OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Crenicichla urosema

Crenicichla urosema és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Amazones.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cresta alveolar

Una cresta alveolar; també coneguda com el marge alveolar, és una de les dues crestes de la mandíbula ja sigui en el sostre de la boca entre les dents superiors i el paladar dur o en la part inferior de la boca darrere de les dents inferiors. Les crestes alveolars contenen els alvèols dentals. Es poden notar amb la llengua en l'àrea just a sobre de les dents superiors o sota les dents inferiors. La seva superfície està coberta de petites crestes. Els sons produïts amb la llengua tocant la cresta alveolar s'anomenen consonats alveolars. En molts idiomes les consonants s'articulen amb la llengua tocant o prop de la cresta alveolar superior. Les primeres són les alveolar oclusives, i les últimes les alveolar fricatives.
Exemples d'alveolars són els fonemes en llengua catalana són: [z], [s], [n], [l], [r], mentre que els sons [t] i [d] (que en anglès s'articulen com alveolars) en català, en canvi, són articulats com dentals.

## Referències

* Roach, Peter: English Phonetics and Phonology. Cambridge University Press, 2004.
# Creu de Sant Jordi

* Per a altres significats, vegeu «Creu de Sant Jordi (desambiguació)».
La creu de sant Jordi és una creu vermella sobre un fons blanc. S'utilitza com a bandera d'Anglaterra, Gènova i també figura en l'escut de Barcelona, en l'escut d'Aragó (creu d'Alcoraz), en els de les ciutats de Coblença, Friburg de Brisgòvia, Londres i Milà, de l'estat alemany de Renània-Palatinat, a la bandera de Geòrgia i en el de la regió de Sardenya.

## Història

La creu de sant Jordi era enarborada al principi per la República de Gènova, que controlava el comerç marítim mediterrani al voltant del segle xi. Anglaterra va sol·licitar permís per enarborar-la en els seus vaixells de tal manera que estiguessin protegits per navegar pel Mediterrani i el mar Negre. Més tard, va esdevenir insígnia de la Royal Navy, potència marítima que arribaria a ser posteriorment la més important del món. Va quedar incorporada així a la bandera britànica, que més tard colonitzaria territoris dels cinc continents. Fins i tot avui forma part de gran quantitat d'insígnies nacionals. Així mateix, en els seus últims dies també va formar part de l'emblema de l'Imperi Romà d'Orient i del rei Ramir I d'Astúries.
També és la bandera nacional de Geòrgia i de Sardenya, així com l'escut de Londres, Milà, Gènova, Bolonya i Mont-real, entre d'altres. A l'estat espanyol, apareix representada en els escuts d'Aragó, Barcelona i Almeria, així com en les banderes d'Almeria capital i les tres províncies aragoneses Saragossa, Osca i Terol. Alguns municipis, com Valdecaballeros (Extremadura) i Alcoi (País Valencià) també la porten en el seu escut.

## Galeria
### Escuts

* Escut de Londres
* Escut de Milà
* Escut de Gènova
* Escut de Pàdua
* Escut d'Aragó
* Escut de Barcelona
* Escut antic de la Generalitat de Catalunya
* Distinció de la Generalitat de Catalunya
* Escut de Coblença
* Escut de Friburg de Brisgòvia
* Escut d'Almeria
* Escut de Batalha
* Escut de Valdecaballeros
* Escut d'Alberta
* Escut de Manitoba
* Escut d'Ontario

### Banderes

* República de Gènova
* Anglaterra
* Marina Reial Britànica
* Regne Unit
* Irlanda del Nord (no oficial)
* Imperi Romà d'Orient
* Rei Ramir I d'Astúries
* Geòrgia
* Província de Saragossa
* Província de Terol
* Província d'Osca
* Valdecaballeros
* Sardenya
* Tudela
* Almeria
* Calahorra
* Mont-real
* Brigada "Almogàvers" paracaigudista (Revers)

## Vegeu també

* Sant Jordi
* Escut de Barcelona
* Creu de Sant Jordi (distinció)
# Corone

«Corone» té aquests significats:
* Corone, nom d'una antiga ciutat situada sota l'actual Petalidi, que a l'antiguitat tardana es traslladà al sud, sota l'antiga Àsine, que començà a ser coneguda com a Corona o Coró (actualment Koroni)
* Corone, antiga població de la Tròada
# Cacaguat (cràter)

Cacaguat és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -0.4 ° de latitud nord i 144.44 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 13.6 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 16 de setembre del 2016 i fa referència a Cacaguat, déu del cacau de la cultura de Nicaragua.

## Referències

* ↑ "Cacaguat (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# Alexandre Alonso de Medina Bausà

Alexandre Alonso de Medina Bausà (l'últim cognom de vegades es troba escrit Bauzá), (Jaén, 25 d'abril de 1819 - Reus, 11 d'agost de 1895) va ser un militar espanyol. Era fill d'Isidor Alonso, tinent coronel nascut a Agres (País Valencià) i de Maria Antònia de Medina i Bausà, de Barcelona.
Pel seu full de serveis militars se sap que tenia la graduació de segon comandant per mèrits de guerra i estava destinat al Quarter de Cavalleria de Reus, quan va contreure matrimoni amb una reusenca, Maria Malegue Domènech segurament l'any 1850. Va tenir diversos fills, gairebé tots nascuts a Reus, dels quals alguns van seguir també la carrera militar.
Alexandre Alonso de Medina va ingressar com a cadet a l'Acadèmia Militar de Saragossa l'any 1836. L'any 1861 se li va concedir l'Orde d'Isabel la Catòlica amb el grau de comandant per la seva actuació a la Revolta de Loja, i el 1867, per mèrits de guerra, va ser ascendit a coronel, graduació que tenia quan va morir. El 1868 va donar suport a la Revolució de Setembre des de la comandància militar de Lleida, i el 1869 va demanar el retir. Sis anys després va tornar al servei actiu a petició pròpia, fins al 1881, quan va arribar a l'edat reglamentària de jubilació. Va exercir diversos càrrecs en comissions militars d'estudis a la península i a l'estranger. Estava en possessió de diverses condecoracions, entre elles la de l'Orde de Sant Hermenegild.
Va ser pare d'Alexandre Alonso de Medina Malegue, nascut al 1852, d'Enric Alonso de Medina Malegue, nascut el 1853 i d'Isidre Alonso de Medina Malegue, nascut el 1858.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs: vol. I. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 42-43.
* ↑ «Recompensas». Memorial de Infanteria p. 908. [Consulta: 5 març 2021].
# Albert Victor Bäcklund

Albert Victor Bäcklund (1845-1922) va ser un matemàtic i físic suec.
Va fer els seus estudis secundaris a Helsingborg. Va ingressar en la universitat de Lund amb setze anys i es va dedicar a les ciències. Encoratjat pel seu professor d'astronomia, Axel Möller, que el 1864 el va nomenar assistent seu al observatori astronòmic de Lund, va obtenir el doctorat el 1868 amb una tesi sobre les coordenades d'aquest observatori. El 1869 va ser nomenat docent de geometria a la universitat de Lund, on faria tota la seva carrera acadèmica. Influït per l'obra de Sophus Lie, fixa la seva atenció en les matemàtiques. El 1874 obté una borsa d'estudis i està un semestre a Alemanya, la major part del temps a Leipzig i a Erlangen on té ocasió d'estudiar amb Klein i Lindemann. El 1878 és nomenat catedràtic de mecànica i física matemàtica i el 1900 catedràtic de física. Va ser rector de la universitat de Lund entre 1907 i 1909. Es va retirar el 1910, tot i que va seguir fent treball de recerca.
Bäcklund és recordat, sobre tot, pel que avui coneixem com les transformacions de Backlund: entre 1875 i 1882 va publicar una sèrie d'articles sobre les transformacions de les equacions diferencials parcials no lineals que van tenir una influència notable en la teoria dels solitons.

## Referències

* 1 2 3 Oseen, 1927, p. SBL.
* ↑ Gårding, 1998, p. 51.
* 1 2 Coley, 2001, p. xiii.
* ↑ Walter, Bolmont i Coret, 2007, p. 6.
* ↑ Cao i Chen, 2011, p. 8552 i ss..

## Bibliografia

* Cao, Xifang; Chen, Ying «On classification of Bäcklund transformations» (en anglès). Applied Mathematics and Computation, Vol. 217, Num. 21, 2011, pàg. 8552-8559. DOI: 10.1016/j.amc.2011.03.082. ISSN: 0096-3003.
* Coley, A. [et al.] (editors). Bäcklund and Darboux Transformations: The Geometry of Solitons (en anglès). American Mathematical Society, 2001. ISBN 0-8218-2803-7.
* Gårding, Lars. Mathematics and Mathematicians: Mathematics in Sweden Before 1950 (en anglès). American Mathematical Society, 1998. ISBN 0-8218-0612-2.
* Walter, Scott; Bolmont, Étienne; Coret, André (eds.). «Albert Victor Bäcklund». A: La correspondance entre Henri Poincaré et les physiciens, chimistes et ingénieurs (en francès). Birkhäuser, 2007. ISBN 978-3-7643-7136-4.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Albert Victor Bäcklund» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Oseen, CW. «Albert Victor Bäcklund». Svenskt biografiskt lexikon (SBL), 1927. [Consulta: 7 desembre 2017]. (suec)
# Chasseguey

Chasseguey és un municipi francès situat al departament de la Manche i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 74 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Chasseguey era de 74 persones. Hi havia 33 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 11 parelles sense fills, 7 parelles amb fills i 7 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 47 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 6 estaven desocupats. Tots els 47 habitatges eren cases. Dels 35 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris i 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia una cambra, 3 en tenien dues, 7 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 29 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Chasseguey el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 8 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 8 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 43 persones, 31 eren actives i 12 eren inactives. De les 31 persones actives 30 estaven ocupades (21 homes i 9 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 12 persones inactives 7 estaven jubilades i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Chasseguey hi havia 15 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 336 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Chasseguey a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Chasseguey a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Lythrurus

Lythrurus és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Lythrurus alegnotus (Snelson, 1972)
* Lythrurus ardens (Cope, 1868)
* Lythrurus atrapiculus (Snelson, 1972)
* Lythrurus bellus (Hay, 1881)
* Lythrurus fasciolaris (Gilbert, 1891)
* Lythrurus fumeus (Evermann, 1892)
* Lythrurus lirus (Jordan, 1877)
* Lythrurus matutinus (Cope, 1870)
* Lythrurus roseipinnis (Hay, 1885)
* Lythrurus snelsoni (Robinson, 1985)
* Lythrurus umbratilis (Girard, 1856)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia), Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D.E., 1990. A working list of fishes of the world. Copies available from D.E. McAllister, Canadian Museum of Nature, P.O. Box 3443, Ottawa, Ontario K1P 6P4, Canadà. 2661 p. plus 1270 p. Index
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ramon Carreras i Pons

Ramón Carreras i Pons (la Jonquera, 2 de febrer de 1893 - Còrdova, 1971) fou un mestre i polític català.
Va ser catedràtic de matemàtiques a l'Escola Normal de Magisteri de Còrdova i membre actiu de la maçoneria cordovesa a través de la Lògia Turdetania. Va ser diputat provincial pel districte electoral de Còrdova en l'última corporació provincial del regnat d'Alfons XIII que va presidir Miguel Cañas Vallejo.
Va ser President de la Comissió Directora interina de la Diputació Provincial de Còrdova, nomenada després de proclamar la Segona República, per un temps breu: des del 15 d'abril al 2 de maig de 1931. Posteriorment va ser diputat a les Corts Constituents en representació de Còrdova pel Partit Republicà Radical, comissari general de Catalunya entre octubre de 1933 i gener de 1935 i, com a home de confiança de Portela Valladares, governador civil de Sevilla (del 20 al 31 de desembre de 1935) i de Saragossa (del 2 de gener al 22 de febrer de 1936).
Ramon Carreras va romandre a Catalunya durant la Guerra Civil. A la seva conclusió va ser empresonat a la Jonquera el 15 de juny de 1939 per la dictadura franquista. Quatre dies després va ser traslladat a Còrdova on va romandre fins a ser enviat a la presó de Girona a l'agost de 1941, essent condemnat per pertinença a la maçoneria. Un cop excarcerat va ser privat de la seva càtedra. Quan va sortir de presó es va dedicar a la docència particular en diverses acadèmies de Còrdova fins a la seva mort.

## Enllaços externs

* Ressenya a raco.cat.
* Manuel Ángel García Parody: La II República y la Diputación de Córdoba, 2010.
# Ramon Carròs de Vilaragut i de Castellví

Ramon Carròs de Vilaragut i de Castellví (País Valencià, s. XVI), militar. Va ser fill del primer baró de Toga Francesc Carròs de Vilaragut i germà del diplomàtic Lluís Carròs de Vilaragut. Alcaid, capità i governador de Bugia des de 1513. Amb l'ajut de reforços mallorquins, catalans i sards, defensà la ciutat del setge dels turcs (1515). En la guerra de les Germanies va ser el capità de l'estol reial que desembarcà a Alcúdia l'octubre de 1522 i, després de derrotar els agermanats a Son Fornari i Rafal Garcés, assetjà la Ciutat de Mallorca, que capitulà el març de 1523.

## Referències

* ↑ «Carròs de Vilaragut i de Castellví, Ramon». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 181. ISBN 84-8661702-2.
# Rasa del Coscoll

La Rasa del Coscoll és un torrent afluent per l'esquerra de la Riera de Gargallà que neix al terme municipal de Montmajor (Berguedà) però transcorre en la seva pràctica totalitat pel terme municipal de Navès (Solsonès).

## Descripció

Neix a 863 msnm. al vessant meridional del Serrat de la Cinta. Durant to el seu curs manté la direcció predominant cap al sud. Just abans d'entrar al terme municipal de Navès passa per sota el Serrat Alt. Més al sud, la seva riba dreta passa a tocar de la masia de Cortielles i ja a prop de la seva confluència amb la Riera de Gargallà deixa a llevant el poble de Pegueroles. Desguassa a 587 msnm. al sud de la masia de Serrabadal.

## Termes municipals per on transcorre

Des del seu naixement, la Rasa del Coscoll passa successivament pels següents termes municipals.
Municipis :
| | Longitud (en m.) | % del recorregut |
| Per l'interior del municipi de Montmajor | 513 | 12,59% |
| Per l'interior del municipi de Navès | 3.562 | 87,41% |

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa del Colcoll està integrada per un total de 3 cursos fluvials. D'aquests, 2 són subsidiaris de 1r nivell. La totalitat de la xarxa suma una longitud de 4.666 m.
Pel que fa a la seva distribució per municipis, pel terme municipal de Navès n'hi transcorren 4.153 metres i pel de Montmajor, 513 metres.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Mapa de l'ICC
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ D'acord amb l'inici d'aquest corrent fluvial que consta al mapa de l'ICC a escala 1:50.000
# Rasa del Clot de Solerbrocó

La Rasa del Clot de Solerbrocó és un torrent afluent per la dreta de la Rasa de l'Avellanosa que realitza tot el seu recorregut pel terme municipal de Riner, al Solsonès.

## Descripció

La rasa neix al sud-est del nucli de Freixinet. Els primers 270 m. del seu curs són una séquia. De direcció preponderant cap al nord, baixa a desguassar a la Rasa de l'Avellanosa recorrent la fondalada del Clot de Solerbrocó que li dona nom.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa del Clot de Solerbrocó està integrada per un total de 2 cursos fluvials la longitud total dels quals suma 1.646 m.

## Referències

* 1 2 3 4 Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, ni tampoc a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC en cap de les seves escales.
* ↑ «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ Aquestes són les coordenades obtingudes mitjançant l'aplicatiu que incorpora el mapa digital de l'ICC. Segons l'aplicatiu del web de la Xarxa de rius de Catalunya, les coordenades de l'origen d'aquest corrent fluvial són 41° 55′ 18.89″ N, 1° 34′ 42.46″ E﻿ / ﻿41.9219139°N,1.5784611°E﻿ / 41.9219139; 1.5784611
* ↑ Emprant l'eina de mesura de longituds del mapa digital de l'ICC a escala 1:5000, hom troba que la longitud d'aquest corrent fluvial és de 1.391 m.
# Pròtesi craniofacial

Les pròtesis craniofacials són pròtesis realitzades per individus formats en anaplastologia o prostodòncia maxilofacial que ajuden a rehabilitar mèdicament aquells defectes facials causats per malalties (formes progressives càncer de pell i càncer de cap i coll), traumes (trauma de les orelles, trauma dels ulls) o defectes de naixement (microtia, anoftalmia). Tenen la capacitat de substituir gairebé qualsevol part de la cara, generalment les orelles, el nas o els ulls / parpelles.

## Pròtesis oculars i capil·lars

Les pròtesi oculars i pròtesis capil·lars també es poden classificar com a pròtesis craniofacials. Les pròtesis es mantenen al lloc mitjançant adhesius biocompatibles, implants osseointegrats, imants o un altre mitjà mecànic (encara que rar), com ara ulleres o tirants. Les pròtesis estan dissenyades per ser el més semblants possible a l'anatomia natural de cada individu. El seu propòsit és cobrir, protegir i dissimular desfiguracions facials o subdesenvolupaments.
Quan la reconstrucció quirúrgica no és ideal, s'afavoreixen les pròtesis craniofacials quan poden restaurar millor la forma i la funció del tret facial absent. Les pròtesis craniofacials no es consideren únicament cosmètiques perquè apart que substitueixen la forma física i funcionalitat mecànica de l'anatomia absent, tenen un paper significatiu en l'estabilitat emocional i la rehabilitació dels que pateixen defectes facials.

## Als mitjans de comunicació

Al musical de 1986, The Phantom of the Opera, de Andrew Lloyd Weber, el personatge d'Erik porta una màscara facial per ocultar les seves deformitats facials.
A la pel·lícula de 2004, The Libertine, John Wilmot, segon comte de Rochester, que es mostra a l'actor nord-americà Johnny Depp, mostra una màscara facial per cobrir les nafres a la cara causades per la sífilis.
En el programa de televisió 2010 Boardwalk Empire, el personatge Richard Harrow porta una màscara de llauna amb ulleres per ocultar la desfiguració de la seva cara que va patir durant el seu servei com soldat a la Primera Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ «Facial Prostheses, External». Aetna.com. [Consulta: 15 maig 2015].
* ↑ Noridian Healthcare Solutions. «End User Agreement». Noridianmedicare.com. [Consulta: 15 maig 2015].
* ↑ «The Libertine | Arts | The Harvard Crimson». www.thecrimson.com. [Consulta: 19 novembre 2018].

## Vegeu també

* Cirurgia plàstica
* Anaplastologia

## Enllaços externs

* International Anaplastology Association
* American Academy of Maxillofacial Prosthetics Arxivat 2013-03-27 a Wayback Machine.
* «Prosthetic rehabilitation after craniofacial surgery». Skull Base Surg, 6, 4, 1996, pàg. 207–13. DOI: 10.1055/s-2008-1058627. PMC: 1656617. PMID: 17171010.
# Psychoda nigriventris

Psychoda nigriventris és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: el Japó, incloent-hi la prefectura d'Hiroshima.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Tokunaga, M., 1958. Japanese Psychodidae, IV. Descriptions and revision of Psychoda species. Philippine Journal of Science. 86:359-403.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Quentin Roosevelt II

Quentin Roosevelt II (4 de novembre de 1919 - 21 de desembre de 1948) era el quart fill de Theodore Roosevelt Jr.. Era net de l'expresident dels Estats Units Theodore Roosevelt. El seu nom és en homenatge al seu tiet, Quentin Roosevelt, que va morir a la Primera Guerra Mundial l'any 1918.
Va estudiar a la Universitat Harvard estudis de paleontologia. Després es va apuntar a l'exèrcit americà.
Quentin II morí en un accident aeri a prop de Hong Kong, el 21 de desembre de 1948. Fou enterrat en el lloc de la seva mort, però va ser exhumat i traslladat a un cementiri de Nova York.