OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alex Stieda

Alex Stieda (Vancouver, 13 d'abril de 1961) va ser un ciclista canadenc, que va córrer entre 1982 i 1992. El 1986 va portar el mallot groc del Tour de França durant una etapa, sent el primer ciclista nord-americà en portar-lo.
El 1982 va guanyar la medalla de bronze als Jocs de la Commonwealth, disputats a Brisbane, en la prova de persecució. El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles.

## Palmarès

* 1980
** 1r al Tour de l'Abitibi
* 1985
** Vencedor d'una etapa de la Coors Classic
* 1989
** 1r a la Canadian Tire-Shin
** 1r al Volta a Texas i vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 1986. 120è de la classificació general. Porta el mallot groc durant 1 etapa

## Referències

* ↑ «A day in yellow: Alex Stieda (VII/X) - Tour de France 2022» (en anglès). [Consulta: 21 gener 2022].
* ↑ «Olympedia – Alex Stieda». [Consulta: 21 gener 2022].
* ↑ «Alex Stieda | The Canadian Encyclopedia». [Consulta: 21 gener 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Alex Stieda a sitiodeciclismo.net
* Web de la seva empresa de bicicletes (anglès)
# Alex Westaway

Alex Westaway (Northampton, Anglaterra, 2 de febrer de 1983) és un músic britànic. És el guitarrista, co-compositor i segona veu de la banda de rock alternatiu del Regne Unit, Fightstar.

## Biografia

Va néixer i créixer a Northampton, Westaway va ser introduït a Charlie Simpson a una festa del pis de Londres d'en Simpson a finals del 2003, on Simpson encara estava a la banda reeixida de pop, Busted.
Després d'improvisar una famosa peça de Rage Against the Manchine's, "Killing In The Name Of", Westaway va ser invitat a moure's a l'edifici i van començar a escriure música junts. Va ser més tard revelat que la primera cançó que la parella va escriure, anomenada "Punck", mai va ser lliurada.
Des que Westaway ha estat involucrat completament com a membre de Fightstar, ha lliurat activament material que inclou un EP de cinc pistes, tres àlbums de llarga duració i un àlbum recopilatori en cara-b (b-side). Ell cita que la seva major inspiració i influència és Jeff Buckley.

## Discografia
### Amb Fightstar

* 2005: They Liked You Better When You Were Dead
* 2006: Grand Unification
* 2007: One Day Son, This Will All Be Yours
* 2008: Alternate Endings
* 2009: Be Human

## Referències

* ↑ «Alex Westaway - New Songs, Playlists & Latest News - BBC Music». Arxivat de l'original el 2018-09-19. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Agraciada

Agraciada és una localitat de l'Uruguai, ubicada al sud-oest del departament de Soriano. Té una població aproximada de 400 habitants, segons les dades del cens de 1996.
El poble destaca per haver estat el punt d'arribada dels trenta-tres orientals durant la croada llibertadora del 19 d'abril de 1825 contra el domini del Brasil. Els orientals, sota el comandament de Juan Antonio Lavalleja, van sortir des de Buenos Aires (Argentina), cap a l'interior de la Província Cisplatina (actual Uruguai), essent la platja de l'Agraciada el seu primer punt de trobada en territori enemic.
Agraciada es troba a 51 metres sobre el nivell del mar.
Evolució demogràfica (Font: Instituto Nacional de Estadística pàgina web) :
| 1963 | 1975 | 1985 | 1996 | 2004 |
| 1.344 | 401 | 358 | 378 | {{{5}}} |

## Referències

* ↑ (castellà) La cruzada libertadora de 1825 Arxivat 2009-04-22 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
Viccionari
# Alella de Mar

Alella de Mar és un antic barri marítim de la parròquia d'Alella (Maresme), situat a la desembocadura de la riera d'Alella, agregat a mitjan segle xix a la contigua vila del Masnou, amb la qual avui forma conurbació. L'actual municipi del Masnou s'allarga seguint la costa, i forma un continu amb l'antic barri d'Alella de Mar a ponent i el barri d'Ocata a llevant. També era anomenat les Cases de Mar.
El procés d'annexió d'Alella de Mar al Masnou s'inicià el 1821 i originà un llarg litigi per dividir contribucions, propis i càrregues. L'any 1840, el veïnat d'Alella de Mar se segregà del d'Alella de Dalt (actual Alella) i s'incorporà al del Masnou, però la divisió territorial no es feu efectiva fins al 1845, quan es resolgué definitivament el litigi per dividir els impostos.

## Referències

* 1 2 «Alella de Mar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Alella de Mar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Toran, Rosa «Dos-cents anys d'indepedència municipal». Fulletó "Festa Major de Sant Pere 2012" [el Masnou], 01-06-2012, pàg. 3-14.
# Alexandre d'Atenes (pintor)

Alexandre d'Atenes (en llatí Alexander, en grec Ἀλέξανδρος) fou un pintor atenenc d'època incerta, del qual es conserva una pintura encàustica sobre una tauleta de marbre, que porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Alexander a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 123
# Alexandre d'Atenes

* Per a altres significats, vegeu «Alexandre d'Atenes (pintor)».
Alexandre d'Atenes (en llatí Alexander, en grec Ἀλέξανδρος) fou un poeta còmic de la nova comèdia fill d'Arístion, que apareix mencionat en una inscripció datada el 200 aC (145a Olimpíada).
Probablement era una persona diferent d'un poeta del mateix nom, autor a la comèdia mitjana, que citen uns escolis a Homer, i també Aristòfanes i Ateneu de Naucratis.

## Referències

* ↑ Alexander a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 114
# Allahverdi Khan (armeni)

Allahverdi Khan (mort el 1662) fill de Khosrow Khan (mort el 1653) fou un ghulam de la Pèrsia safàvida d'origen armeni. Va arribar al rang de yūzbāšī-e ḡolāmān-e ḵāṣṣa sota el xa Safi (1629–1642). A la pujada al tron d'Abbas II (1642) el seu pare va ser promogut de amīršekār-bāšī a beglerbegī de Xirvan, i ell fou nomenat per la vacant.
Es va distingir a campanya de Kandahar de 1648/1649 i el xa i va donar el títol de mosaheb i el govern d'Astarabad. A la mort de Siavos o Siyawush Khan (1650/1651) fou nomenat qullār-āqāsī i beglerbegī de Kohgīlūya. El 1654 va substituir Ali Kuli Khan (caigut en desgràcia) com a sardār-e laškar, i va passar uns anys al Gran Khorasan vigilant contra els atacs mogols i uzbeks. El 1658 va conduir l'exèrcit en ajut de Murad Baksh, el germà i rival d'Aurangzeb al tron mogol, però al rebre notícies que Murad havia estat detingut va cancel·lar l'operació.
Poc després fou enviat a l'Azerbaidjan i Geòrgia on va restar tres anys. Kakhètia, a la part oriental de Geòrgia, havia estat devastada durant la conquesta d'Abbas I el Gran i Allahverdi Khan va ordenar repoblar la zona i reconstruir les fortificacions, i uns 15.000 turcs hi van ser establerts a la força; els forts de Šāhābād, Noṣratābād, i Eslāmābād foren reconstruïts.
Fou cridat a Isfahan l'estiu del 1661. A la primavera del 1662 va morir de malaltia. El seu germà Imamverdi Beg, fou el nou amīršekār-bāšī del xa.

## Referències

* 1 2 3 4 «ALLĀHVERDĪ KHAN» (en anglès). Encyclopaedia Iranica. [Consulta: 10 gener 2013].
# Allahad

Allahad fou un regne de la regió del Tigris superior a uns 20 km a l'est d'Andarig. Els seus habitants eren anomenats allahadites.
Com que no se sap on està situat no es coneix l'antiguitat de la ciutat, però sembla que el rei ja fou vassall de Shamsiadad en els anys posteriors al 1800 aC i fins a la seva mort el 1775 aC. En aquest temps era rei Warad Sin al que va succeir el seu fill Atamrum que va fer aliança amb Elam del que va esdevenir vassall. Es va apoderar del regne d'Andarig, directament, i d'Amaz, que va esdevenir vassall. A la mort d'Atamrum els babilonis van posar al tron a Hulalum.

## Enllaços externs

* Thoughts of Zimri-Lim
* Referència a Allahad
# Andreia Horta

Andreia Horta (Juiz de Fora, 27 de juliol de 1983) és una actriu i escriptora brasilera.

## Filmografia
### Televisió

| Any | Títol | Personatge |
| 2005 | Prova d'Amor | Lilian |
| 2006 | JK | Márcia Kubitschek |
| 2007 | Alta Estação | Renata Lima |
| 2008 | Alice | Alice Zanetti |
| 2008 | Chamas da Vida | Beatriz Oliveira Santos |
| 2010 | Alice | Alice Zanetti |
| 2010 | A Cura | Rosângela Guedes |
| 2011 | Conte encantat | Bartira |
| 2012 | Amor Etern Amor | Valéria |
| 2013 | Laberints del cor | Simone |
| 2014 | A Teia | Celeste |
| 2014 | Imperi | María Clara Albuquerque Medeiros |
| 2016 | Liberdade, Liberdade | Joaquina da Silva Xavier / Rosa |

## Referències

* ↑ «Terra - Alta estaÃ§Ã£o». [Consulta: 25 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Andreia Horta a Internet Movie Database (anglès).
# Aleksandr Nesmeiànov

Aleksandr Nikolàievitx NesmeiànovForMemRS (rus: Александр Николаевич Несмеянов: 9 de setembre de 1899 a Moscou – 17 de gener de 1980, Moscou) va ser un destacat químic i acadèmic soviètic (1943) especialitzat en química organometàl·lica. Va obtenir el seu títol en química el 1920 per la Universitat Estatal de Moscou, on a partir de llavors va servir com a conferenciant, professor, i, finalment, rector.
Va ser president de l'Acadèmia de Ciències de l'URSS en el 1951-1961. Com a rector de la Universitat Estatal de Moscou en el 1948-1951, va supervisar la construcció del seu nou campus als Turons de Pardal. Va ser guardonat dues vegades amb el títol d'Heroi del Treball Socialista (1969, 1979).
Havia organitzat i dirigit el laboratori de compostos organometàl·lics primer a l'Institut de Química Orgànica de la URSS (1939-1954) i després en el nou Institut d'Organoelements de l'URSS (1954-1980) com a fundador i primer director. Aquest institut i el carrer proper van rebre el nom d'A N. Nesmeiànov. El seu monument es va col·locar davant de l'institut.
El Prof. Nesmeiànov havia popularitzat el terme "química organometàl·lica" i es va convertir en el líder d'aquesta ciència a l'URSS. També hi hagi organitzat les investigacions d'artificial i química alimentària sintètica. Prof. Nesmeiànov. El Prof. Nesmeiànov havia descobert la reacció del diazo-compostos amb halurs de metalls que més tard va ser nomenat després d'ell. Aquesta reacció és àmpliament utilitzat per a la síntesi de derivats orgànics de metalls no de transició amb la seva posterior transformació en diverses classes de compostos organometàl·lics. El Prof. Nesmeiànov també havia desenvolupat una sèrie de processos de química industrial, inclòs la producció de productes farmacèutics, agents anticongelants i caviar negre artificial.Aquest últim va ser el primer producte comercial anàleg de proteïnes.

## Referències

* ↑ Chatt, J.; Rybinskaya, M. I. «Aleksandr Nikolaevich Nesmeyanov. 9 September 1899-17 January 1980». Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society, 29, 1983, pàg. 399. DOI: 10.1098/rsbm.1983.0016. JSTOR: 769809.
* ↑ Williamson, Mark. «Industry Sectors - The IET» (en anglès), 26-11-2007. Arxivat de l'original el 2007-11-26. [Consulta: 1r desembre 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2013-07-26 a Wayback Machine.
# Always Goodbye

Always Goodbye és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Sidney Lanfield, estrenada el 1938.

## Argument

Margot Weston, una dona sense recursos econòmics ha de renunciar al seu fill il·legítim. Anys després, convertida en una milionària dissenyadora de modes, el recuperarà com a madrastra.

## Repartiment

* Barbara Stanwyck: Margot Weston
* Herbert Marshall: Jim Howard
* Ian Hunter: Phillip Marshall
* Cesar Romero: Comte Giovanni 'Gino' Corini
* Lynn Bari: Jessica Reid
* Binnie Barnes: Harriet Martin
* Johnny Russell: Roddy Weston Marshall
* Mary Forbes: Tia Martha Marshall
* Albert Conti: Modista Benoit
* Marcelle Corday: Infermera
* Franklin Pangborn: Venedor de Bicicletes
* Ben Welden: Taxista
* Eddie Conrad: Perruquer

## Referències

* ↑ «Always Goodbye». The New York Times.
# Amantes

Amantes és una pel·lícula de cinema espanyola dirigida per Vicente Aranda i basada en fets reals.
Prevista al principi com un capítol de la sèrie de televisió La huella del crimen, el productor Pere Costa i Musté va pensar que seria interessant aspirar a més i va acabar sent una pel·lícula portada al cinema, amb gran èxit de taquilla i crítica.

## Argument

La pel·lícula explica la història d'un noi de províncies qui, després de fer el servei militar en Madrid durant la postguerra, s'instal·la de rellogat a casa d'una dona. A partir d'aquest moment es debat entre dos amors: el de la seva promesa, que li dona afecte i sap cuinar, i el de la seva amant, la dona que li dona recer i llit. Finalment, adopta una solució tràgica.

## Repartiment

* Victoria Abril (Luisa)
* Jorge Sanz (Paco)
* Maribel Verdú (Trini)
* Enrique Cerro (comandant)
* Mabel Escaño
* Alicia Agut

## Palmarès cinematogràfic
### Festival Internacional de Cinema de Berlín

| Categoria | Persona | Resultat |
| Os de Plata a la millor actriu | Victoria Abril | Guanyadora |

### VI edició dels Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor pel·lícula | Millor pel·lícula | Guanyadora |
| Millor director | Vicente Aranda | Guanyador |
| Millor actriu protagonista | Victoria Abril | Candidata |
| Millor actriu protagonista | Maribel Verdú | Candidata |
| Millor actor protagonista | Jorge Sanz | Candidat |
| Millor guió original | Álvaro del Amo Vicente Aranda Carlos Pérez Merinero | Candidats |
| Millor muntatge | Teresa Font | Candidata |

### Fotogramas de Plata 1991

| Categoria | Persona | Resultat |
| Fotogramas de Plata a la millor pel·lícula espanyola | Fotogramas de Plata a la millor pel·lícula espanyola | Guanyadora |
| Fotogramas de Plata a la millor actriu de cinema | Victoria Abril | Candidata |
| Fotogramas de Plata a la millor actriu de cinema | Maribel Verdú | Candidata |
| Fotogramas de Plata al millor actor de cinema | Jorge Sanz | Candidat |

### Premis Sant Jordi

| Categoria | Resultat |
| Premi Sant Jordi a la millor pel·lícula espanyola | Guanyador |
Esment especial en la Flanders International Film Festival (1991) per a Maribel Verdú

## Referències

* ↑ elcorreodeburgos. «Pasión, sangre y nieve» (en castellà). Arxivat de l'original el 2020-09-29. [Consulta: 11 març 2021].
* ↑ Guarner, José Luis: El Inquietante Cine de Vicente Aranda, Imagfic, D.L.1985, p. 66
* ↑ «Berlinale: 1991 Prize Winners». berlinale.de. Arxivat de l'original el 2013-10-15.
* ↑ «Amantes». premiosgoya.com.
* ↑ «'Amantes' recibe el premio Fotogramas a la mejor película», 25-02-1992.
* ↑ Entrega de los premios Sant Jordi de Cinematografía, La Vanguardia, 12 de desembre de 1992

## Enllaços externs

* Las sórdidas huellas de un crimen El País
Viccionari
# Amanty

Amanty és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 53 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Amanty era de 53 persones. Hi havia 26 famílies, de les quals 9 eren unipersonals (9 dones vivint soles i 9 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 9 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 25 habitatges, 23 eren l'habitatge principal de la família i 2 eren segones residències. Tots els 25 habitatges eren cases. Dels 23 habitatges principals, 21 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 1 en tenia tres, 3 en tenien quatre i 15 en tenien cinc o més. 18 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Amanty el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 32 persones, 24 eren actives i 8 eren inactives. De les 24 persones actives 22 estaven ocupades (13 homes i 9 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 8 persones inactives 4 estaven jubilades i 4 estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses extractives.
L'any 2000 a Amanty hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Amanty a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Amanty a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Molí de Bràfim

El Molí de Bràfim és una obra del municipi de Vilabella (Alt Camp) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'origen d'aquest molí fariner es remunta al segle xvi. Es troba en estat d'abandó, la portalada i els finestrals deixen entreveure la construcció feta de totxos.
Tot l'enderroc està completament cobert per vegetació, es pot distingir la bassa i per un forat es veu el lloc on anava el rodet amb volta de canó de tota l'amplada de l'edifici.
J. Aguadé esmenta el Molí de Bràfim com un dels molins bladers, actualment derruïts, del terme de Vilabella. En situa l'origen aproximadament al segle xvi, i en remarca la importància fins al segle xix. L'abandó començà a partir de la fi del segle xix, coincidint amb l'èxode rural.

## Referències

* ↑ «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].
* ↑ «Molí de Bràfim». Mapa de recursos culturals (MARC). Diputació de Tarragona. [Consulta: 26 abril 2019].
# Montiferru

Montiferru és una regió històrica de Sardenya centre-occidental dins la província d'Oristany, que limita amb les subregions sardes de Planargia, Marghine i Campidano di Oristano. Té una extensió de 486,53 km². Comprèn els municipis de Bonarcado, Cuglieri, Narbolia, Paulilatino, Santu Lussurgiu, Scano di Montiferro, Seneghe i Sennariolo. Dona nom al massís volcànic homònim, la màxima alçària del qual és el Monte Urtigu (1050 m.).

## Enllaços externs

* Plànol paisatgístic regional – Monti Ferru
# Raimundo Vidal Pazos

Raimundo Julian Vidal Pazos (Marín, 8 de desembre de 1889 - Vigo, 18 d'abril de 1976) fou un advocat i polític gallec, procurador en Corts i governador civil durant la Segona República Espanyola.

## Biografia

Va ser fill de Peregrina Pazos Landín i José Vidal.
Estudià al Seminari de Santiago, però no arribà a ordenar-se, i es llicencià en dret a la Universitat de Santiago de Compostel·la. Dirigí el setmanari Marín fins a octubre de 1913, en el que col·laborà posteriorment. Fou oficial del concello de Moaña (1914). Vinculat a l'agrarisme, col·laborà en El Progreso, fou secretari de la Federació Agrària de Marín (1922), dirigí La Voz del Campo, fou corresponent a Marín de Galicia i president de la Federació Provincial Agrària de Pontevedra. Com a president de la Federació de Pontevedra fou un dels animadors de la campanya anticaciquil de 1930 junt a Manuel Portela Valladares i Ramón Salgado Pérez. També fou un dels signants del pacte de Barrantes. En 1931 fou acusat de pràctiques caciquils.
Durant la II República es va afiliar a la CEDA i fou nomenat governador civil de Palència (21-12-1935 a 6-2-1936) i Castelló (6-2-1936 a 25-2-1936)
Fundador del Col·legi d'Advocats de Vigo, del que fou degà molts anys, va promoure el Comitè de Dret Marítim. Fou designat procurador en Corts com a representant dels Col·legis d'Advocats en 1961 i 1964.
Un carrer a Marín porta el seu nom.

## Bibliografia

* Serrallonga i Urquidi, Joan «El aparato provincial durante la Segunda República. Los gobernadores civiles, 1931-1939». Hispania Nova, 7, 2007.

## Enllaços externs

* Fitxa al Congrés dels Diputats Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine.
* Vidal Pazos, ética y recuerdo a La Voz de Galicia
* Raimundo Vidal Pazos a El Faro de Vido, 17 d'abril de 2014
# Eleccions legislatives belgues de 1946

Les Eleccions legislatives belgues de 1946 es van celebrar el 26 de juny de 1946 per a renovar els 212 membres de la Cambra de Representants, i foren les primeres eleccions després de la Segona Guerra Mundial. Els socialcristians foren el partit més votat, però es formà un govern de coalició de socialistes, comunistes i liberals presidits per Achille Van Acker, Paul-Henri Spaak i Camille Huysmans. La qüestió monàrquica va provocar l'enfrontament entre la coalició governant (contraris al retorn de Leopold III) i els socialcristians (partidaris del retorn).

## Resultats a la Cambra de Representants

| Partits | Partits | Cambra | Cambra | Cambra | Cambra | Cambra | Cambra |
| Partits | Partits | Vots | +/- | % | +/- | Escons | +/- |
| | CVP/Partit Social Cristià | 1.006.293 | | 42,54 | | 92 | |
| | Parti Socialiste-Socislistische Partij | 746.738 | | 31,57 | | 69 | |
| | Partit Comunista de Bèlgica | 300.099 | | 12,69 | | 23 | |
| | Liberale Partij-Parti Libéral | 211.143 | | 8,93 | | 17 | |
| | Unió Democràtica Belga | 51.095 | | 2,16 | | 1 | |
| | Cartell liberal dissident | 37.844 | | 1,60 | | 1 | |
| | Altres | 12.426 | | 0,52 | | | |
| Total | Total | | | 100,00% | | 212 | |
| Font: Cevipol. ||||||||
# Els Masos de Sant Martí

Els Masos de Sant Martí és un poble de l'antic terme municipal d'Isona, actualment integrat en el d'Isona i Conca Dellà.
Actualment està despoblat, llevat d'alguna casa aprofitada per a estiueig o caps de setmana: gairebé tots els seus antics habitants són actualment a Isona. Pren el nom de la seva església, dedicada a Sant Martí.
És al nord i a prop del poble de Covet: en queda a poc més de dos quilòmetres, i pertanyia a la seva parròquia. És a uns cinc quilòmetres del cap de municipi, la vila d'Isona.
Té església pròpia, dedicada a Sant Martí, sufragània de Santa Maria de Covet. Va ser restaurada i recuperada, fa pocs anys, pel Centre d'Estudis d'Isona i Conca Dellà. És una església romànica del segle xii.
Aquest poble pròpiament no havia tingut mai festes pròpies: la Festa Major, la celebraven conjuntament amb Covet, que és el cap de la parròquia, a més d'assistir a la d'Isona. El mes de setembre era l'únic moment en què se celebrava una festa, als Masos: un àpat col·lectiu, que actualment tampoc no se celebra, ja.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim ja d'origen català, i de caràcter descriptiu: és el conjunt de masos que depenien de l'esglesiola de sant Martí, sufragània de Santa Maria de Covet.

## Cases del poble

* Cal Perepau
* Cal Tató
* Cal Roi
* Cal Cucut (o Cucuc)
* Cal Collet
* Cal Cosme
* Cal Manel

## Referències

* ↑ «Els Masos de Sant Martí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. Pallars Jussà, III. Lleida: Pagès Editors, 2000 (Fets costums i llegendes, 33). ISBN 84-7935-740-1

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya