OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tsilaisita

La tsilaisita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la turmalina. Va ser anomenat així per la localitat tipus original, a Tsilaizina (Madagascar). Originalment, l'exemplar de Madagascar va ser descrit com a tsilaisita, però més tard va ser classificat com a varietat d'elbaïta rica en manganés. L'any 2011, un mineral ric en manganès procedent d'Elba va ser reclassificat i aprovat com a tsilaisita.

## Característiques

La tsilaisita és un silicat de fórmula química Na(Mn$^{2+}$)₃Al₆(Si₆O$_{18}$)(BO₃)₃(OH)₃(OH). Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tsilaisita pertany a «09.CK - Ciclosilicats, amb enllaços senzills de 6 [Si₆O$_{18}$]$^{12-}$, amb anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: fluorschorl, fluorbuergerita, cromodravita, scawtita dravita, elbaïta, feruvita, foitita, liddicoatita, olenita, povondraïta, schorl, magnesiofoitita, rossmanita, oxivanadiodravita, oxidravita, oxirossmanita, cromoaluminopovondraïta, fluordravita, fluoruvita, abenakiïta-(Ce), steenstrupina-(Ce) i thorosteenstrupina.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu de Ciències de la Terra de la Universitat de Bari, amb el codi d'inventari 12/nm.

## Formació i jaciments

El mineral ha estat trobat a Itàlia, Russia i al Japó. A la localitat tipus es va trobar en un dic aplític en un cos pegmatític associat a schorl, quars, feldespat potàssic, elbaïta i minerals de la sèrie albita-anortita.

## Referències

* 1 2 3 4 «Tsilaisite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 desembre 2019].
# Torrelobatón

Torrelobatón és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 657 | 588 | 575 | 577 |
# Rafqa Choboq Ar-Rayes

Rafqa Choboq Ar-Rayes (Himlaya, 29 de juny de 1832 - Batrun, 23 de març de 1914) fou una religiosa maronita libanesa procedent d'una família de camperols. El seu nom de bateig era Boutroussieh (Petra) Choboq Ar-Rayes.
Des dels 14 anys va sentir un profund amor per Jesús de Natzaret i l'Eucaristia, i per aquest motiu va demanar ser novícia a les Germanes de Maria, el que els seus pares no li van permetre fins que va tenir 21 anys. A la congregació maronita de les filles de Maria desenvolupà una tasca de catequista i mestra a pobles de les muntanyes propers al convent. Els futurs sants libanesos maronites Xàrbel Makhluf i Nimatullah Al-Hardini la van convidar i un somni la va confirmar en anar al monestir maronita de Sant Josep de Batrun, on s'establí el 1897, prenent el nom de Germana Rafqa, és a dir Rebeca.
Tenia especial predilecció pels malalts i els nens abandonats, i pregava per a ells. Va patir diverses malalties durant 30 anys: quedà paralítica, cega i patia mal de cap, però tenia molta fe i confiava que oferint el dolor físic contribuïa a perdonar els pecats de tota la humanitat, sobretot els de la seva nació. Va morir el 1914 als 82 anys, fou beatificada el 1985 i canonitzada a Roma per Joan Pau II el 10 de juny de 2001.

## Referències

* 1 2 Redacció «Rafqa Pietra Choboq Ar-Rayès». Vatican.va, 2012 [Consulta: 20 març 2014].
* 1 2 3 Brufau, Eduard «Santa Rafqa Choboq Ar-Rayes». Catalunya Cristiana, 1.800, 23-03-2014, pàg. 19 [Consulta: 20 març 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Fundació Santa Rafka Arxivat 2006-12-05 a Wayback Machine.
* Pàgina no oficial
# Gaietà Pàmies Juncosa

Gaietà Pàmies Juncosa (Reus, 19 de desembre de 1815- 9 d'agost de 1860) va ser un advocat i polític català.
Fill de Gaietà Pàmies i Rovellat comerciant i Bibiana Juncosa i Elias naturals de Reus. Advocat de professió, havia estudiat a Barcelona, on també havia cursat humanitats. A inicis del mes d'octubre de 1843, després del pronunciament a Reus de Prim i Milans del Bosch proclamant la majoria d'edat d'Isabel II, era alcalde segon de l'ajuntament, càrrec que equivaldria a primer tinent d'alcalde, sota l'alcaldia de Gabriel Lluch, que no actuà en cap moment com a primera autoritat, per la qual cosa Pàmies va assumir-ne interinament el càrrec. Gabriel Lluch va dimitir, juntament amb tot el consistori, l'octubre de 1843, nomenant el governador de Tarragona Salvador de Brocà com a alcalde. Al crear-se el primer institut a Reus, el 1845, li va ser confiada una càtedra. El 1852, va ser un dels fundadors d'El Círcol, i en va ser vicepresident, quan n'era president Pere Sardà i Cailà. El 1854 va ser un dels principals accionistes de l'empresa "Gas Reusense", fundada per abastir l'enllumenat de la ciutat de Reus. El 1860 era primer tinent d'alcalde a l'ajuntament de Reus, amb l'alcalde Joan Baptista Madremany, quan va morir al mes d'agost. Va ser el principal impulsor de l'homenatge popular als voluntaris de la Guerra d'Àfrica al seu pas per la ciutat el maig del mateix 1860. Era germà de Josep Maria Pàmies Juncosa, que va ser després alcalde de Reus.

## Referències

* ↑ «Llibre XIX de Baptismes (1812-1815). Pàg.427. Imatge 868». A..H.A.T. Reus. Parròquia de Sant Pere apòstol, 20-12-1815. [Consulta: 6 maig 2020].
* ↑ «Llibre XVIII óbits (1855-1860). Pàg. 328v. Imatge 788». A.H.A.T. Reus. Parròquia de Sant Pere, apòstol, 09-08-1860. [Consulta: 6 maig 2020].
* 1 2 Anguera, Pere. "El Círcol": 125 anys d'una societat. Reus: El Círcol, 1977, p. 18. ISBN 844002749X.
* ↑ "Actes Municipals 1841-1846" p. 336. Arxiu Històric Municipal, Reus
# Antoni Borrell Sugranyes

Antoni Borrell Sugranyes (Reus 1870 - 1945) va ser un comerciant i periodista català, germà de Pau Borrell Sugranyes, escriptor i polític.
Dedicat al comerç i a les assegurances, era un dels redactors del periòdic reusenc La Autonomía dirigit per Cristóbal Litrán, de tendència republicana federal. L'any 1895, a causa d'un article publicat en aquest periòdic titulat "Los atropellos a la prensa", on protestava per la repressió dels militars contra un periòdic madrileny, va ser empresonat i processat militarment i condemnat a presó, juntament amb altres dos redactors, Josep Mercadé i Julià Nougués. Va ser redactor també del Eco del Centro de Lectura quan el dirigia Eugeni Mata, i portaveu d'aquesta entitat de la qual n'era soci. El 1909 era membre de la seva junta directiva. El 1904 va ser un dels fundadors de la Societat de Regants del Pantà de Riudecanyes. El 1913 va ser elegit diputat provincial, i també el 1915. Va ser regidor de l'ajuntament de Reus amb diversos alcaldes, sempre per partits federalistes. El març de 1930 es va reunir amb el president de la Diputació de Tarragona, Anselm Guasch Robusté, per tal de donar-li un escrit més de 4.000 signatures recollides a Reus en suport del plebiscit femení en favor de l'amnistia.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 138.
* ↑ Perea, Eugeni. «Borrell i Sugranyes, Antoni». Els diputats de la Mancomunitat de Catalunya. Diputació de Tarragona. Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 4-XII-2016].
# Phrynobatrachus jimzimkusi

El Phrynobatrachus jimzimkusi És una espècie d'anurs de la família phrynobatrachus.
Aquesta espècie és endèmica de l'oest de Camerun. Es troba a 2050 m sobre el nivell del mar, en regions de dins la línia volcànica del país (Mont Manengouba, Bamboutos, Mont Lefo, i Mont Oku) així com a Obudu i cap al sud-est de Nigèria. Porta el seu nom en honor de James "Jim" Zimkus, el primer autor de la descripció d'una espècie.

## Descripció

Els mascles adults mesuren uns 33 mm i les femelles adultes uns 30 mm de longitud. La forma del cos és compacta i les extremitats posteriors fortes. El timpà es veu amb prou feines; El plec supratimpànic hi és present. Els dits manquen de membranes i tenen discs petits però diversos. Els dits dels peus tenen un palmell moderat i extens amb petits discs. La coloració dorsal varia de marró a més fosc. La coloració pot semblar uniforme, però normalment inclou algunes zones més clares i altres més fosques. Alguns individus tenen una franja dorsal gruixuda de color marró clar. La coloració ventral es simula de manera similar a les regions pectorals i abdominals.

## Hàbitat i conservació

El Phrynobatrachus jimzimkusi és una espècie diürna, habita tant en passatges tranquils d'estanys com en corrents ràpids dels boscos de muntanya, també als boscos de ribera o a la sabana, entre 1.300-2.900 m sobre el nivell del mar. De vegades es pot trobar en corrents d'aigua de praderies obertes, sobretot en turons més elevats, i pot persistir en hàbitats molt degradats, fins i tot en els que no tenen cobertures. Les femelles aferren els ous en petits grups amb arrels, pèls o vegetació flotant a la columna d'aigua. Els capgrossos viuen als estanyets dels corrents del riu.
Aquesta espècie és localment abundant, tot i que ha disminuït en els darrers anys. Sense proves concloents, el descens és similar al provocat per la quitridiomicosi per a altres amfibis. També està altament amenaçada per la pressió agrícola, inclosa la pastura de bestiar, l'ús d'herbicides i pesticides, la crema de praderies de muntanya i la recol·lecció de llenya, així com per l'expansió dels assentaments humans. Es troba present al Parc Nacional de Cross River a Nigèria.

## Referències

* ↑ IUCN SSC Amphibian Specialist Group (2019). "Phrynobatrachus jimzimkusi". IUCN Red List of Threatened Species. 2019: e.T74724558A74724562. Retrieved 22 May 2020.

## Enllaços externs

* «Phrynobatrachus jimzimkusi Zimkus, Gvozdvik and Gonwouo, 2013». African Amphibians. [Consulta: 22 maig 2020].
# Tristesa dels cítrics

El virus de la tristesa dels cítrics (VTC) és una malaltia viral que es difon en camp d'arbres malalts a sans per mitjà de pugons. Originària de l'Àsia, on es va manifestar en la segona meitat del segle xix en introduir el taronger agre (Citrus aurantium) després d'una forta epidèmia de la putrefacció del peu de l'arrel causada per Phytophthora citrophthora i es va estendre a totes les zones citrícoles del món ocasionant la mort de més de 116 milions d'arbres (més de 40 milions al País Valencià). Des de la seua aparició s'han realitzat nombroses proves amb taronger amarg en diversos països.
La verdadera expansió de la tristesa als cítrics va ser a principis del segle XX quan la citricultura es va fer comercial a causa de la introducció de material vegetal infectat. Els anys 1930, per a descriure un símptoma dels cítrics consistent en un ràpid marciment es va utilitzar el terme de 'tristesa'. Posteriorment, el 1946, es va associar aquesta síndrome a un virus transmès per àfids denominat "Tristesa dels cítrics" (CTV).
El virus causa el símptoma de marciment pel seu efecte en els teixits conductors just davall de la unió varietat peu. És membre del grup dels closterovirus que es caracteritzen per tindre partícules filamentoses de 2000 nm de llarg i 30 nm d'ample, disseminant‐se en la naturalesa per mitjà d'àfids vectors. El virus presenta diverses races diferenciades per les seues característiques serològiques i gravetat d'atac en les combinacions taronger dolç sobre taronger amarg.
Ataca només els cítrics, llimeres i pomelos.

## Referències

* ↑ Koizumi, Meisaku. Food and Fertilizer Technology Center for the Asian and Pacific Region. Citrus Tristeza Virus: Symptoms and Control (en anglès).
* ↑ Lee, Richard F. «Chapter Five - Control of Virus Diseases of Citrus». Advances in Virus Research, vol. 92, 2015, pàg. 143–173. DOI: 10.1016/bs.aivir.2014.10.002. PMID: 25591879.
# Trofeu Laigueglia 2021

El Trofeu Laigueglia 2021 va ser la 58a edició del Trofeu Laigueglia. Es disputà el 4 de març de 2021 sobre un recorregut de 202 km amb sortida i arribada a Laigueglia, a la Ligúria. La cursa formava part de l'UCI ProSeries amb una categoria 1.Pro.
El vencedor final fou el neerlandès Bauke Mollema (Trek-Segafredo) que s'imposà en solitari en l'arribada a Laigueglia. Egan Bernal (Ineos Grenadiers) i Mauri Vansevenant (Deceuninck-Quick Step) completaren el podi.

## Equips

L'organització convidà a 25 equips a prendre part en aquesta cursa: deu de categoria WorldTeams, nou de categoria ProTeam i sis equips continentals.

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Mollema puede en Laigueglia con Bernal y Mikel Landa» (en castellà), 03-03-2021. [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ Participants a procyclingstats.com

## Enllaços externs

* Trofeu Laigueglia 2021 - Lloc web oficial
# Torrelles

«Torrelles» té aquests significats:
* Geografia física: Torrelles (Prats i Sansor) és una muntanya de la Baixa Cerdanya.
* Geografia política:
** Torrelles de Foix, municipi de l'Alt Penedès.
** Torrelles de la Salanca, municipi del Rosselló.
** Torrelles de Llobregat, municipi del Baix Llobregat.
# Gaizka Lejarreta Martín

Gaizka Lejarreta Martín (Barakaldo, 16 de febrer de 1978) és un ciclista basc, que fou professional de 1999 a 2005. Combinà la carretera amb el ciclocròs.

## Palmarès en ciclocròs

* 1996
** Campió d'Espanya de ciclocròs júnior
** 2n al Campionat del món de ciclocròs júnior

## Palmarès en ruta

* 1996
** Campió d'Espanya en contrarellotge júnior

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Jardí històric de Santa Anna

El Jardí històric de Santa Anna és una obra de Besalú (Garrotxa) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El jardí de Santa Maria es troba en un turonet que corona la vila, al qual s'accedeix pel carrer Abat Safont.
La importància d'aquest jardí rau en el fet que conté les restes de l'antic castell i l'església de Santa Maria. En el seu entorn es troben restes de gran importància que configuren la història de Besalú. El recinte és d'ús privat, però obre un dia a la setmana per a poder visitar l'església i les restes del castell.

## Referències

* 1 2 «Jardí històric de Santa Anna». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].
# Andrea Castellan

Andrea Castellan (Piemont, 1889) fou un tenor italià.
Va crear el segon tenor d'Il bravo de Mercadante el 1839 i Lorenzino de' Medici de Giovanni Pacini en el Teatre La Fenice de Venècia el 4 de març de 1845. El 17 d'abril de 1847, formà part del primer elenc que va inaugurar el Gran Teatre del Liceu de Barcelona amb Anna Bolena de Donizetti.
Va morir el 1889 en un poble piemontès on va fer durant molt temps d'estanquer.

## Referències

* ↑ Llibret de la representació al Liceu
* ↑ Rosselli, John. Singers of Italian Opera: The History of a Profession. Cambridge University Press, 1995, p. 174. ISBN 9780521426978.
# Piero Taruffi

Piero Taruffi (Albano Laziale, 12 d'octubre de 1906 - Roma, 12 de gener de 1988) va ser un pilot de curses automobilístiques italià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## A la F1

Va debutar a la setena cursa de la història de la Fórmula 1 disputada el 3 de setembre del 1950, el GP d'Itàlia, que formava part del campionat del món de la temporada 1950 de F1, de la que va disputar només aquesta cursa.
Piero Taruffi va participar en un total de dinou curses (amb 1 victòria i 5 podis) puntuables pel campionat de la F1, repartides al llarg de set temporades a la F1, les que corresponen als anys entre 1950 i 1956.

## Resultats a la F1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1950 | SA Alfa Romeo | Alfa Romeo | Alfa Romeo | GBR | MON | 500 | SUI | FRA | BEL | ITA Ret | | | - | 0 |
| 1951 | Scuderia Ferrari | Ferrari | Ferrari | SUI 2 | 500 | BEL Ret | FRA Ret | GBR | ALE 5 | ITA 5 | ESP Ret | | 6è | 10 |
| 1952 | Scuderia Ferrari | Ferrari | Ferrari | SUI 1 | 500 | BEL Ret | FRA 3 | GBR 2 | ALE 4 | HOL | ITA 7 | | 3r | 22 |
| 1954 | Scuderia Ferrari | Ferrari | Ferrari | ARG | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE 6 | SUI | ITA | ESP | - | 0 |
| 1955 | Scuderia Ferrari | Ferrari | Ferrari | ARG | MON 8* | 500 | BEL NVS | HOL Ret | | | | | 6è | 9 |
| 1955 | Daimler Benz AG | Mercedes | Mercedes | | | | | | GBR 4 | ITA 2 | | | 6è | 9 |
| 1956 | Officine Alfieri Maserati | Maserati | Maserati | ARG | MON | 500 | BEL | FRA Ret | GBR | ALE | | | - | 0 |
| 1956 | Vandervell Products Ltd. | Vanwall | Vanwall | | | | | | | | ITA Ret | | - | 0 |

### Resum

| Curses | Victòries | Pòdiums | Poles | Voltes ràpides | Punts |
| 19 | 1 | 5 | 0 | 1 | 41 |
# Tresor de Puig-reig

El Tresor de Puig-reig és una col·lecció de vint quilos de monedes d'or i de plata trobades en un cofre el 1964 a la masia Casa Gran de Cal Riera, al municipi de Puig-reig (Berguedà).

## La troballa

L'any 1964, en el decurs d'unes obres efectuades a la masia Casa Gran de Cal Riera, es va trobar casualment un cofre amagat que contenia monedes d'or i de plata. La notícia va transcendir als diaris, com Hoja del Lunes de 7 de setembre de 1964. Els organismes oficials, un cop assabentats del fet, van aplicar el dret preferent de l'estat d'incorporar al seu patrimoni les troballes d'interès. Inicialment, el tresor va quedar custodiat a l'Ajuntament de Puig-reig, però més tard fou cedit a l'Ajuntament de Barcelona. Des del 1968 el dipositari va ser el Gabinet Numismàtic de Catalunya, el qual en va fer un estudi exhaustiu.
El novembre de 1982, el Gabinet Numismàtic de Catalunya, amb la col·laboració de l'Ajuntament de Barcelona i el Museu d'Història de la ciutat, va fer pública la col·lecció amb l'exposició titulada El Tresor de Puig-reig, al Palau de la Virreina. Actualment el tresor forma part de la Col·lecció del Gabinet Numismàtic de Catalunya del Museu Nacional d'Art de Catalunya (MNAC), amb el número de catàleg 106001-CJT, i es troba en exposició permanent oberta al públic al MNAC, a l'edifici del Palau Nacional.

## Descripció i procedència

El tresor està format per 781 monedes, 51 d'or i 730 de plata, guardades en un cofre, fruit del tresorejament dels amos de la Casa Gran de Cal Riera, al baix Berguedà, probablement a mitjan segle xix. Cronològicament les monedes van des del 1770 fins al 1855.
La procedència de les monedes és molt diversa, i només una petita part provenia de seques espanyoles. A grans trets, aquesta troballa documenta que a mitjan segle xix la circulació de la moneda de plata a Catalunya era dominada per numerari estranger, mentre que la d'or era d'emissions de seques espanyoles de la Península i d'ultramar.
De les 781 monedes que integren el conjunt, només 67 són monedes espanyoles (51 d'or i 16 de plata) corresponents a seques peninsulars i americanes; la resta és un bast conjunt de moneda estrangera d'argent. Concretament, són 714 monedes estrangeres, totes "duros" de plata de cinc francs i de cinc lires corresponents al període 1777-1796 i al 1855. El seu lloc d'emissió és molt variat, i a grans trets provenen del Regne d'Itàlia, de França, de Bèlgica, de Sardenya i el Piemont.

## Referències

* 1 2 3 Serra i Rotés, Rosa «El tresor de Puig-reig». L'Erol, 6, 1983, pàg. 10-12 [Consulta: 29 novembre 2014].
* 1 2 3 «Tresor de Puig-reig». Museu Nacional d'Art de Catalunya. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2014. [Consulta: 29 novembre 2014].
# Tomasa Vélez Sarsfield

Tomasa Vélez Sarsfield (Córdoba, Argentina fl. - Buenos Aires, Argentina, 1876) va ser una dona argentina, vocal de la Societat de Beneficència de Buenos Aires, coneguda per haver fundat el 15 de març de 1854 l'Hospital Braulio Aurelio Moyano per a dones dements, el primer en el seu tipus a Argentina. Durant el govern de Rosas, fou federalista.

## Referències

* ↑ Elena Luz González Bazán, Hospital Braulio Moyano, publicado en Periódico Latitud, 25 de octubre de 2011.
* ↑ «Women and Independence in Latin America». [Consulta: 21 setembre 2021].
# Gaizka Toquero Pinedo

Gaizka Toquero Pinedo (Vitòria, 9 d'agost de 1984) és un exfutbolista professional basc que jugava com a davanter.
Va jugar la major part de la seva carrera amb l'Athletic Club amb el dorsal, poc comú en els davanters, número 2. Amb un total de 207 partits amb l'Athletic, en set temporades, en els quals va marcar 24 gols, va ser un dels jugadors preferits per l'afició a causa de la seva entrega.

## Trajectòria

Gaizka Toquero va començar a jugar al CD Ariznabarra de Vitòria. Posteriorment va estar al SD Lemona i més tard el va fitxar el Sestao River. A poc a poc va agafant forma fins que l'Athletic Club es fixa en ell el 2008. Com que no entra als plans de Joaquín Caparrós és cedit a la SD Eibar gràcies al nou tècnic armer, Carlos Pouso, que ja el va entrenar al Sestao, però és recuperat al mercat d'hivern per l'Athletic Club.
El 4 de març de 2009 va marcar el gol definitiu contra el Sevilla FC (3-0) per classificar l'Athletic, 24 anys després, a la final de la Copa del Rei. Va marcar el seu primer gol el 21 d'abril de 2009, davant del CD Numancia al Los Pajaritos. Va fer l'1-1, en un partit que a posteriori acabaria en 1-2.
El 13 de maig de 2009 va marcar l'únic gol de l'Athletic Club a la final de la Copa del Rei de 2009, en la qual el seu equip va caure derrotat per 1-4 davant del FC Barcelona.
Va marcar el primer gol de l'Athletic Club a la lliga 2009-10, aconseguint els tres punts de l'equip contra el RCD Espanyol. Contra el Reial Valladolid va aconseguir el seu primer doblet a la Primera Divisió.

## Referències

* ↑ «Gaizka Toquero returns to Athletic Club where he is a cult hero». Sky Sports, 08-01-2017. [Consulta: 11 juny 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa de Toquero en Athletic Club Net
* Estadístiques del jugador Arxivat 2009-12-24 a Wayback Machine.
# Jasenovac

«Jasenovac» té aquests significats:
Jasenovac es pot referir a:
* Camp de concentració de Jasenovac, camp d'extermini croat durant la Segona Guerra Mundial
* Jasenovac (Croàcia), municipi de Croàcia
* Jasenovac (Kneževi Vinogradi), poble del municipi de Kneževi Vinogradi a Baranja, Croàcia
# Anacroneuria isleta

Anacroneuria isleta és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: l'illa de Tobago.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark, 1994. Aquatic Insects 16(3):171.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Anacroneuria of Trinidad and Tobago (Plecoptera: Perlidae) (anglès)
* ↑ Living National Treasures (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):158.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 20 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)