OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Scenic Oaks

Scenic Oaks és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 3.279 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Scenic Oaks tenia 3.279 habitants, 1.190 habitatges, i 996 famílies. La densitat de població era de 152 habitants per km².
Dels 1.190 habitatges en un 36,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 75,7% hi vivien parelles casades, en un 5,8% dones solteres, i en un 16,3% no eren unitats familiars. En el 14,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 24% entre 25 i 44, un 35,2% de 45 a 60 i un 10,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94 homes.
La renda mediana per habitatge era de 88.127 $ i la renda mediana per família de 97.948 $. Els homes tenien una renda mediana de 60.882 $ mentre que les dones 42.353 $. La renda per capita de la població era de 34.980 $. Aproximadament el 3,2% de les famílies i el 3,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Scenic Oaks». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Scenic Oaks». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Solórzano

Solórzano és un municipi de la Comunitat Autònoma de Cantàbria situat en la comarca de Trasmiera. El terme municipal limita al nord amb el municipi de Hazas de Cesto i Ribamontán al Monte, a l'est amb Voto, al sud amb Ruesga i a l'oest amb Entrambasaguas.

## Localitats

* La Collada.
* Fresnedo.
* Garzón.
* Regolfo.
* Riaño.
* Riolastras.
* Solórzano (Capital).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2007 |
| 1.079 | 1.147 | 1.284 | 1.279 | 1.420 | 1.463 | 1.293 | 1.144 | 1.094 | 1.092 | 995 | 1.067 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 23 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 474 | 62,70% | 5 |
| PP | 197 | 26,06% | 2 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 481 | 60,66% | 7 |
| PP | 134 | 16,90% | 1 |
| LU | 125 | 15,76% | 1 |
# Gresso

Gresso és un municipi del cantó de Ticino (Suïssa), situat al districte de Locarno.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# İskilip dolması

İskilip dolması (dolma d'İskilip en turc) és un plat turc originari d'İskilip i comú a Çorum i a la seva província. No té res a veure amb la dolma. Es tracta d'un plat d'arròs amb carn vermella, generalment d'ovella o de xai fet en un kazan (marmita turca), que es cuina tota una nit a foc lent. La técnica de cocció utilitzada és mixta: amb la carn es fa un estofat amb cebes dins del kazan i l'arròs es cuina al vapor a sobre de la carn, dins d'un sac de gènere. Es tanca el kazan i la major part de la seva boca és segellada amb massa per a no perdre el vapor. S'utilitza arròs turc de la regió. Per a servir, primer l'arròs (pilav) s'aboca en plats de coure (recipients amb "tapa" anomenats lenger, vegeu la imatge) i seguidament la carn es posa a sobre. Tradicionalment s'acompanya amb una beguda local anomenada sirke salatası (lit. amanida de vinagre) que és una varietat més líquida de cacık.
L'İskilip dolması, o la "dolma" com s'anomena en la regió, generalment es fa la nit anterior a les festes o pels casaments. Algunes fonts la troben semblant a l'Ankara tava.

## Referències

* ↑ Tarım Orman ve Köyi̇şleri̇ Bakanlıǧı dergisi. Yayin Dairesi Başkanligi, 1993.
* ↑ http://www.corumhaber.net/guncel/corumun-folklorik-kulturu-hitit-bebeklerle-tanitilacak-h50237.html Arxivat 2016-04-27 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.golbasisongaste.com/corumlular-birligiden-dev-organizasyon-14229h.htm
* ↑ Turkish folk culture researches. Halk Kültürünü Araştırma Dairesi, 1990.
* ↑ M. Sabri Koz. Yemek kitabı: tarih, halkbilimi, edebiyat. Kitabevi, 2002. ISBN 978-975-7321-74-3.

## Enllaços externs

* Un blog amb imatges d'elaboració
# Péril en la demeure

Péril en la demeure és una pel·lícula dramàtica francesa del 1985 dirigida per Michel Deville. Va ser inscrit al 35è Festival Internacional de Cinema de Berlín El guió és una adaptació del conte Sur la terre comme au ciel de René Belletto.

## Argument

David Aurphet, un professor de guitarra en dificultats, és convidat a donar classes a Viviane Tombsthay, la filla d'una parella acomodada. La dona, Julia, comença una aventura amb ell mentre Viviane i una veïna, Edwige, se li insinuen. Més tard, David és robat, però és rescatat per un desconegut, Daniel Forest, a qui ha vist rondant a prop de la propietat del Tombsthay. Daniel admet que és un assassí per contracte que treballa i suggereix que el robatori és una cobertura per a algú que vol ferir la mà d'en David, com un marit gelós.
David rep una cinta de vídeo anònima amb proves de la seva aventura; La Júlia diu que també n'ha rebut un. Li parla a l'Edwige del vídeo però no de la Julia. Després de descobrir que algú ha estat a casa seva, li demana a Daniel que es quedi a dormir per si de cas. La Júlia apareix i convida en David a casa seva, ja que el seu marit no hi és. Després de marxar, Daniel li diu a David que el marit de Julia, Graham, és el seu objectiu previst. Avisa a David que s'adverteixin de Graham i li suggereix que eviti la Júlia durant un temps. Quan David es nega, Daniel li dona una pistola per protegir-se.
El David hi arriba però hi troba Graham amb ganes de matar-lo. David li dispara. La Júlia aconsella a David que se'n vagi i ell busca refugi amb Edwige. Ella li mostra un vídeo que mostra que només va ferir a Graham, que després va ser assassinat per Julia.
David és més tard amenaçat per Daniel per un microfilm que falta. David el mata i marxa de la zona amb Viviane.

## Repartiment

* Anémone - Edwige Ledieu
* Richard Bohringer - Daniel Forest
* Nicole Garcia - Julia Tombsthay
* Christophe Malavoy - David Aurphet
* Michel Piccoli - Graham Tombsthay
* Anaïs Jeanneret - Vivianne Tombsthay
* Jean-Claude Jay - Pare
* Hélène Roussel - Mare
* Franck de la Personne - Guitarrista
* Élisabeth Vitali - Cambrer
* Daniel Vérité - Atacant

## Producció

El vestuari va ser creat per Cécile Balme, els decorats de pel·lícules són de Philippe Combastel i Dominique Maleret. La pel·lícula es va rodar a Versalles; la vila de la família Tombsthay és la vila Les Fauvettes a Ville d'Avray on va créixer Boris Vian. Es va estrenar als cinemes francesos el 13 de febrer de 1985.

## Reconeixements

* Césars 1986:
** César al millor director per Michel Deville
** César al millor muntatge per a Raymonde Guyot
* Premi a la millor pel·lícula francesa del Syndicat français de la critique de cinéma 1985 (ex-æquo amb Sense sostre ni llei d'Agnès Varda)
Aquesta pel·lícula va ocupar el lloc 26 a la taquilla francesa amb 1.648.467 entrades el 1985.

## Referències

* ↑ «Berlinale: 1985 Programme». berlinale.de. [Consulta: 12 gener 2011].
* ↑ Péril en la demeure a Lexikon des internationalen Films
* ↑ Boris-VIAN- a-Ville-d-Avray-et Boris Vian à Ville d'Avray et Paris. terresdecrivains.com, 31 d'agost de 2003.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Valldeoriolf. Camps Vermells

Valldeoriolf. Camps Vermells, és una de les obres més conegudes de l’artista català Joan Abelló i Prat ja que, per una banda, aplega tots els estils i valors artístics del pintor, i a més, va ser escollida com imatge del seu museu en Mollet del Vallès, el Museu Abelló, on l’obra forma part de la seva col·lecció. La peça va ser realitzada a 1994.

## Descripció de l'obra

Abelló representa en aquesta obra, un paisatge del Vallès, concretament uns camps de Valldeoriolf. És una peça de gran cromatisme, de gran intensitat i de molta capa pictòrica, tal com és característic en les pintures d’Abelló i en el seu estil explosivista, basat en l’acció de llençar la pintura sobre el llenç, bé directament del tub, o també en proporcions adequades amb l'espàtula, de manera que en cada intervenció es produïa un xoc, una ‘explosió’ del pigment contra la tela. Es tracta d’una forma de pintar que, segons la temàtica representada, i en funció de la configuració de la paleta que Abelló escull a cada ocasió, permet descobrir diferents resultats i veure com varia en cada cas la utilització dels «gruixos» de pintura. En aquest sentit, aquesta peça és molt significativa, ja que es pot considerar pràcticament com el que Josep Fèlix Bentz considera “volums escultòrics”, que mostren un caràcter personal i diferencial que sap aconseguir només Abelló en unes obres amb una molt notable quantitat de massa pictòrica. A més, en aquesta composició destaca, també, la barreja de colors utilitzada, molt amplia i variada, i el vermell dels camps del primer terme, molt viu i saturat.
Al centre de la composició hi ha la representació una petita casa, l’únic element creat per l’home que es pot reconèixer en mig d’aquest mar de colors i pintura brillant que configura un paisatge molt dinàmic i vistos que, en la part superior, es tanca amb unes muntanyes i un cel amb núvols, en una zona amb un fort contrast cromàtic amb tonalitats molt més fredes.

## Estil

La peça es data, per tant, en la maduresa artística del pintor, en uns anys molt actius, participatius i plens de reconeixements. Concretament, l’any de la creació d’aquesta peça, el 1994, es van iniciar les obres del Museu Abelló a l’antiga caserna de la Guàrdia Civil de Mollet del Vallès. Es tracta d'una peça que representa tots els valors pictòrics i estilístics d'Abelló: l'explosivisme pur i la introducció de colo
rs molt vius en paisatges en els quals aquests poden quedar dissimulats, sobretot el vermell i el groc. Aquesta idea es veu reflectida en l'obra de tal manera que en el mateix moment de la inauguració va ser seleccionada com a imatge del museu i encara en l'actualitat és la peça més reproduïda en articles de botiga i del museu.

## Exposicions

* Joan Abelló i el paisatge, Museu Abelló, Mollet del Vallès, 26/01/2001 - 22/04/2001
* Abelló, un tast, Museu Abelló, 12/12/2012

## Referències

* ↑ Joan Abelló i el paisatge. Museu Abelló, 2001, p. 57.

## Bibliografia

* Museu Abelló, Mollet del Vallès. Joan Abelló i el paisatge. Mollet del Vallès: 2001., 57
# Pic de l'Aspra

El pic de l'Aspra és un cim dels Pirineus, situat a la comuna de Solan, al departament francès de l'Arieja.
Té una alçada de 1.011 m i és el punt més alt del massís del Plantaurel, una cadena calcària del prepirineu occità que travessa tot el departament de l'Arieja. El pic de l'Aspra domina la petita vall de Lespona, que separa el Plantaurel, pel sud, del massís de Taba.
El GR 107 i el GR 367 comparteixen recorregut per sota del cim, i una variant en forma de drecera que permet arribar fins dalt. A l'oest del cim, entre els GR i el llogaret de Caraibat, hi ha les agulles dolomítiques de Charla, formades per l'acció de l'erosió.

## Referències

* ↑ «Mapa del Plantaurel» (en francès). IGN. [Consulta: 13 maig 2022].
* ↑ «Pic de l'Aspra» (en francès). Photos Ariege. [Consulta: 13 maig 2022].
* ↑ «Les demoiselles de Caraybat» (en francès). La Dépèche du Midi, 14-12-2005. [Consulta: 13 maig 2022].
# Segle XVIII aC

El segle XVIII aC comença l'1 de gener del 1800 aC i acaba el 31 de desembre del 1701 aC. És un període de l'edat antiga marcat per la puixança de Babilònia després d'una ràpida expansió territorial.

## Política

L'Índia entra a l'edat de ferro amb uns avenços que exportarà segles després cap a Occident el conjunt de pobles aris, separats dels iranians amb qui compartien avantpassats.
A la resta del món, es produeixen una sèrie de canvis als centres de poder. Troia inicia un període d'esplendor (del 1800 aC fins al 1300 aC), així com les diferents ciutats estat de Palestina. A Egipte s'instal·len els hicsos (amb la seva capital a Àvaris), que van acabar rivalitzant amb les dinasties autòctones. Hammurabi de Babilònia conquereix Mari i amplia els dominis del seu regne. Apareix el regne independent d'Alep.
A finals del segle, els casites (kasites) després d'establir-se feia pocs anys en l'anomenat regne de Khana (Mari i Terqa) conquereixen Babilònia sota el rei Gandash que es titula rei de Sumèria, Accàdia i Babilònia.

## Economia i societat

S'extingeixen els últims mamuts a l'illa de Wrangel. Es produeix l'erupció del Mount Veniaminof, a Alaska (nivell 6 segons l'índex d'explosibilitat volcànica).
Babilònia esdevé la ciutat més poblada del món i la potència dominant a Mesopotàmia. Qatna és un centre de les caravanes comercials gràcies als seus cavalls. Els aqueus comencen a instal·lar-se a Grècia.

## Invencions i descobriments

Es perfecciona la roda de radis que permet fer carros més lleugers i veloços. Les tècniques agrícoles experimenten amb l'alternança de conreus per no esgotar els recursos del sòl, fet que permet conrear noves varietats de cereals.

## Art, cultura i pensament

D'aquest segle data l'Estela d'Hammurabi, del governant homònim, on es compila un complet text legal que seria exemple de molts altres en el futur, entre ells els manaments bíblics. La tauleta inclou un relleu del déu Shamash, un dels més venerats pel monarca.
El Disc de Festos es crea a Creta, amb una finalitat no del tot aclarida i simbologia de significat avui perdut.

## Referències

* ↑ «Les ciutats més poblades». Arxivat de l'original el 2016-08-18. [Consulta: 19 abril 2012].
# Suspensió Earles

Earles defineix un tipus de suspensió aplicat generalment a la roda davantera de motocicletes, moto carros o tricicles. Aquest sistema de suspensió es caracteritza per la utilització d'un basculant amb l'eix de pivot per darrere de la roda i va ser patentat per Ernest Earles. Un element característic del comportament d'aquesta suspensió és que s'aixeca quan s'aplica el fre a la roda, justa la reacció contrària a la de la forquilla telescòpica. En un principi va ser dissenyada per a motocicletes amb sidecar, tot i que, entre 1955 i 1969, BMW la va utilitzar també per a motocicletes sense sidecar. Actualment està en desús.

## Referències

* ↑ Holmstrom, Darwin; Nelson, Brian J. BMW Motorcicles (en anglès). MotorBooks International, 2002, p.64. ISBN 076031098X.
* ↑ Holmstrom, Darwin; Nelson, Brian J. BMW Motorcicles (en anglès). MotorBooks International, 2002, p.64-70. ISBN 076031098X.

## Enllaços externs

* Patent (anglès)
# Grup dels 77

El Grup dels 77 o G-77 és un grup de països en vies de desenvolupament amb l'objectiu d'ajudar-se i recolzar-se mútuament en les deliberacions de les Nacions Unides.

## Història

El G-77 fou creat el 15 de juny de 1964. Com indica el seu nom, el grup va estar format per 77 països en un principi, encara que actualment el nombre de membres és de 130. El G-77 realitza declaracions conjuntes sobre temes específics i coordina un programa de cooperació en camps com el comerç, la indústria, l'alimentació, l'agricultura, l'energia, matèries primeres, finances i assumptes monetaris.
El 1988 el grup va adoptar l'acord per un sistema global de preferències comercials entre països en vies de desenvolupament que contempla concessions arancelàries sobretot en productes agrícoles i manufactures. Cada any el grup celebra una reunió de ministres a Nova York, i les decisions adoptades es transmeten a les delegacions regionals de Ginebra, París, Nairobi, Roma i Viena,i posteriorment s'assignen activitats específiques als comitès d'acció. El finançament del grup depèn de les aportacions realitzades pels seus membres.
Des del setembre de 2010 el G-77 està presidit per Argentina, per Cristina Fernández de Kirchner, presidenta del país.

## Grup dels 24

El Grup dels 24 (G-24) és un capítol del G-77 que va ser creat el 1971 per coordinar les posicions dels països en vies de desenvolupament en temes monetaris internacionals i desenvolupament financer, i per assegurar que els interessos d'aquest països fossin representats adequadament en les negociacions sobre qüestions monetàries internacionals.
El Grup dels 24, que s'anomena oficialment Grup Intergovernamental dels 24 en Afers Monetaris Internacionals i Desenvolupament, no és un òrgan de l'IMF, però el Fons Monetari Internacional presta serveis de secretaria al Grup. Les seves reunions tenen lloc normalment dues vegades a l'any, amb anterioritat a les reunions de l'IMFC i el Comitè de Desenvolupament, per tal de fer possible que els membres dels països en vies de desenvolupament puguin tractar els temes de l'agenda prèviament.
Tot i que el nombre de socis en el G-24 està limitat estrictament a 24 països, qualsevol membre del G-77 pot afegir-se a les discussions (Mèxic és l'únic membre que no ho és del G-77, va deixar el G-77 sense renunciar a ser membre del G-24). Xina ha sigut un convidat especial des de les reunions de Gabon de l'any 1981. Miguel Gustavo Peirano, exministre d'economia de l'Argentina, és l'actual president del G-24.

## Referències

* ↑ EUA s'uneix a la majoria per aprovar el "Full de ruta" de Bali
* ↑ Argentina asumió la presidencia del G-77
* ↑ «Manizales juliol 2007». Arxivat de l'original el 31 d’agost 2021. [Consulta: 8 novembre 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'organització (anglès)
* Pàgina web del Fons Monetari Internacional (anglès)
* Pàgina web del G-24 (anglès)
# Zenodor (matemàtic)

* Per a altres significats, vegeu «Zenodor».
Zenodor (grec antic: Ζηνόδωρος) (Atenes, c. 200 aC - c. 140 aC) va ser un matemàtic grec del segle ii aC.

## Vida i obra

No es coneix res de la seva vida. Sabem que va escriure un tractat, avui perdut, titulat Sobre les figures isoperimètriques en el qual estudiava els polígons d'igual perímetre però diferent superfície i els sòlids d'igual superfície però diferent volum.
Coneixem el tractat gràcies a les referències de Teó d'Alexandria, Papos d'Alexandria i Díocles. Hi demostrava rigorosament (sota els estàndards de l'època) que el polígon de n costats i màxima superfície és un polígon regular.

## Referències

* ↑ Nahin, 2004, p. 47.
* ↑ Tikhomirov, 1991, p. 11-15.

## Bibliografia

* Heath, Thomas Little. A History of Greek Mathematics (en anglès). New York: Dover Publications, 1981. ISBN 0-486-24073-8.
* Nahin, Paul J. When Least is Best (en anglès). New Jersey: Princeton University Press, 2004. ISBN 978-0-691-13052-1.
* Tikhomirov, Vladimir Mikhailovich. Stories about maxima and minima (en anglès). New Jersey: American Mathematical Society, 1991. ISBN 0-8218-0165-1.
* Toomer, G.J. «The mathematician Zenodorus» (en anglès). Greek, Roman and Byzantine Studies, Vol. 13, Num. 2, 1972, pàg. 177-192. ISSN: 0017-3916.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Zenodor (matemàtic)» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Bulmer-Thomas, Ivor. «Zenodorus» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 21 juliol 2013].
# Périgny (Val-de-Marne)

Périgny és un municipi francès, situat al departament de la Val-de-Marne i a la regió de l'Illa de França.
Forma part del cantó de Plateau briard i del districte de Créteil. I des del 2016, de la divisió Grand Paris Sud Est Avenir de la Metròpoli del Gran París.

## Transport

Périgny no se serveix de cap estació del metro de París, el RER, o la xarxa ferroviària de rodalia. L'estació més propera a Périgny és l'estació de Boussy-Saint-Antoine al RER línia D de París. Aquesta estació es troba al veí municipi de Boussy-Saint-Antoine, a 2,1 km (1,3 milles) del centre de la ciutat de Périgny.
# VLIW

VLIM (acrònim anglès de Paraula d'Instrucció Molt Llarga) es refereix a una arquitectura de processador dissenyada per a potenciar el concepte de paral·lelisme o computació paral·lela. Mentre que en els processadors convencionals l'execució de les instruccions és en mode seqüencial, un processador VLIW permet al programa d'especificar l'execució d'instruccions en paral·lel o concurrentment.

## Exemple

Considerem que volem implememtar l'operació y=axb + cxd + exf :
En un processador seqüencial tindrem:
| Operació | t0 | t1 | t2 | t3 | t4 |
| Producte y1 | axb | | | | |
| Producte y2 | | cxd | | | |
| Producte y3 | | | exf | | |
| Suma | | | | y1+y2 | |
| Suma | | | | | y12+y3 |
En un processador VLIW tindrem:
| Operació | t0 | t1 | t2 |
| Producte y1 | axb | | |
| Producte y2 | | cxd+y1 | |
| Suma | | | exf+y2 |

## Vegeu també

* Processador escalar
* Processador superescalar
* Processador vectorial
* Processador Multinucli

## Referències

* ↑ «What is VLIW (very long instruction word)? - Definition from WhatIs.com» (en anglès). WhatIs.com.
* 1 2 «Introducció a VLIW» (en anglès). [Consulta: 26 desembre 2016].
* ↑ «Processadors VLIW» (en anglès). https://courses.cs.washington.edu.+[Consulta: 26 desembre 2016].
# Philippe de Lévis

Philippe de Lévis (França, 4 de novembre de 1435 - Roma, 1475) fou un cardenal francès.

## Biografia

Nascut a França dins d'una família pertanyent al llinatge nobiliari dels Lévis.
El 1454 va ser nomenat arquebisbe d'Auch i el 1463 va ser traslladat a l'arxidiòcesi d'Arle.
El papa Sixt IV, a petició de Renat d'Anjou, el va elevar al rang de cardenal en el consistori del 7 de maig de 1473, amb el títol cardenalici de Santi Marcellino e Pietro.
Va morir l'11 de novembre de 1475, als 40 anys i el seu cos va ser enterrat a la basílica de Santa Maria la Major de Roma.

## Bibliografia

* Salvador Miranda, LEVIS, Philippe de, The Cardinals of the Holy Roman Church, Florida International University.
# Scuol

Scuol és un municipi del cantó dels Grisons (Suïssa), situat a la Regió d'Engiadina Bassa/Val Müstair.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Submarí d'atac

Un submarí d'atac és un submarí que ha estat dissenyat específicament amb el propòsit d'atacar i enfonsar altres submarins, vaixells de guerra enemics, i vaixells mercants. En les armades soviètica i russa s'anomenen submarins multi-propòsit. També són usats per protegir vaixells de superfície i submarins llançamíssils. Alguns estan armats amb míssils de creuer muntats en sistemes de llançament vertical, augmentant l'abast de les seves possibles missions per incloure objectius terrestres.
La propulsió dels submarins d'atac pot ser nuclear, dièsel o elèctrica (convencional). En el sistema de denominació de l'Armada dels Estats Units, i en el sistema de l'OTAN equivalent (STANAG 1166), els submarins d'atac de propulsió nuclear són coneguts com a SSN, i els seus predecessors dièsel-elèctrics eren anomenats SSK. En l'Armada dels Estats Units, els SSN són anomenats extraoficialment submarins d'atac ràpid.

## Referències

* ↑ Sergei Georgievich Gorshkov The Sea Power of the State. 2ª. Naval Institute Press, 1979. ISBN 0-87021-961-8.
* ↑ «Attack Submarines - SSN». navysite.de. [Consulta: 12 setembre 2017].