OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Constant square ice de Lieb

La constant square ice de Lieb és una constant matemàtica usada en el camp de la combinatòria per quantificar el nombre de camins eulerians de gràfics de gelosia. Va ser introduïda pel físic i matemàtic americà Elliott H. Lieb el 1967.

## Definició

Un gràfic de gelosia n x n (amb condicions de vores periòdiques i n≥2) té n² vèrtexs, i 2n² vores; és 4-regular, és a dir, que cada vèrtex té exactament 4 veïns. Una orientació d'aquest graf és una assignació d'una direcció a cada vora; és un camí eulerià si dona a cada vèrtex exactament dues vores d'entrada i dues de sortida. Es denota el nombre de camins eulerians de la gràfica com f(n). Llavors:
    $\lim _{n\to \infty }{\sqrt[{n^{2}}]{f(n)}}=\left({\frac {4}{3}}\right)^{\frac {3}{2}}={\frac {8{\sqrt {3}}}{9}}=1.5396007\dots$
és la constant square ice de Lieb.

## Referències

* ↑ Lieb, Elliott «Residual Entropy of Square Ice». Physical Review, 162, 1, 1967, pàg. 162. DOI: 10.1103/PhysRev.162.162.
* ↑ (successió A118273 a l'OEIS)
# Glennys Farrar

Glennys R. Farrar és una professora de física a la Universitat de Nova York (NYU) especialitzada en física de partícules, cosmologia i en l'estudi de la matèria fosca.
Farrar es va llicenciar a la Universitat de Califòrnia - Berkeley el 1968 i va obtenir el seu doctorat a la Universitat de Princeton el 1971, esdevenint la primera dona en rebre un doctorat en física en aquesta universitat.
Després de Princeton, Farrar fou professora a les facultats de física de Caltech i a la Universitat Rutgers, que es va unir a la NYU el 1998. A la NYU, fou cap del departament de física i va fundar el Centre de Cosmologia i Física de Partícules.
Ha estat membre de l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton, i el 1975 va rebre una Beca de Recerca Sloan, una Beca Guggenheim el 1984, i el 2014 fou seleccionada com a Simons Fellow en Física Teòrica.

## Referències

* ↑ «Hunt for fifth force focuses on Bullet Cluster». Physics World, 09-05-2007 [Consulta: 28 abril 2019].
* ↑ «Glennys Farrar». New York University. [Consulta: 28 abril 2019].
* 1 2 «Henry Semat Lecture in Physics: Glennys R Farrar, Could Dark Matter be Made of Quarks?». City College of New York. [Consulta: 28 abril 2019].
* 1 2 «Glennys Farrar». World Science Festival. [Consulta: 28 abril 2019].
* ↑ «Glennys Farrar». Institute for Advanced Study. [Consulta: 28 abril 2019].
* ↑ «Past Fellows». Alfred P. Sloan Foundation. Arxivat de l'original el 2018-03-14. [Consulta: 28 abril 2019].
* ↑ «Glennys R. Farrar». John Simon Guggenheim Foundation. [Consulta: 28 abril 2019].
* ↑ «Simons Fellows in Theoretical Physics». Simons Foundation. [Consulta: 28 abril 2019].

## Enllaços externs

* Profile: Glennys Farrar Discovers Particles and Life as a Woman (en anglès)
* What Glennys Farrar Covets Is more hours In the Day (en anglès)
# Clairfayts

Clairfayts és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 351 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 246 | 268 | 253 | 244 | 316 | 338 | 351 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Guy Erphelin | UMP |
# Fluorannita

La fluorannita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la biotita. Rep el nom en al·lusió a la seva composició, que conté fluor dominant, i la seva relació química amb l'annita.

## Característiques

La fluorannita és un silicat de fórmula química KFe$^{2+}$₃(Si₃Al)O$_{10}$F₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, txernikhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, efesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al barri occidental de la localitat de Suzhou, a la província de Jiangsu (República Popular de la Xina). També ha estat descrita a la mina Weishan, a la província xinesa de Shandong, així com a Rússia, Ucraïna i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Fluorannite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 gener 2020].
# Branko Stanković

Branislav "Branko" Stanković (en serbi: Бpaниcлaв "Бpaнкo" Cтaнкoвић, 31 d'octubre de 1921 - 20 de febrer de 2002) fou un futbolista serbo-bosnià de la dècada de 1940 i entrenador.
Fou 61 cops internacional amb la selecció iugoslava amb la qual participà en els Mundials de 1950 i 1954.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de SK Slavija Sarajevo, BSK Belgrad i Estrella Roja de Belgrad.
Fou un destacat entrenador, dirigint, entre d'altres Željezničar, Estrella Roja de Belgrad, Fenerbahçe S.K. i Beşiktaş J.K. a Turquia, FC Porto a Portugal, i AEK Atenes, Aris Thessaloniki i PAOK Thessaloniki a Grècia.

## Palmarès

Jugador

### BSK Beograd

* Lliga sèrbia de futbol (2)
** 1942-43, 1943-44

### Estrella Roja de Belgrad

* Lliga iugoslava de futbol (4)
** 1951, 1952-53, 1955-56, 1955-57
* Copa iugoslava de futbol (3)
** 1948, 1949, 1950
Entrenador

### FK Vojvodina

* Lliga iugoslava de futbol (1)
** 1965-66

### AEK Atenes

* Lliga grega de futbol (1)
** 1970-71

### Estrella Roja de Belgrad

* Lliga iugoslava de futbol (2)
** 1979-80, 1980-81

### Fenerbahçe

* Lliga turca de futbol (1)
** 1982-83
* Copa turca de futbol (1)
** 1982-83

### Beşiktaş

* Lliga turca de futbol (1)
** 1985-86

## Referències

* ↑ Perfil a reprezentacija.rs
* ↑ Branko Stanković a National-Football-Teams.com (anglès)
# Conservatori Superior de Música de les Illes Balears

El Conservatori Superior de Música de les Illes Balears (CSMIB) és un centre públic de referència, creat el 2001 a Palma, per tal de poder cursar els estudis superiors i oficials de Música a les Illes Balears.
El centre, de nova creació, és de titularitat autonòmica, i aposta per un nou model de gestió, seguint les línies d'organització dels centres superiors europeus. El Conservatori Superior de Música de les Illes Balears segueix el mateix format que altres dos centres de l'Estat espanyol, a Catalunya l'Escola Superior de Música de Catalunya (ESMUC), i al País Basc amb el Centro Superior de Música del País Vasco (Musikene). Tots tres foren creats el mateix any, el 2001.
El Conservatori Superior començà impartint poques especialitats i amb els anys aquestes anaren augmentant, fins a oferir un ventall propi dels centres d'aquest nivell, amb la incorporació de l'ensenyament d'especialitats instrumentals simfòniques, a més de piano, guitarra, composició, pedagogia, musicologia i especialitats de jazz i, a més, durant un temps també s'impartí la titulació pròpia en l'especialitat de música tradicional de les Illes Balears. El nombre d'alumnes del Conservatori des que va començar el curs 2001/2002 amb uns noranta, anà augmentant fins al curs 2007/2008, en què comptava amb 254 alumnes. Posteriorment, a causa de la crisi econòmica i altres motius, el nombre va disminuir significativament, fins al punt que es pot dir que va estar a punt de desaparèixer.
Des de l'octubre del 2017 el director del conservatori és el pianista Ramon Porter Talens, després que aquest substituís a Albert Díaz en el càrrec.

## Referències

* 1 2 3 Estelrich, Miquel «El Conservatori Superior de Música de les Illes». Anuari de l'Educació de les Illes Balears, 2015, pàg. 195-207. ISSN: 1889-805X [Consulta: 30 maig 2019].
* ↑ Bassa, Antònia; Galmés, Antoni; Martorell, Pere Joan «Els estudis de Música Tradicional al Conservatori Superior de Música i Dansa de les Illes Balears». Caramella: Revista de música i cultura popular, Núm. 18, 01-05-2007, pàg. 127-128. ISSN: 1888-0827 [Consulta: 30 maig 2019].
* ↑ Mateu, Margalida «Albert Díaz: “El Conservatori Superior va estar a punt de desaparèixer”». Diari ARA, 10-12-2016 [Consulta: 30 maig 2019].
* ↑ Jiménez, N. «El pianista Ramon Porter será el nuevo director del Conservatori Superior». Ultima Hora, 04-10-2017 [Consulta: 4 juny 2019].

## Enllaços externs

* Conservatori Superior de Música de les Illes Balears (CSMIB)
# Chiches

Els chiches (el poble chicha no té relació amb el poble chibcha de Colòmbia i Panamà) són un poble indígena de Sud-amèrica que originàriament va habitar les valls i l'altiplà corresponent a l'actual sud i sud-oest de Bolívia. Els descendents d'aquesta ètnia viuen als territoris del sud de Potosí i a la província de Jujuy a l'Argentina, amb una forta transculturació quítxua, encara que avui dia mantenen una cultura pròpia i diferent de la quítxua.
Pel que sembla la societat chicha s'hauria conformat per diversos grups ètnics que es van establir en els relativament fèrtils valls dels rius San Juan del Oro, Talina i Tupiza, en les actuals províncies de Nor Chichas i Sud Chichas (a les que donen nom) i la de Modesto Omiste (tenint el seu centre polític i cultural a Tupiza) i en algunes zones d'altura com Lípez i el nord de les províncies argentines de Jujuy i Salta (Yavi, Calahoyo, Moreta, Iruya).
Les regions chiches van ser conquistades pels inques en temps de Tupac Inca Yupanqui cap a 1478, després d'això es creu que alguns chiches van ser traslladats com mitimaes (mitimaes és un derivat de la paraula quítxua mitmay, que significa desterrar) a repoblar territori de l'actual Equador després de la conquesta de Quito per part dels inques. Altres grups chiches van ser enviats com mitimaes a territoris que avui són part de l'Argentina, com la Puna d'Atacama, els Valles Calchaquíes i la Quebrada de Humahuaca. Aquests mitimaes van servir com a força de treball i com a barrera contra pobles bel·licosos del Gran Chaco, entre ells els chiriguans. La política de mitimaes va començar la fusió d'ètnies que va donar lloc posteriorment al conjunt kolla en territori argentí, al barrejar-se amb omaguaques, atacamenys, diaguites i altres pobles. A Xile grups de mitimaes chiches van ser enviats a territoris com la vall del Lloa, la Puna d'Atacama i encara més al sud, però no van subsistir.
La primera expedició que va arribar al territori va ser la de Diego de Almagro el 1536. Segons fonts de l'època la capital era Tupiza. En un altre document apareixen com a pobles primitius els següents: Ayavisca, Vichada, Ascande, Turqui, Palquisa, Talina, Moreta.

## Referències

* ↑ Los chichas como mitimaes del inca. Autor: Zanolli, Carlos E. 2003
* ↑ Relación de cosas acaecidas en el Perú
* ↑ Carta del licenciado Matienzo, 1566
# Fluorapofil·lita-(Cs)

La fluorapofil·lita-(Cs) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de l'apofil·lita.

## Característiques

La fluorapofil·lita-(Cs) és un silicat de fórmula química CsCa₄(Si₈O$_{20}$)F·8H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4,5 i 5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5280/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la glacera Dara-i-Pioz, als Districtes de la Subordinació Republicana (Tadjikistan), on es troba associada a altres minerals com quars, piroclor, pectolita, neptunita, leucosfenita, fluorapofil·lita-(K), baratovita i aegirina. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Fluorapophyllite-(Cs)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 juliol 2021].
# Knokke-Heist

Knokke-Heist és un municipi belga de la província de Flandes Occidental a la regió de Flandes.

## Seccions

| # | Nom | Extensió (km²) | Població (31/12/2007) |
| I (V) (VI) | Knokke - Centrum - Het Zoute - Albertstrand | 22,54 | 15.708 |
| II (VII) | Heist - Heist - Duinbergen | 7,36 | 12.828 |
| III | Ramskapelle | 5,61 | 760 |
| IV | Westkapelle | 21,46 | 4.732 |
    Font: Ajuntament de Knokke-Heist

## Localització

* a. Hoeke (Damme)
* b. Oostkerke (Damme)
* c. Dudzele (Brugge)
* d. Lissewege (Zeebrugge) (Brugge)
* e. Retranchement (Sluis)
* f. Sluis
# Béal Deirg

Béal Deirg (en anglès Belderrig o Belderg) és una vila d'Irlanda, a la Gaeltacht del comtat de Mayo, a la província de Connacht. Molt a la vora està el jaciment arqueològic d'Achaidh Chéide. Es troba a la gaeltacht de Iorras, i lingüisticament es troba a la frontera entre l'irlandès de Connacht i l'irlandès de l'Ulster.

## Referències

* ↑ Placenames Database of Ireland
* ↑ Index of Belderrig. Golden Langan. Accés del 28 de juliol de 2012.
# Conservatori de Luxemburg

El Conservatori de Luxemburg (en luxemburguès: Conservatoire vun der Stad Lëtzebuerg; en francès: Conservatoire de Musique de la Ville de Luxembourg) és un conservatori a la ciutat de Luxemburg, al sud de Luxemburg. El conservatori es va fundar el 1906, després que una donació privada va fer possible la seva creació, que havia rebut autorització en virtut d'un decret del Gran Ducat de Luxemburg emès el 1904.
El conservatori explica actualment amb més de 2.600 estudiants, procedents de 60 països, amb més de 5.000 cursos en total. Està situat al Campus Geesseknäppchen, juntament amb diverses altres institucions educatives; la major part del campus es troba a Hollerich, però la part occidental, on el Conservatori es troba, aquesta al barri de Merl. La necessitat d'un nou edifici va sorgir en la dècada de 1970 com a resultat de la creixent demanda. La primera pedra per a l'edifici de la rue Charles Martel va ser col·locada el 19 de juny de 1981, mentre que la inauguració de l'edifici va tenir lloc el 1984.

## Vegeu també

* Filharmònica de Luxemburg

## Referències

* ↑ «Información sobre el centro educativo» (en alemany). [Consulta: 15 novembre 2014].
* ↑ «Historique» (en francès). Ville de Luxembourg. Arxivat de l'original el 2007-08-07. [Consulta: 15 agost 2007].
* ↑ «Stadtentwicklungsplan Hollerich» (en alemany). Ville de Luxembourg. [Consulta: 31 març 2008].
# Chicharrón de formatge

El chicharrón de formatge o crosta de formatge és un aliment popular en la cuina mexicana. Consisteix en una truita cruixent o semicruixent de formatge. En un comal o una planxa, s'afegeix oli, el formatge es dispersa i es fregeix fins a aconseguir una consistència ferma. Aquest formatge es pot plegar i l'excés d'oli s'absorbeix amb una tovallola. El chicharrón es pot ruixar amb el suc d'una llimona i és acompanyat amb una mica de coriandre picat, tomata campolada i ceba en cubs.

## Referències

* Bayless, Rick. Authentic Mexican. (2007). ISBN 978-0061373268.
# Girasole

Girasole (en sard, Gelisuli) és un municipi italià, dins de la Província de Nuoro. L'any 2007 tenia 946 habitants. Es troba a la regió de Quirra. Limita amb els municipis de Lotzorai, Tortolì i Villagrande Strisaili.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Antonio Giovanni Podda | Llista Cívica |
# Jozef Herda

Jozef Herda (Trnava, 21 d'abril de 1910 - Bratislava, 4 d'octubre de 1985) fou un lluitador txecoslovac. Va guanyar la medalla d'argent en la categoria de menys de 66 kg de lluita grecoromana als Jocs Olímpics d'Estiu de 1936, disputats a Berlín.

## Referències

* ↑ «Jozef Herda» (en anglès). Sports Reference LLC. Arxivat de l'original el 2012-12-17. [Consulta: 5 abril 2012].
# Bouskoura

Bouskoura (en àrab بوسكورة, Būskūra; en amazic ⴱⵓⵙⴽⵓⵔⴰ) és un municipi de la província de Nouaceur, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 103.026 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Pol Beckmann Branchadell

Pol Beckmann Branchadell (Barcelona, 19 de juliol de 1991) és un escriptor català.
Graduat en periodisme a la Universitat Autònoma de Barcelona el 2018. Ha guanyat premis com l'Elsa García el 2011, l'Alt Urgell per a joves autors, el premi Núvol de contes el 2012 i el concurs de relats curts Ploma els 4 gats en la secció jove el 2016.
L'any 2019 fou guardonat amb el Premi Llibreter de narrativa amb la seva obra Novel·la, a criteri del jurat «per la seva qualitat i atreviment literari, pel domini del llenguatge i la capacitat de síntesi argumental, i per la seva originalitat en el plantejament dels límits entre la ficció i la realitat jugant amb el lector i sorprenent-lo fins al final».

## Publicacions

* Novel·la, Quaderns Crema, 2018. ISBN 978-84-7727-601-2

## Referències

* ↑ «Pol Beckmann». [Consulta: 7 novembre 2018].
* ↑ «Treball de fi de grau a la UAB». [Consulta: 7 novembre 2018].
* ↑ Castillo, David. «20 anys del Llibreter». El Punt Avui, 18-06-2019. [Consulta: 18 juny 2019].
* ↑ Mur, Gerard E. «Estem condemnats a ser nosaltres mateixos». Núvol, 17-06-2019. [Consulta: 18 juny 2019].
# Conservatori Superior de Música del Liceu

El Conservatori Superior de Música del Liceu és una escola de música situada al carrer Nou de la Rambla, 82-88 de Barcelona (vegeu Magatzems Nadal).

## Història

Fou creat el 1837 amb el nom de Liceo Filo-dramático de Montesión i aviat es va posar a l'alçada de les millors institucions docents. El 1847, la institució inaugurà el Gran Teatre del Liceu. El 1854, el conservatori i el teatre se separaren administrativament, però en tota la resta de la seva existència la seva interrelació ha estat constant.
Sempre hi va haver una preocupació per dotar talents nacionals al teatre de l'òpera. La qualitat del seu cos docent era tal que el conservatori va aconseguir en molt poc temps una reputació formidable com a camp de cultiu de grans cantants i instrumentistes, cosa que es va traduir en el fet que, a poc a poc, va atraure els alumnes i els professors més capaços. Aquesta institució va arribar a tenir una importància cabdal per a la vida musical, no només de Barcelona sinó de tot el món.

## Fundació

La Fundació Conservatori del Liceu es va cerar el 1937 per a impulsar el conservatori, un centre d'ensenyament musical que ha estat, històricament, el primer del país, i que ha tingut una prestigiosa dedicació cultural. A les seves classes de cant s'han format molts dels millors intèrprets catalans i també ha estat impulsor de reconeguts compositors i instrumentistes, de la mà d'un professorat de primer nivell. El 2012 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Directors de la institució

* Marià Obiols i Tramullas (1847-1888)
* Gabriel Balart i Crehuet (1889-1893)
* Francesc de Paula Sànchez i Cavagnach (1893-1918)
* Joan Lamote de Grignon (1919-1931)
* Josep Barberà i Humbert (1931-1938)
* Josep Biosca i Casas (1939-1949)
* Josep Munner (1949-1953)
* Pere Vallribera i Moliné (1953-1982)
* Ricard Villanueva
* Anna Albors
* Jaume Torrent i Rius (1953)
* Evelio Tieles
* Maria Serrat i Martín, directora general, i Benet Casablancas i Domingo, director acadèmic.
* Maria Serrat i Martín, directora general, i Víctor Estapé Madinabeitia, director acadèmic.

## Vegeu també

* Categoria:Professors del Conservatori del Liceu
* Categoria:Alumnes del Conservatori del Liceu

## Referències

* ↑ «Conservatori Superior de Música del Liceu».
* ↑ Pullen, Robert; Jay-TaylorStephen. Montserrat Caballé. Casta diva. Barcelona: Plaza & Janés, 1995. ISBN 84-01-37546-0.
* 1 2 «El Govern distingeix 25 personalitats i 15 entitats amb la Creu de Sant Jordi». Gencat, 10-04-2012 [Consulta: 25 març 2015]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 25 març 2015].

## Enllaços externs

* Conservatori Superior de Música del Liceu - Lloc web oficial
# Gloria Vanderbilt

Gloria Vanderbilt (Manhattan, 20 de febrer de 1924 - Manhattan, 17 de juny de 2019) va ser una escriptora, artista, actriu, empresària, hereva i dama de societat, famosa per haver dissenyat els primers blue jeans de col·lecció. Pertany a la dinastia de la Família Vanderbilt i és la mare del periodista Anderson Cooper.

## Biografia

Filla única i herva del milionari Reginald Claypoole Vanderbilt (1880–1925) i la segona esposa d'aquest, Gloria Morgan (1904–1965). es va convertir en hereva als 18 mesos d'edat a la mort del seu pare. Les visicituds d'aquesta herència ha estat considerada un dels Judicis del Segle dins el segle XX i va ser portada a la televisió en la minisèrie Little Gloria... Happy at Last
Als 17 anys es va casar amb Pasquale ("Pat") DiCicco (1941); i se'n va divorciar el 1945. Aquest mateix any es va casar amb Leopold Stokowski del qual tingué dos fills, Leopold Stanislaus "Stan" Stokowski, (1950) i Christopher Stokowski (1952). Es van divorciar el 1955. El 28 d'agost de 1956 va contraure un nou matrimoni amb Sidney Lumet, divorciant-se l'any 1963.
El 1963 es casà amb Wyatt Emory Cooper de qui van tenir els fills: Carter Vanderbilt Cooper (1965-1988, per suïcidi) i Anderson Hays Cooper (1967).
Mantingué una relació amorosa amb Gordon Parks fins a la mort d'aquest fotògraf el 2006.

## Publicacions

Memòries:
* Once Upon a Time: A True Story
* Black Knight, White Knight
* A Mother's Story
* It Seemed Important at the Time: A Romance Memoir
Novel·les:
* The Memory Book of Starr Faithfull
* Never Say Good-Bye
* Obsession: An Erotic Tale

## Bibliografia

* Trio: Oona Chaplin, Carol Matthau, Gloria Vanderbilt: Portrait of an Intimate Friendship d'Aram Saroyan
* Little Gloria... Happy at Last de Barbara Goldsmith
* That Vanderbilt Woman de Philip Van Rensselaer
* Gloria Morgan Vanderbilt con Palma Wayne
* Without Prejudice de E.P. Dutton (1936)

## Referències

* ↑ «Vanderbilt Dead After Hemorrhage Last Night». The Evening Independent, 04-09-1925 [Consulta: 15 març 2011].
* ↑ «Reginald C. Vanderbilt and Gloria Morgan To Wed Tomorrow». Providence News, 05-03-1923 [Consulta: 15 març 2011].
* ↑ «Mrs. Vanderbilt's Paris Life Exposed». Lewiston Daily Sun, 02-10-1934. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «To Gloria Vanderbilt at the Ritz». Life, 17-01-1938, p. 17 [Consulta: 24 novembre 2011].
* ↑ VanMeter, Jonathan «Gloria Vanderbilt + Gordon Parks». The New York Times, 16-07-2000 [Consulta: 2 abril 2010].
* ↑ «[The Memory Book of Starr Faithfull Barnes & Noble website]». [Consulta: 9 desembre 2008].
* ↑ «Barnes & Noble website». [Consulta: 9 desembre 2008].
* ↑ Socialite, 85, shocks New York with sex novel The Guardian. 12 April 2009

## Enllaços externs

* Gloria Vanderbilt Fine Art Arxivat 2009-05-27 a Wayback Machine.
* Gloria Vanderbilt's Many Loves