OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mota de Vila Muntà

La Mota de Vila Muntà, o de Sant Nazari, era un castell medieval d'estil romànic del segle x situat en el poblat de Vila Muntà, actualment del municipi de Sant Nazari de Rosselló, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
La Mota era a l'oest de Sant Nazari, a pocs metres de la Carrera de Carlemany, l'antiga Via Domitia romana. Era ran mateix de la Fossella, a uns 300 metres al nord-est del Mas de Rocabruna. Ran de la Mota passava també el camí d'Alenyà al Tet i la Salanca, i a prop seu, al sud-est, hi ha el santuari de la Mare de Déu de l'Arca. Sembla que controlava el pas a gual de la Fossella que hi havia en aquest lloc. S'hi arriba seguint la carretera de Sant Nazari a Cabestany, i, en arriba al mas esmentat, adreçar-se cap a la Fossella, al nord-est. La Mota és actualment desapareguda, i en el seu lloc hi ha un camp aplanat.
En els darrers anys nombroses obres d'anivellament n'han fet desaparèixer tota mena de rastre.

## Història

Esmentada entre el 914 i el 1468 com a Vila Muntà o, simplement, Muntà, aquest lloc passà a ser anomenat Munt de la Terra a partir del 1498; és el nom amb què apareix en els cadastres rossellonesos. Era una parcel·la d'unes 6 àrees. Es tracta d'una mota, similar a les fortificacions trobades a diversos indrets d'Europa de la mateixa tipologia, datables vers l'any 1000. Sobretot se'n troben al centre i al nord del continent. La Mota de Vila Muntà desaparegué per anivellament del terreny després del 1932.

## Característiques

La Mota era un munt de terra creat per a establir-hi un lloc de guarda o de vigilància. El castellot que hi havia al damunt tenia forma rodona, el·líptica o rectangular amb els angles arrodonits. Al lloc més elevat s'hi situava una torre. La Mota solia ser majoritàriament de fusta, però en el cas de la torre, sovint s'hi feia servir pedra. Aquesta Mota ocupava una superfície de 31,5 x 26 metres.

## Bibliografia

* Castellví, Jordi; Bolòs i Masclans, Jordi. «Sant Nazari: Mota de Vila Muntà (o de Sant Nazari)». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «Indret on era la mota i lloc de Vila Muntà, en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2015-12-25. [Consulta: 25 desembre 2015].
* ↑ Castellví i Bolòs 1993.
# Mota de la Vila Vella de Banyuls

La Mota de la Vila vella de Banyuls dels Aspres fou una mota, o castell altmedieval d'estil romànic del segle x del poble de Banyuls dels Aspres, a la comarca del Rosselló, Catalunya Nord.
Estava situat en un turó artificial, mota, construït al nord-est de la població actual de Banyuls, als entorns de l'actual Mas Vidaló.

## Història

La Vila Vella de Banyuls estava instal·lada ran de l'estany de Banyuls (d'on prové el nom del poble), i està documentada des del 819 (villa Balnelonis), amb altres esments el 934 (villa Bagnules), el 981 (Balmeola), el 1028 (Banuls) i el 1186 (Banyuls de Asperis). En una data no coneguda a l'entorn del 1424, el poble canvià d'ubicació, cap al turó on es troba actualment, per raons de defensa i de salubritat. Allà es constituí la Vila Nova, fortificada, a l'entorn de l'església de Sant Andreu i el seu cementiri. La mateixa església fou integrada en aquestes fortificacions.
La història de Banyuls de la Marenda ve molt marcada per la presència de la important nissaga dels Banyuls: els germans Pere i Benat de Banyuls (1132), Dalmau de Banyuls (vers 1272-1345), cavaller que serví Robert d'Anjou, rei de Nàpols i Venècia, i arriba a lloctinent reial de Sanç de Mallorca a l'illa mallorquina de 1320 a 1322 i a lloctinent de Jaume III de Mallorca al Rosselló del 1338 al 1340. El seu fill adquirí el senyoriu de Nyer, i un descendent seu, Tomàs de Banyuls i Llupià, encapçalà el bàndol nyerro en la lluita contra els cadells al segle xvii.
El 1475 Lluís XI de França desposseí Francesc de Banyuls del seu senyoriu, ja que el de Banyuls havia lluitat a favor de Joan II. Passà a mans d'Auger de la Coste, i el 1481 l'adquirí en subhasta el burgès perpinyanenc Llorenç Paulet, de qui passà per matrimoni a l'eminent família burgesa dels Martí. Tanmateix, des de principis del segle xv el castell i tota la Vila vella havien estat traslladats a l'emplaçament actual de Banyuls dels Aspres.

## Característiques

Tot i que el topònim Vila vella s'ha conservat en els cadastres de Banyuls dels Aspres, amb prou feines queden rastres de l'antic poble i del seu castell, una mota. L'any 1874 encara es conservava el con de terra de l'antiga mota, amb un pou que hi subministrava l'aigua. Actualment, la mota està arrasada, i amb prou feines en queda res. Sí que es conserva el pou, en un lloc ple de malesa prop i al sud-oest del Mas Vidaló, així com alguns vestigis de paret, igualment molt amagats per la vegetació.
En prospeccions arqueològiques fetes a la zona s'han trobat restes romanes i medievals, així com el mateix cementiri del poblat.

## Bibliografia

* Castellví, Jordi. «Banyuls dels Aspres: Mota de la Vila vella de Banyuls». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «La vila fortificada de Banyuls dels Aspres en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-09-19. [Consulta: 7 gener 2016].
# NGC 19

NGC 19 és una galàxia espiral a la constel·lació d'Andròmeda.

## Referències

* 1 2 «NASA/IPAC Extragalactic Database». [Consulta: 1r setembre 2014].
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ Po-Feng Wu «Cosmicflows-2: the data» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 05-09-2013, pàg. 86. DOI: 10.1088/0004-6256/146/4/86.
* 1 2 R. Brent Tully «Cosmicflows-3» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 03-08-2016, pàg. 50. DOI: 10.3847/0004-6256/152/2/50.
* ↑ Afirmat a: Comparison LEDA/SIMBAD octobre 2002. Catalogue to be published in 2003. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ URL de la referència: http://nedwww.ipac.caltech.edu/cgi-bin/nph-objsearch?objname=NGC+19&img_stamp=yes&extend=no. Data de consulta: 3 maig 2010. Arxiu de l'URL: https://www.webcitation.org/6AggAwZTX?url=http://ned.ipac.caltech.edu/cgi-bin/nph-objsearch?objname=NGC+19. Data d'arxivament: 15 setembre 2012.
* 1 2 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.

## Enllaços externs

* NGC 19 a WikiSky: DSS2, SDSS, GALEX, IRAS, Hydrogen α, X-Ray, Astrophoto, Sky Map, Articles i imatge (anglès)
# Neil deGrasse Tyson

Neil deGrasse Tyson (Manhattan, 5 d'octubre de 1958) és un astrofísic estatunidenc i divulgador científic.
Actualment és el director del Planetari Hayden del Museu Americà d'Història Natural. Del 2006 al 2011 va ser presentador del programa televisiu NOVA ScienceNow de caràcter educatiu sobre la ciència, i va ser convidat sovint a The Daily Show, The Colbert Report, Real Time with Bill Maher, i Jeopardy!. Actualment Tyson és el presentador de Cosmos: A Space-Time Odyssey, una actualització de la sèrie divulgativa Cosmos: Un viatge personal de Carl Sagan.

## Referències

* ↑ EULÀLIA IGLESIAS «La ciència torna al ‘prime time’». Diari ARA, 04-04-2014 [Consulta: 6 maig 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Tyson al Planetari Hayden
# Nagnatae

Els nagnatae o magnatae (grec Ναγναται o Μαγναται) eren un poble cèltic que vivia a l'illa d'Irlanda (Ierne o Hibèrnia). Són esmentats en la Geographia de Claudi Ptolemeu que els situa a la regió de Connacht. Ptolemeu també regista una ciutat, Nagnata (Ναγνατα) o Magnata (Μαγνατα) a llur territori, entre les desembocadures dels rius Ravius (Ῥαουιος), actualment riu Roe, i Libnius (Λιβνιος), soposadaament riu Erne.
L'historiador Theodore Moody soggereix una connexió entre Nagnatae i Fir Ól nÉcmacht, un grup als inicis de Connacht, assumint una degradació en la transmissió històrica d'ambdós noms.

## Referències

* ↑ «Geographia, Book 2, Chapter 2: Albion island of Britannia» (en (anglès)).
* ↑ Theodore Moody (ed.), A New History of Ireland, Oxford University Press, 1984, p. 98
* ↑ T. F. O'Rahilly, Early Irish History and Mythology, Dublin Institute for Advanced Studies, 1946, p. 2, 11-12

## Bibliografia

* Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès), 1854.
# Nemesia

«Nemesia» té aquests significats:
* Nemesia (planta), un gènere de plantes de la família Scrophulariaceae
* Nemesia (aranya), un gènere d'aranyes de la família dels nemèsids (Nemesiidae)
* Nemesia (moth), un dels sinònims del gènere Coleophora
# Nemesio Manuel Sobrevila

Nemesio Manuel Sobrevila Saracho (Bilbao, 1889 - Sant Sebastià, 1969) va ser un director de cinema espanyol, representant del cinema d'avantguarda de preguerra.

## Biografia

Va estudiar arquitectura en Barcelona i París, i els seus coneixements de l'espai els va utilitzar en la seva obra fílmica: El sexto sentido (1929) i Lo más español o Al Hollywood madrileño (1928). Per part seva, la sàtira sobre un miraculós metge donostiarra, Las maravillosas cura del doctor Asuero, va ser prohibida abans de la seva estrena pel govern de Primo de Rivera.
El 1935 va començar a rodar La hija de Juan Simón, produïda per Luis Buñuel, però les seves diferències van frustrar el projecte. Ja en l'exili va produir el documental Guernika, sobre la Guerra Civil espanyola, que li va valer la seva condemna a mort pel règim franquista i la subsegüent expulsió del territori francès.

## Filmografia

* Elai Alai (1938)
* Gernika (1937)
* La hija de Juan Simón (1935)
* San Ignacio de Loyola (1929)
* El sexto sentido (1929)
* Las maravillosas curas del Doctor Asuero (1929)
* Al Hollywood madrileño (1927)

## Referències

* ↑ Nemesio Manuel Sobrevila, Auñamendi Eusko Entziklopedia
* 1 2 ETOR Enciclopedia Emblemática. 14. Lasarte-Oria: OSTOA, p. X. ISBN 84-88960-80-8. Arxivat 2015-02-19 a Wayback Machine.
Part del contingut d'aquest article ha estat pres de la Enciclopedia Emblemática ETOR disponible al Portal Open Data Euskadi sota llicència Creative Commons Reconeixement 3.0.
# Nephelomys ricardopalmai

Nephelomys ricardopalmai és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del Perú, on viu a altituds d'entre 1.900 i 3.200 msnm als departaments de l'Amazones i San Martín, entre el marge dret del riu Marañón i el marge esquerre del riu Huallaga. El seu hàbitat natural són les selves nebuloses. Té una llargada total de 289-323 mm i la cua un 14% més llarga que la llargada de cap a gropa. Fou anomenat en honor del polític, periodista i escriptor peruà Ricardo Palma. Com que fou descobert fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ «Nephelomys ricardopalmai, Ruelas & Pacheco & Inche & Tinoco, 2021» (en anglès). TreatmentBank, 6 novembre 2023. [Consulta: 17 abril 2024].
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Royal Trux

Royal Trux és una banda de rock alternatiu estatunidenc de 1987 a 2001 i a partir de 2015, fundada per Neil Hagerty (veus, guitarra) i Jennifer Herrema (veus).

## Discografia

* (1988) Royal Trux
* (1990) Twin Infinitives
* (1992) Untitled
* (1993) Cats and Dogs
* (1995) Thank You
* (1997) Sweet Sixteen
* (1997) Singles, Live, Unreleased
* (1998) 3-Song EP
* (1998) Accelerator
* (1999) Veterans of Disorder
* (2000) Radio Video
* (2000) Pound for Pound
* (2002) Hand of Glory
* (2017) Platinum Tips + Ice Cream
* (2019) White Stuff
* (2019) Pink Stuff
* (2020) Quantum Entanglement
# Tierra de Cameros

Tierra de Cameros és una comarca de La Rioja, (Espanya), situada a la regió Rioja Mitjana, a la zona de Sierra. Coneguda col·loquialment com a Cameros, està situada entre La Rioja i la província de Sòria (el municipi de Montenegro), formada pel Camero Viejo i el Camero Nuevo, separats entre si per les muntanyes de Cameros. Els uneixen les carreteres que passen per l'Alto de La Rasa i la collada de Sancho Leza.
    Nº de municipis: 25
    Superfície: 800,27 km²
    Població (2007): 3.242 habitants
    Densitat: 4,05 hab/km²
    Latitud mitjana: 42º 12' 47" nord
    Longitud mitjana: 2º 33' 23" oest
    Altitud mitjana: 951,83 msnm

## Municipis de la comarca
### Camero Nuevo

Almarza de Cameros (Ribavellosa), El Rasillo de Cameros, Gallinero de Cameros, Lumbreras (El Horcajo, San Andrés, Venta de Piqueras), Montenegro de Cameros (província de Sòria), Nestares, Nieva de Cameros (Montemediano), Ortigosa de Cameros (Peñaloscintos), Pinillos, Pradillo, Torrecilla en Cameros, Viguera (Castañares de las Cuevas, El Puente, Panzares), Villanueva de Cameros, (Aldeanueva de Cameros), Villoslada de Cameros.

### Camero Viejo

Ajamil (Larriba, Torremuña), Cabezón de Cameros, Hornillos de Cameros, Jalón de Cameros, Laguna de Cameros, Leza de Río Leza, Muro en Cameros, Rabanera, San Román de Cameros (Avellaneda, Montalvo en Cameros, Santa María en Cameros, Vadillos, Valdeosera, Velilla), Soto en Cameros (Luezas, Treguajantes, Trevijano), Terroba i Torre en Cameros.

## Enllaços externs

* Senderisme a Cameros Arxivat 2006-12-06 a Wayback Machine.
* Romànic a Tierra de Cameros
* Cameros Arxivat 2006-09-05 a Wayback Machine.
* Jaciments a la conca de Cameros Arxivat 2006-12-09 a Wayback Machine.
# Pegilació

La pegilació és el procés de fixació o amalgama tan covalent com no covalent de cadenes polimèriques de polietilenglicol (PEG) a molècules i macroestructures, com ara un fàrmac o proteïna terapèutica, que es descriu després com a pegilat o pegilada.
La pegilació s'aconsegueix rutinàriament mitjançant la incubació d'un derivat reactiu de PEG amb la molècula diana. La fixació covalent de PEG a un fàrmac o proteïna terapèutica pot "emmascarar" l'agent al sistema immunitari de l'hoste (reduint la immunogenicitat i l'antigenicitat), i augmentar la seva mida hidrodinàmica (mida en solució), la qual cosa allarga el seu temps circulatori reduint l'aclariment renal. La pegilació també pot proporcionar solubilitat en aigua a medicaments i proteïnes hidrofòbiques. Després d'haver demostrat els seus avantatges farmacològics i la seva acceptabilitat, la tecnologia de pegilació és el fonament d'una indústria creixent de milions de dòlars.

## Referències

* ↑ «Nanoparticle PEGylation for imaging and therapy». Nanomedicine, 6, 4, 2011, pàg. 715–728. DOI: 10.2217/nnm.11.19. PMC: 3217316. PMID: 21718180.
* ↑ «Poly(ethylene glycol) in Drug Delivery: Pros and Cons as Well as Potential Alternatives». Angew. Chem. Int. Ed., 49, 36, 2010, pàg. 6288–6308. DOI: 10.1002/anie.200902672. PMID: 20648499.
* ↑ «The impact of PEGylation on biological therapies». BioDrugs, 22, 5, 2008, pàg. 315–329. DOI: 10.2165/00063030-200822050-00004. PMID: 18778113.
* ↑ Veronese, Francesco M.; Pasut, Gianfranco «PEGylation, successful approach to drug delivery» (en anglès). Drug Discovery Today, 10, 21, 01-11-2005, pàg. 1451–1458. DOI: 10.1016/S1359-6446(05)03575-0.
* ↑ Damodaran V. B. ; Fee C. J. «Protein PEGylation: An overview of chemistry and process considerations». European Pharmaceutical Review, 15, 1, 2010, pàg. 18–26.
# Margarida de Mèdici

Margarida de Mèdici (Florència, Gran Ducat de Toscana, 31 de maig de 1612 - Parma, Ducat de Parma, 6 de febrer de 1679) fou una princesa florentina que va esdevenir duquessa consort de Parma i regent del mateix l'any 1646.
Margarida va néixer el 1612 a la ciutat de Florència, capital del Gran Ducat de Toscana, sent filla del duc Cosme II de Mèdici i Maria Magdalena d'Àustria. Fou neta per línia paterna de Ferran I de Mèdici i Cristina de Lorena, i per línia materna de Carles II d'Àustria i Maria Anna de Baviera.
Es casà l'11 d'octubre de 1628 a la catedral de Florència amb el duc Odoard I de Parma, fill de Ranuccio I de Parma i de Margarida Aldobrandini. D'aquesta unió nasqueren:
* Caterina Farnese (1629)
* Ranuccio II de Parma (1630-1694), duc de Parma, casat primer amb Margarida Violant de Savoia, després amb Isabel d'Este i finalment amb Maria d'Este, germana d'Isabel
* Maria Magdalena Farnese (1633-1693)
* Alexandre Farnese (1635-1689), governador dels Països Baixos (1680-1682)
* Horaci Farnese (1636-1656)
* Maria Caterina Farnese (1637-1684), religiosa
* Maria Magdalena Farnese (1638-1693)
* Pere Farnese (1639-1677)
* Octavi Farnese (1641)
El matrimoni entre Margarida i Odoard fou plantejat per Ranuccio I de Parma per tal d'enfortir l'aliança entre el Ducat de Parma i el Gran Ducat de Toscana, i si bé el prometatge s'establí el 1620 el casament no es realitzà fins al 1628.
Regent de la ciutat de Piacenza el 1635, a la mort del seu espòs, ocorreguda el 1646, fou nomenada regent del ducat en nom del seu fill. Aquest càrrec fou exercit fins a l'any següent juntament amb Francesc Maria Farnese, oncle de l'infant.
Margarida de Mèdici morí el 1679 a la seva residència de Parma.
# Lorraine Hansberry

Lorraine Vivian Hansberry, més coneguda com a Lorraine Hansberry, (Chicago, Illinois, 19 de maig de 1930 - Ciutat de Nova York, 12 de gener de 1965) fou una dramaturga, assagista i directora de teatre estatunidenca, que participà activament en la defensa dels drets dels afroamericans i l'erradicació de la segregació racial. Nina Simone s'inspirà en ella a l'hora d'escriure la cançó «To Be Young, Gifted and Black».

## Obres

* A Raisin in the Sun (1959)
* A Raisin in the Sun (guió, 1961)
* On Summer (assaig, 1960)
* The Drinking Gourd (1960)
* What Use Are Flowers? (escrit c. 1962)
* The Arrival of Mr. Todog, paròdia de Waiting for Godot
* The Movement: Documentary of a Struggle for Equality (1964)
* The Sign in Sidney Brustein's Window (1965)
* To Be Young, Gifted and Black: Lorraine Hansberry in Her Own Words (1969)
* Les Blancs: The Collected Last Plays / by Lorraine Hansberry, editat per Robert Nemiroff (1994)
* Toussaint. Aquest fragment d'una obra inacabada poc abans de la seva mort, narra la història del propietari d'una plantació haitiana i la seva dona, que dràsticament canviarà de rumb per causa de la revolta de Toussaint Louverture (del catàleg d'obre de Samuel French, Inc.)

## Referències

* ↑ Blau, Eleanor. «Robert Nemiroff, 61, Champion of Lorraine Hansberry's Works» (en anglès). The New York Times, 19-07-1991. [Consulta: 31 març 2013].
* ↑ Lipari, Lisbeth. "Queering the borders: Lorraine Hansberry’s 1957 Letters to The Ladder" Paper presented at the annual meeting of the International Communication Association, Marriott Hotel, San Diego, 27 de maig 2003 Arxivat 2020-04-05 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* "The Black Revolution and the White Backlash" (audio amb transcripció) – discurs de Hansberry, Fòrum al Town Hall patrocinat per l'Associació d'Artistes per la Llibertat, Ciutat de Nova York, 15 de juny 1964 (anglès)
* Voices from the Gaps: Women Writers of Color – Lorraine Hansberry, Universitat de Minnesota (anglès)
* "Lorraine Vivian Hansberry" a FindaGrave.com (anglès)
* Twice Militant: Lorraine Hansberry's Letters to "The Ladder" – exposició del Museu de Brooklyn, novembre 2013 – març 2014 (anglès)
* Lorraine Hansberry a la Biblioteca del Congrés dels Estats Units, amb 43 catàlegs registrats (anglès)
# Mario Liverani

Mario Liverani (Roma, 10 de gener de 1939) és un historiador, orientalista i arqueòleg italià, professor emèrit d'Història del Pròxim Orient a la Universitat de Roma La Sapienza, fundador i director de la revista Vicino Orient, membre de l'American Oriental Society, Accademia delle Scienze de Torí i doctor honoris causa per la Universitat de Copenhaguen i per la Universitat Autònoma de Madrid. És considerat un dels principals especialistes en història antiga d'Orient pels seus treballs sobre les relacions internacionals durant el Bronze final.

## Carrera

Els seus treballs més cèlebres, als quals va dedicar sobretot els primers anys de la seva carrera, se centren en l'estudi de les interrelacions entre Mitani, els hitites i Egipte a la zona del Llevant septentrional durant el Bronze final. Tot i així, la seva àrea d'estudis té una gran amplitud, des Sumèria fins a l'Imperi persa i els garamants.
El seu treball L'Antic Orient: Història, societat i economia és un compendi de el coneixement actual sobre l'antic Orient Pròxim, en les seves dimensions econòmica, social, política, cultural i ideològica.
És autor de monografies especialitzades com ara Storia di Ugarit mell'età degli archivi politici (Història dels ugarit a l'edat dels arxius polítics, 1962), L'origini della città (L'origen de la ciutat, 1986) i Més enllà de la Bíblia (2005).

## Reconeixement

* 2014 Sheikh Zayed Book Award en «Arabic Culture in Other Languages» pel seu llibre Imagining Babylon.

## Selecció d'obres publicades

* Storia di Ugarit nell'età degli archivi politici, 1962.
* L'origine delle città - Le prime comunità urbane del Vicino Oriente. Roma: Editori Riuniti, 1986.
* Guerra e diplomazia nell'antico Oriente (1600-1100 a.C.), 1990. ISBN 88-420-3400-2.
* Studies on the Annals of Ashurnasirpal II. vol. 2: Topographical Analysis, 1992.
* Akkad, the First World Empire, 1993.
* Neo-Assyrian Geography, 1995.
* Uruk la prima città, 1998. ISBN 88-420-5622-7.
* International Relations in the Ancient Near East, 1600-1100 BC, 2001. ISBN 0-333-76153-7.
* Oltre la Bibbia, 2003. ISBN 88-420-7060-2.
* Myth and Politics in Ancient Near Eastern Historiography. Londres: Equinox, 2004. ISBN 1-904768-04-0.
* Antico Oriente. Storia, società, economia, 2009. ISBN 978-88-420-9041-0.
* Uruk. The First City. Londres: Equinox, 2006. ISBN 1-84553-193-0.
* Assiria. La preistoria dell'imperialismo, 2017. «EAN 9788858126684»

## Referències

* 1 2 3 Liverani, Mario. El antiguo Oriente: historia, sociedad y economía (en castellà). Barcelona: Editorial Crítica, 2008. ISBN 9788498923926.

## Enllaços externs

* «Liverani and the Ancient Near East. An Interview with Mario Liverani by Ian Hutchesson (2004)» (en anglès). The Ebla Forum. Arxivat de l'original el 2006-06-21. [Consulta: 24 abril 2020].
* «Experimental Historiography: How to Write a Solomonic Royal Inscription, by Mario Liverani (Università di Roma La Sapienza)» (en anglès). Orientalisti. Arxivat de l'original el 2006-02-10. [Consulta: 24 abril 2020].
# Mario León Dorado

Mario León Dorado (Madrid, 16 de març de 1974) és un sacerdot catòlic espanyol, de l'orde dels Missioners Oblats de Maria Immaculada. Actualment és el prefecte apostòlic del Sàhara Occidental.

## Primers anys

Va néixer a Madrid el 17 de març de 1974. A mesura que va créixer, va decidir que volia dur a terme treball de missió, i va fer els seus vots el 15 de setembre de 1996. Més tard va ser ordenat sacerdot el 2 de juny de 2001 i va exercir durant tres anys a la província de Jaén, amb el desig de ser enviat a exercir en una regió àrab. Això va ser seguit d'una visita a la zona del Sàhara com a estudiant.

## Sàhara Occidental

Després de la finalització del seu ministeri a Jaén fou traslladat a la regió del Sàhara i va començar a aprendre àrab, francès i anglès per tal de servir millor als seus feligresos. Quan va arribar per primera vegada a la zona va ser portat a fer una passejada amb el p. Acacio Valbuena Rodríguez i li va dir "aquests són els seus feligresos, tots els musulmans. Estar amb ells és el que has de fer". El 24 de juny de 2013 fou nomenat pel Papa Francesc com a prefecte apostòlic del Sàhara Occidental, prefectura de la que havia estat administrador des de la renúncia de Rodríguez en 2009. Va prendre possessió del càrrec el 29 de setembre, en una celebració a la catedral de Sant Francesc d'Assís d'Al-Aaiun. Dorado és el tercer prefecte apostòlic a la regió, després de Rodríguez i Félix Erviti Barcelona.
Dorado va descriure als cristians del Sàhara Occidental com a equivalents a estrangers, ja que hi havia al voltant de 600 en una població total de prop de 800.000 al país. Ell té dues esglésies; la Catedral d'Al-Aaiun i una església a Dakhla, així com una capella al port d'Al-Aaiun.

## Referències

* 1 2 3 4 «Oblate Father appointed Apostolic Prefect of Western Sahara». Independent Catholic News, 18-10-2013 [Consulta: 15 novembre 2016].
* 1 2 «El misionero español Mario León Dorado, nuevo prefecto apostólico del Sahara Occidental». Alfa y Omega, 05-07-2013 [Consulta: 15 novembre 2016].