OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chandigar

Chandigar o Chandigarh (Punjabí:ਚੰਡੀਗੜ੍ਹ, hindi:चण्डीगढ़), és un territori de la Unió de l'Índia que fa de capital política de dos estats indis: Panjab i Haryana. El nom de Chandigarh significa "El Fort de Chandi" i deriva d'un antic temple hindi anomenat Chandi Mandir, dedicat a la deessa hindú Chandi, que es troba a prop. El territori inclou Mohali, Panchkula i Zirakpur amb una població total d'1.165.111 habitants (2001).
A Chandigarh hi ha nombrosos projectes arquitectònics de Le Corbusier, Pierre Jeanneret, Matthew Nowicki, i Albert Mayer. La ciutat té la renda per capita més alta de l'Índia. Es considera oficialment la ciutat més neta del país.

## Història

Després de la partició entre l'Índia i el Pakistan feta el 1947, la regió del Panjab es va dividir entre els dos països i com Lahore, que era la capital del Panjab, va quedar dins Pakistan. L'Índia va necessitar una nova capital per al Panjab sota la seva administració i es va decidir construir una nova ciutat.
El 1966 es va formar, segregant-se del romanent Panjab occidental, el nou estat indi de Haryana de majoria lingüística hindi (mentre que a la resta del Panjab es parla majoritàriament panjabi). Com que Chandigar estava a la frontera es va mantenir com la capital dels dos estats.

## Geografia i clima

Chandigarh està prop de l'Himàlaia. Ocupa 114 km². Es troba a 321 m d'altitud. El clima és subtropical. El mes més càlid és juny amb màximes mitjanes de 38 °C i mínimes mitjanes de 25 °C, el mes més fred és gener amb màximes mitjanes de 20 °C i mínimes de 6 °C (ha arribat a -1 °C). La pluviometria és de tipus monsònic quasi tota cau (uns 900 litres del total anual de 1111 litres) entre juny i setembre.

## Flora i fauna

La majoria del territori està cobert per plantacions de Banyan i Eucalyptus Hi ha fauna variada al bosc: cérvols, lloros, ànecs i oques que emigren de Sibèria i Japó a l'hivern.

## Referències

* ↑ The Official Government Website
* ↑ «Front Page News : Monday, July 26, 2010». The Hindu. Arxivat de l'original el 2012-11-07. [Consulta: 26 juliol 2010].
* ↑ «India's cleanest: Where does your city stand?» (en anglès). News.rediff.com, 13-05-2010. [Consulta: 26 juliol 2010].
* ↑ «Official Website of Chandigarh Administration». Chandigarh.gov.in. [Consulta: 26 juliol 2010].
* ↑ «Falling Rain Genomics, Inc - Chandigarh». Arxivat de l'original el 2009-01-16. [Consulta: 1r agost 2010].
* Detailed Pictorial Tourist Review of Chandigarh

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de l'Administració de Chandigarh (anglès)
# Chandler (Indiana)

Chandler és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 3.094 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chandler tenia 3.094 habitants, 1.178 habitatges, i 882 famílies. La densitat de població era de 706,9 habitants per km².
Dels 1.178 habitatges en un 36,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,5% hi vivien parelles casades, en un 13,5% dones solteres, i en un 25,1% no eren unitats familiars. En el 21% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 32,2% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 9,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.047 $ i la renda mediana per família de 39.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.074 $ mentre que les dones 21.142 $. La renda per capita de la població era de 16.172 $. Entorn del 10,1% de les famílies i el 14,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chandler». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chandler». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ernst Nievergelt

Ernst Nievergelt (Zúric, 23 de març de 1910 - Kappel am Albis, 1 de juliol de 1999) va ser un ciclista suís, que fou professional entre 1937 i 1939.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, en què guanyà dues medalles, una de planta en la prova de ruta per equips, junt a Edgar Buchwalder i Kurt Ott; i una de bronze en la prova en ruta individual.

## Palmarès

* 1936
** 2n de la prova en ruta per equips
** 3r de la prova en ruta individual
* 1938
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Alemanya

## Bibliografia

* Pascal Sergent, Guy Crasset, Hervé Dauchy: Mondial Encyclopedie Cyclisme. Volume 2 GP, 2000, UCI, ISBN 90-74128-73-4

## Enllaços externs

* Fitxa d'Ernst Nievergelt a sitiodeciclismo.net
# Escola Joso

L'Escola Joso es un centre docent especialitzat en còmic i arts visuals, que compta amb seus a Barcelona i Sabadell. Fundat el 1982 pel dibuixant de còmics Joso, de qui pren el seu nom, és el més antic de Catalunya i Espanya i ha servit de pedrera per a multitud d'autors autòctons.

## Trajectòria

A la primera meitat dels 90, van passar per les seves aules Roger Ibáñez (1991-95) o Quim Bou.
A la segona meitat de la dècada, s'uneixen a l'escola professors com Pedro Espinosa Sáenz (09/1995-03/2009) i Josep Maria Beroy (1996-presente). Posteriorment l'escola va ampliar la seva oferta d'estudis a l'impartir també cursos d'animació, disseny gràfic i creació de pàgines web.
A l'abril de 2007, va tenir lloc una exposició sobre l'Escola Joso al Saló Internacional del Còmic de Barcelona, commemorant els seus 25 anys de trajectòria. També es va instituir el costum, que es mantindria durant els següents anys, de realitzar tallers de còmic, manga i aerografia oberts al públic, així com classes magistrals amb la participació de grans autors de còmic convidats pel Saló que comparteixen els seus coneixements i experiències. Els darrers anys l'oferta d'activitats al Saló ha crescut notablement.
El 2010, el 28è Saló Internacional del Còmic de Barcelona va exhibir la mostra Joso goes to Hollywood, dedicada als seus professors i antics alumnes que treballen pel mercat estatunidenc, com Salva Espín, Pasqual Ferry, Pepe Larraz, Diego Olmos, Jefte Palo, Hugo Petrus, Francis Portela, Pere Pérez o JR Santacruz.

## Premis

* Premi AACE 2013 a la institució, empresa o personalitat pel seu recolzament al còmic espanyol.

## Referències

* 1 2 Penelo, Lídia (06/05/2010). L'escola catalana de còmic triomfa als EUA, Público.
* 1 2 Darias, Manuel (24/02/2013). Lo mejor del 2012 según Entrecomics, "Diario de Avisos", p. 49.
* ↑ Beroy Garcia, Josep Maria (16/12/2006). Primer trimestre, Beroy Blog.
* ↑ El Salón Internacional de Barcelona cambiará de fecha (26/02/2007), "El diario montañés".
* ↑ González, Lucía (31/05/2009). El Salón del Cómic de Barcelona, de la A a la Z, "El Mundo".
* ↑ Fernández, Jaime (05/2010). El renacer del noveno arte, Paisajes desde el tren Nª 235.

## Enllaços externs

* Humoristan, entrevista a Joso, el fundador de l'escola
* Escola Joso Blog, blog de l'escola
* Nube de tags (07/12/10), amb un reportatge dedicat a l'Escola Joso. RTVE.
# Esquinita-(Ce)

L'esquinita-(Ce) és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de l'esquinita.

## Característiques

L'esquinita-(Ce) és un òxid de fórmula química (Ce,Ca,Fe,Th)(Ti,Nb)₂(O,OH)₆. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 6. Es l'anàleg de ceri de l'esquinita-(Y) i l'anàleg de titani de la nioboesquinita-(Ce).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'esquinita-(Ce) pertany a «04.DF: Òxids amb proporció metall:oxigen = 1:2 i similars, amb cations grans (+- mida mitja); dímers i trímers que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: esquinita-(Nd), esquinita-(Y), nioboesquinita-(Ce), nioboesquinita-(Nd), nioboesquinita-(Y), rynersonita, tantalesquinita-(Y), vigezzita, changbaiïta i murataïta-(Y).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta ala camps de gadolinita, de la Reserva Natural d'Ilmen, als Monts Ilmen, a l'óblast de Txeliàbinsk (Rússia), creient-se que era en realitat gadolinita. Estudis realitzats posteriorment per Victor Hartwall en el laboratori del químic suec Jöns Jacob Berzelius el van reconèixer com un nou mineral. Es pot trobar en altres indrets del planeta, però els seus jaciments són més aviat escassos.

## Referències

* ↑ «Aeschynite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 abril 2017].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Espàrtoc IV

Espàrtoc IV o Espàrtac IV (en llatí Spartocus o Spartacus, en grec antic Σπάρτοκος) va ser un rei del Bòsfor Cimmeri.
Va succeir a Parisades II. Va regnar poc temps, uns cinc anys potser del 245 a 240 aC, fins que el va matar el seu germà Leucó perquè havia tingut relacions amb la seva dona Alcatea. Leucó va pujar al tron. Finalment Leucó va morir a mans d'Alcatea.

## Referències

* ↑ «ca. 245-240 BC Spartokos IV» Encyclopaedia of the Hellenic World, sub voce.
* ↑ Ovidi. Ibis, 57
# Església de Santa Maria la Major (Pena-roja de Tastavins)

Santa Maria la Major és una església barroca de Pena-roja de Tastavins (Matarranya).
L'església actual, bastida entre 1724 i 1749, és probablement successora de la primitiva església parroquial, documentada des del 1270.
És un edifici d'estil barroc classicista, en la variant que a l'Aragó es coneix com a "pilarista", perquè segueix l'esquema de la basílica del Pilar de Saragossa.
Té tres naus, amb un creuer que no es marca en planta però si en alçat, amb una gran cúpula tambor octogonal. La capçalera és recta amb tres capelles. La nau central és més elevada que les laterals i es cobreix amb voltes de mocador.
La façana principal és de gran plasticitat que contrasta amb la sobrietat de la resta de l'exterior. Té un remat mixitilini i s'obre en un ampli arc de mig punt dins del qual hi ha la portalada de tipus classicista.
Als peus de l'església, al costat de l'epístola, s'alça la torre del campanar, de tres cossos, els dos primers quadrats i ortogonal el darrer, amb arcs de mig punt a cada una de les vuit cares.

## Referències

* 1 2 Tortosa i Terres de l'Ebre, Llitera i Baix Cinca. Catalunya Romànica. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, pag. 67 Volum XXVI. ISBN 84-412-2515-X.
* 1 2 3 4 «DECRETO 323/2001, de 4 de diciembre, del Gobierno de Aragón, por el que se declara Bien de Interés Cultural, en la categoría de Monumento, la denominada Torre e Iglesia de Santa María la Mayor de Peñarroya de Tastavins (Teruel)». Boletín Oficial de Aragón. Departamento de Cultura y Turismo. Govern Aragonès.. Arxivat de l'original el 2007-09-26. [Consulta: 14 octubre 2014].
* ↑ «Santa María la Mayor». BUSCADOR - Patrimonio Cultural de Aragón. Govern Aragonès. Arxivat de l'original el 19 d’octubre 2014. [Consulta: 13 octubre 2014].
# Estanys de Colieto

* No s'ha de confondre amb Estany de Colieto.
Els Estanys de Colieto, o Estanyets de Colieto, són uns de petits estanys que es troben en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
Els llacs estan situats a 2.372 metres d'altitud, a la part mitjana de la Vall de Colieto, a l'est del Bony dels Estanyets de Colieto, per sota del Pòrt de Colomèrs. Drenen cap a l'Estany Tort de Colieto a llevant.

## Rutes

Coincideix amb la que porta al Pòrt de Colomèrs des del Refugi Joan Ventosa i Calvell: passant pel Bassot de Colieto i l'Estany Gran de Colieto, abandonant el tàlveg de la vall al sud del Bony dels Estanyets de Colieto per seguint direcció est, vorejant després l'Estany Tort de Colieto per la riba oriental, per trobar els estanyes a peus del Bony dels Estanyets de Colieto.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estanys de Colieto. [Consulta: 21/09/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Eumac de Corint

Eumac de Corint (Eumachus, Εὔμαχος) fou un general corinti nascut a la ciutat de Corint, fill de Crisis; fou un dels generals enviats per Corint a Astacos el 431 aC, per restaurar al tirà Evarc que havia estat expulsat pels atenencs. Va aconseguir el seu objectiu però per poc temps.

## Referències

* ↑ Sir William Smith. A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. J. Murray, 1872, p. 121–.
# España, la primera globalización

España, la primera globalización és un documental històric espanyol, dirigit per José Luis López-Linares i estrenat en 2021.

## Producció

El projecte va comptar amb un pressupost de 210 mil euros, dels quals 96.160 euros es van aconseguir mitjançant una campanya de micromecenatge per internet. Va aconseguir una recaptació de 297 mil euros en cinemes en 2021.

## Contingut

El documental posa el focus a explicar aspectes poc coneguts de la història de l'Imperi Espanyol per revertir la Llegenda negra espanyola. Compta amb la participació de 39 historiadors, com John Elliott, María Ángeles Pérez Samper, Ricardo García Cárcel, Ramón Tamames, Nigel Townson, Marcelo Gullo, Carmen Iglesias Cano, Elvira Roca Barea, Pedro Insúa o Carlos Martínez Shaw.

## Recepció

España, la primera globalización va estar més de sis setmanes en cartellera a Espanya i es va convertir en el documental més vist de l'any a Espanya amb més de 44 mil espectadors. En les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2021 va estar nominada en la categoria de millor llargmetratge documental.

## Referències

* 1 2 3 «'España, la primera globalización' y cómo el 'crowdfunding' le ha llevado a la cúspide, El Independiente, 24 de octubre de 2021».
* ↑ «¿Por qué los documentales más taquilleros del año no optan a los Goya?, produccionaudiovisual.com».
* ↑ «'España, la primera globalización' reúne a 39 historiadores de todo el mundo para desterrar la leyenda negra, Europa Press, 14 de octubre de 2021».
* ↑ «Tuit del perfil oficial del documental, 26 de noviembre de 2021».
* ↑ ‘El buen patrón’ también lidera las nominaciones a la 77ª edición de las Medallas del Círculo de Escritores Cinematográficos, audiovisual451, 18 de gener de 2022

## Enllaços externs

* P+agina oficial del documental
* Tràiler oficial a Vimeo
* Programa sobre el documental amb José Luis López-Linares al programa Hora América de Radio Nacional de España
# España (automòbil)

España fou una marca catalana d'automòbils, fabricats a Barcelona entre 1917 i 1927 per l'empresa Fábrica Nacional de Automóviles F. Batlló, Sociedad en Comandita (més coneguda simplement com a Autos España). L'empresa fou fundada per Felipe Batlló, fill de l'industrial tèxtil Josep Batlló (l'amo de la Casa Batlló) i tenia la fàbrica al barri de Sant Andreu de Palomar i una delegació al número 2 de la Rambla de Catalunya.

## Història

Després de la realització d'un primer prototipus, Batlló va presentar el Tipo II (o España 2), equipat amb un motor francès de la marca "Alto" de 4 cilindres en línia i 1.847 cc que desenvolupava una potència màxima de 30 CV, amb caixa de canvis de 4 velocitats, carrosseria tipus torpede i velocitat màxima de 75 km/h. Aquest model va començar a comercialitzar-se el 1919 i se'n van construir unes 850 unitats.
El 1922 es va presentar el Tipo III (o España 3), un cotxe de la gamma alta amb motors de 4 cilindres i 3.690 cc amb caixa de canvis de 4 marxes, del qual se'n varen fer molt poques unitats, tres les quals varen ser per al seu pare, per al rei Alfons XIII i per al general Primo de Rivera. El mateix any, la firma elaborà un sofisticat automòbil de competició, el Tipo IV (o España 4), amb motor de 4 cilindres i 16 vàlvules de 4,5 litres de cilindrada. Felipe Batlló hi va córrer a la primera Pujada a la Rabassada, però va patir un accident en què va destrossar el cotxe.
La mala situació econòmica després del Reial Decret de 22/4/1922 va fer que Batlló decidís entrar dins l'anomenada "operació APTA" (Asociación Productora y Técnica del Automóvil), una maniobra per a unir les marques Elizalde, Ricart i España. Finalment, Elizalde se'n retirà i el 1928 Batlló s'associà amb el propietari de Ricart, l'enginyer Vilfred Ricart, i un cop fusionades ambdues empreses crearen Ricart-España.

## Referències

* 1 2 3 4 «España (1917-1928)» (en castellà). Paco Costas. [Consulta: 31 març 2012].
* 1 2 Fernández Pérez, Paloma. Del metal al motor: innovación y atraso en la historia de la industria metal-mecánica española (en castellà). Fundación BBVA, 2007, p. 204. ISBN 978-84-96515-32-1 [Consulta: 31 març 2012].
* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «D'Hispano Suiza i David a Nacional Pescara». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 253. ISBN 84-320-6249-9.
* ↑ «España» (en castellà). losorigenes.net, 2007. Arxivat de l'original el 2016-04-15. [Consulta: 24 març 2016].
# Estíbaliz Gabilondo Cuéllar

Estíbaliz "Esti" Gabilondo Cuéllar (Sant Sebastià, 16 de novembre del 1976) és una actriu basca neboda del ministre d'educació Ángel Gabilondo, i del periodista Iñaki Gabilondo.
Va estudiar comunicació audiovisual en la Universitat de Navarra, i art dramàtic a Madrid (Laboratorio de Teatro William Layton).

## Filmografia

* Mano a mano, d'Ignacio Tatay. (2007)
* Estrellas que alcanzar, de Mikel Rueda. (2009)
* Casual Day, de Max Lemcke. (2007)
* Traumalogía, de Daniel Sánchez Arévalo (2007)
* Locos por el sexo, de Javier Rebollo (2006)
* El Calentito, de Chus Gutiérrez (2005)
* Slam, de Miguel Martí (2003)

## Televisió

* Alfonso, el príncipe maldito, Telecinco, (2010)
* Estados Alterados Maitena, La Sexta, (2009)
* Malas Compañías, La Sexta (2009)
* Caiga quien caiga, laSexta, Cuatro (2008)
* Amar en tiempos revueltos, La 1 (2007-2008)
* A tortas con la vida, Antena 3 (2005)
* Paco y Veva, TVE-1 (2004).
* Hospital Central, Telecinco.
* Policías, Antena 3.
* Esto no es serio, ETB
* Kilker Dema, ETB

## Referències

* ↑ Estíbaliz Gabilondo, la primera fémina en la plantilla de CQC ahora que salta a laSexta

## Enllaços externs

* www.mesalafilms.com Arxivat 2012-03-27 a Wayback Machine. (castellà)
# Estíbaliz Markiegi

Estíbaliz Markiegi és una dissenyadora de vestuari i figurinista basca. Va estudiar filosofia a Bilbao, on el 1982 va formar part de diversos grups de música punk com Gazte Hilak, Cancer Moon o Las Vulpes, però s'interessà pel vestuari, tot i que no tenia intenció d'estudiar moda. Va estudiar disseny de vestuari a Anglaterra i quan va tornar es va establir a Bilbao, on va contactar amb els futurs directors artístics Biaffra i Arri. Aquests la van presentar a Álex de la Iglesia, amb qui va debutar com a dissenyadora de vestuari a Acción mutante (1993) i El día de la bestia (1995). Per la seva tasca a aquesta pel·lícula fou nominada al Goya al millor disseny de vestuari.

## Filmografia

* 2011: Un mundo casi perfecto
* 2008: Un poco de chocolate
* 2008: Todos estamos invitados
* 2007: Mataharis
* 2007: Los cronocrímenes
* 2007: Caótica Ana
* 2005: 20 centímetros
* 2005: El calentito
* 2004: La vida que te espera
* 2003: Te doy mis ojos
* 2003: Torremolinos 73
* 2001:Lucía y el sexo
* 2001: Marujas asesinas
* 1998: Los amantes del círculo polar
* 1996: Tierra
* 1996: Cachito
* 1995: El día de la bestia
* 1993: Acción mutante

## Referències

* ↑ Rock maldito a la bilbaína, El Diario Montañés, 21 de setembre de 2016
* ↑ Gazte hilak a no80s
* ↑ Cecilia Vera, Silvia Badariotti Cómo hacer cine: El día de la bestia de Alex de la Iglesia, p. 73-76
# Europa Central

L'Europa central inclou els països de la regió central d'Europa, amb Alemanya com l'estat més potent. És un concepte geogràfic i polític de definició vaga. De fet, el que es considera Europa central pot variar segons els països.
Generalment, s'hi solen incloure aquests països:
* Alemanya
* Àustria
* Eslovènia
* Eslovàquia
* Hongria
* Liechtenstein
* Polònia
* República Txeca
* Suïssa

## Vegeu també

* Europa Occidental
* Europa de l'Est
* Europa del Sud
* Mitteleuropa
# Eva Flyvholm

Eva Flyvholm (nascuda el 18 d'abril del 1981 a Copenhaguen) és una política danesa que és membre de l'Assemblea Parlamentària per a la Llista d'Unitat, elegida per a les eleccions parlamentàries del 2015. Abans de l'elecció va treballar com a assessora política a la Llista d'Unitat.
Eva Flyvholm és la filla de Lars Flyvholm i Bodil Dalbro. Va ser criada a Selàndia (l'illa més gran a l'oest de Dinamarca). Es va graduar en ciències socials a la Universitat de Roskilde el 2009. També va ser membre del consell de Jyderup High School i va ser professora del think tank Cevea.

## Referències

* ↑ «Eva Flyvholm (EL)» (en danès/anglès). https://www.ft.dk.+[Consulta: 10 novembre 2018].
* ↑ «Eva Flyvholm > Enhedslisten» (en danès/anglès). Enhedslisten, 10-11-2018. Arxivat de l'original el 2018-11-10 [Consulta: 10 novembre 2018].
* ↑ «Eva Flyvholm: Civil sikkerhed kalder på civil vagthaver» (en danès-anglès). Altinget: forsvar, 28-06-2018.
# Eva Fleischer

Eva Fleischer, també Eva Fleischer-Fischer, (Breslau, Polònia, 5 de maig, 1922 - Leipzig, Alemanya, 8 de gener, 2016), va ser una contralt d'òpera alemanya i professora a la Universitat de Música i Teatre de Leipzig (abans Conservatori de Leipzig).

## Biografia

Nascuda a Breslau, Fleischer va estudiar al Conservatori de Leipzig, on un dels seus professors va ser el tenor Hans Lissmann. A partir de 1951 va ser docent del mateix Conservatori i en va ser catedràtica des de 1962 fins a 1984. Com a cantant, va debutar l'any 1952 interpretant el paper de Vania a Una vida pel tsar, de Mikhail Glinka, a l'Òpera de Leipzig, on va ser cantant de plantilla de 1959 a 1966.
La seva activitat professional va coincidir amb el govern de la República Democràtica Alemanya i, a més de la seva activitat operística, també va fer molts concerts. El seu repertori concertístic era molt variat, però era especialment apreciada la seva interpretació de música de Bach.
Va casar-se amb el pianista Rudolf Fischer, que va ser rector del Conservatori de 1948 a 1973.
Eva Fleischer va morir el 8 de gener de 2016 a Leipzig, als noranta-tres anys.

## Premis

* 2n Premi en la categoria de Cant del Concurs Internacional Johann Sebastian Bach (1950).
* Premi Nacional de la República Democràtica Alemanya en la modalitat d'Art i Literatura «per la seva interpretació de cançons clàssiques i modernes alemanyes i internacionals, expressant el seu compromís amb el nostre Estat i amb la construcció del socialisme».
* Premi Robert Schumann de la Ciutat de Zwickau (1983).

## Referències

* 1 2 3 4 «Eva Fleischer (Mezzo-soprano) - Short Biography» (en anglès). Bach Cantatas Website. [Consulta: 13 maig 2022].
* 1 2 3 Werner-Dietrich, Regina «Zum Tod von Prof. Eva Fleischer-Fischer» (pdf) (en alemany). MT Journal, 41, juny 2016, pàg. 89 [Consulta: 14 maig 2022].
* ↑ «Eva Fleischer-Fischer | esquela» (en alemany). trauer-anzeigen.de. [Consulta: 14 maig 2022].
* ↑ «Prize winners since 1950 | Bach-Archiv Leipzig» (en anglès). Internationaler Bach Wettbewerb Leipzig. Arxivat de l'original el 2018-07-25. [Consulta: 13 maig 2022].