 2011 dirigida per Giovanni Veronesi, i és la continuació de Manuale d'amore (2005) i de Manuale d'amore 2 (2007).

## Argument

De Niro, d'ascendència italiana, ha tornat a rodar una pel·lícula a la Ciutat Eterna trenta-quatre anys després de 'Novecento', de Bernardo Bertolucci, per convertir-se en un professor americà divorciat que viu a Roma. L'actor parlarà en anglès i en italià a 'Manuale d'amore 3', que seguirà les petjades dels dos anteriors lliuraments de la saga de comèdies romàntiques sobre les emocions que provoca l'amor, amb la narració de diverses històries paral·leles, dirigides per Giovanni Veronesi. Monica Bellucci interpreta a l'interès amorós del personatge de Robert De Niro, un professor divorciat americà que viu a Roma.
Si en el primer lliurament Veronesi es va endinsar en quatre històries d'amor en cada una de les seves fases -l'enamorament sobtat, la crisi, la traïció, i l'abandonament-, en la segona va retratar la sexualitat d'un discapacitat, la fecundació assistida, el matrimoni homosexual i l'amor entre una jove i un home madur, en la tercera parla de l'amor adolescent.

## Repartiment

* Monica Bellucci: Viola
* Robert de Niro: Adrian
* Laura Chiatti: Micol
* Riccardo Scamarcio: Roberto
* Michele Placido: Augusto

## Referències

* ↑ Títol en català
* ↑ «Manuale d'amore 3». The New York Times.
# Víctor Verdú Martí

Víctor Verdú Martí (Almenar, 12 d'agost de 1974) és un poeta català. Ha publicat poemes i articles sobre poesia a les revistes Els Marges i Reduccions. A més, va ser fundador i redactor de la revista digital El tacte que té, i codirector del fanzín cultural Les Sitges, iniciat el 2017 a Castellar del Vallès.
Va estudiar filologia catalana a la Universitat Autònoma de Barcelona. També ha fet cursos en diferents especialitats musicals. El 1994 va ser finalista del Premi Amadeu Oller per a poetes inèdits i, com a tal, fou inclòs a l'antologia a 6 poetes 94. El 1997 va guanyar el Premi Les Talúries, de la Diputació de Lleida, amb l'obra Fur infern, publicada el mateix any. El 2009 va publicar Pel camí de l'aigua (Editorial Fonoll) i el 2010 és antologitzat dins (In)harmònics, publicat per l'Institut d'Estudis Ilerdencs. El 2019, les seves obres van ser incloses en una vasta antologia anomenada Poetes de Ponent, que abasta des de la Renaixença fins a l'actualitat, a cura de Jordi Pàmias i Jaume Pont. Va ser membe del grup que acompanyava el cantant Xavier Baró, L'Art de Troba.

## Obres

* Fur infern (Pagès, 1997)
* Pel camí de l'aigua (Fonoll, 2009)

## Referències

* 1 2 Víctor Verdú Martí al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* 1 2 3 4 5 «Víctor Verdú a Cau d'Orella». Lleida.com. Arxivat de l'original el 2021-01-30 [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ Antúnez, Marina «'Les Sitges', un fanzine cultural al municipi». L'actual.cat, 02-05-2017.
* ↑ Ruiz, Berta «Els poetes lleidatans Víctor Verdú i Eduard Batlle ofereixen una lectura dels seus poemes a l'Aula de Poesia de la URV». Revista Cambrils, 10-05-2011.
* ↑ «Poetes de Ponent». Pagès Editors. [Consulta: 24 gener 2021].
# Ian Grote Stirling

Ian Grote Stirling OC FRSC (26 de setembre del 1941) és un científic investigador emèrit que treballa per Environment and Climate Change Canada i com a professor adjunt del Departament de Ciències Biològiques de la Universitat d'Alberta. La seva activitat de recerca se centra en la zoologia i l'ecologia de les regions polars. És una de les principals autoritats mundials en matèria d'ossos polars. Ha escrit cinc llibres i li han publicat més de 150 articles en revistes científiques. Ha advertit moltes vegades, tant oralment com per escrit, del perill que representa l'escalfament global per als ossos polars.

## Referències

* ↑ «The Council of Science Editors (CSE) - 2007 Annual Meeting» (en anglès). Arxivat de l'original el 3 abril 2008.