OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Reconciliación (escultura)

Reconciliación (en anglès: Reconciliation) és una escultura de Josefina de Vasconcellos, que representa a un home i una dona exhausts, de genolls i abraçats.
La figura original és una petita peça de bronze anomenada Reunion i exhibida en 1955 en una exposició conjunta amb el seu marit, el pintor Delmar Harmood Bàner (1896-1983), en la Royal Watercolour Society.
Dues dècades després, es va decidir crear a la universitat de Bradford un Departament d'Estudis per a la Pau. Per donar suport a la iniciativa, De Vasconcellos va oferir a la universitat una rèplica de la peça original a major escala. Es va instal·lar a l'espai enfront de la biblioteca «J. B. Priestley», al campus universitari. La inauguració va ser el 4 de maig de 1977 i va estar a càrrec del Premi Nobel de la Pau Seán MacBride. Ell i l'escultora van rebre doctorats honoris causa en la mateixa instància.
Sobre el procés de creació de l'obra De Vasconcellos va dir:
| « | Concebí la idea original de la escultura al finalizar la Segunda Guerra Mundial. Europa estaba colapsada, la gente estaba conmocionada. Leí en un diario acerca de una mujer que había cruzado Europa a pie para encontrar a su marido y me conmovió tanto que hice la escultura. Después pensé que no solo se trataba del reencuentro de dos personas sino también del reencuentro de las naciones que habían estado enfrentadas. | » |
Va ser traslladada al taller de l'escultora per a la seva reparació i la hi va reinstal·lar per segona vegada el dia del noranta aniversari de De Vasconcellos, el 26 d'octubre de 1994. Es va canviar el nom a Reconciliación en sintonia amb l'esperit de l'obra i amb la labor del departament d'Estudis per a la Pau.
En 1995, per celebrar el cincuentenari de la finalització de la Segona Guerra Mundial, rèpliques en bronze de l'escultura van ser instal·lades a l'interior de les ruïnes de la catedral de Coventry i en el Memorial de la Pau d'Hiroshima al Japó. Entre altres rèpliques, existeix una en el predio del castell de Stormont a Belfast. Per celebrar la reobertura de l'edifici del Reichstag de Berlín en 1999, es va instal·lar una altra rèplica en la Capella de la Reconciliació (Kapelle der Versöhnung) a la zona que abans ocupava el mur de Berlin.

## Referències

* 1 2 «Josefina de Vasconcellos: Her faith inspired both her sculptures and her work with children» (en anglès), 21-07-2005. [Consulta: 3 octubre 2016].
* ↑ «Cathedral Church of St. Michael - Coventry, UK» (en anglès). [Consulta: 3 octubre 2016].
* ↑ «Josefina de Vasconcellos: Sculptor of Reconciliation for whom her work was «not only art but a message»» (en anglès), 21-07-2005. [Consulta: 3 octubre 2016].
# Reserva índia del Riu Walker

La Reserva índia del Riu Walker és una reserva índia situada al centre de Nevada als Estats Units. Està situada al llarg del riu Walker entre Yerington i el llac Walker. En el nivell actual del llac, la reserva només té una petita façana del llac Walker. La major part de la reserva (72,68%) es troba al Comtat de Mineral, però hi ha porcions al comtat de Lyon (14,37%) i al comtat de Churchill (12,95%).
La superfície del reserva és 529.970 milles quadrades (1.372,616 km²) i una població de 853 persones segons el cens de 2000. Schurz és l'única ciutat a la reserva. La bassa Weber, un embassament del riu Walker, es troba aigües amunt de Schurz i disposa d'aigua de reg per a les explotacions agràries de la reserva. La majoria de la reserva és pastura per al ramat.
La reserva pertany a la Tribu Paiute del Riu Walker, una tribu reconeguda federalment dels paiute del Nord. El seu nom paiute és Agai-Ticutta, que vol dir 'menjatruites'.
Wovoka, creador de la religió Ghostdance, és enterrat a Schurz.

## Referències

* Web de la reserva Arxivat 2013-08-11 a Wayback Machine.
# Rhodacanthis

Rhodacanthis és un gènere extint d'ocells passeriformes de la família dels fringíl·lids, que inclou a dues espècies.
Les hi podia trobar a les illes de Hawaii. Van ser descrits en 1892 pel zoòleg britànic Lionel Walter Rothschild en el "Annals and Magazine of Natural History".
Ambdues espècies es van extingir poc després de la seva descripció, asi que ja eren molt rares en el moment del seu descobriment.

## Taxonomia

* † Rhodacanthis flaviceps Rothschild, 1892 - koa petit.
* † Rhodacanthis palmeri Rothschild, 1892 - koa gros.
# Rincón del Obispo

Rincón del Obispo és una pedania del municipi de Coria, a la província de Càceres, comunitat autònoma d'Extremadura, Espanya. Va ser fundada entre els anys 1960 i 1968 com a poblat de colonització dins el pla de regadiu de les hortes del riu Alagón. Tot i ser de fundació recent, té un gran jaciment acheulià, a les ribes del riu Alagón.
El nucli és a la riba esquerra del riu Alagón. Cal destacar els nombrosos boscos de ribera que limiten amb el poble.

## Demografia

Les dades de població són les següents:
* 2002: 358 habitants
* 2005: 360 habitants
* 2008: 368 habitants
* 2011: 369 habitants
* 2014: 376 habitants

## Economia

El riu Alagón ha condicionat aquesta pedania en creixement i desenvolupament socioeconòmic, perquè té unes grans masses d'explotació agrària. A més, cal sumar-hi les indústries d'extracció d'àrids assentades en la marge del riu, la indústria de la construcció i el sector serveis.

## Transports

Una carretera local (Camí general n. 6 de la Confederació Hidrogràfica del Tajo) uneix el poble amb la carretera autonòmica EX-109.

## Serveis públics
### Educació

Al poble hi ha un col·legi públic d'educació infantil i primària, el CEIP San José Obrero.

### Sanitat

Compta amb un consultori local a la plaça d'Espanya.

## Patrimoni

L'església parroquial catòlica està sota l'advocació de Sant Josep Obrer, que depèn eclesiàsticament de la diòcesi de Còria-Càceres.
Dins del terme urbà de Racó del Bisbe s'aprecia un fort caràcter colonial perquè hi ha nombrosos edificis de façanes emblanquinades, que li aporten el blanc que va lluir en la seva fundació.

## Festivitats

* Sant Josep Obrer: En aquesta pedania se celebren al voltant de l'1 de maig les festes en honor de Sant Josep Obrer. Com és tradició cultural de la zona, les festes d'advocació a aquest sant que inspira tanta fe en els habitants del municipi, gira al voltant de la missa del dia 1. Al voltant d'aquest dia, les majordomes de Sant Josep ofereixen dolços típics i ponx, preparats prèviament, a la manera popular. Convé recordar el gran paper dels festejos taurins, a l'estil tradicional, amb un nombre variat de bestiar taurí, generalment bous.
Altres festivitats i actes són les de Sant Sebastià, el Festival de les flors de l'últim cap de setmana d'abril i el pessebre vivent al Nadal.

## Referències

* ↑ Nomenclátor Instituto Nacional de Estadística
* ↑ Mapa de Rincón del Obispo Google Maps
* ↑ Guía de Servicios Educativos de Extremadura 2013-2014 Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. Gobierno de Extremadura
* ↑ «Registro de Centros Establecimientos y Servicios Sanitarios de Extremadura.Orden 3 de febrero de 2009 (actualizado a 2013)». Salud Extremadura. [Consulta: 23 abril 2015].
* ↑ Parroquias Arxivat 2020-05-29 a Wayback Machine. Diócesis de Coria-Cáceres
# Rhydderch ab Iestyn

Rhydderch ab Iestyn (? – 1033) va ser un rei gal·lès que visqué al segle xi.

## Biografia

Hi ha poca informació sobre Rhydderch ab Iestyn en els annals. Sembla que inicialment governava Gwent i Morgannwg, llocs on el seu fill posteriorment tindria la base del poder. Quan Llywelyn ap Seisyll, rei de Gwynedd i Deheubarth va morir inesperadament el 1023, Rhydderch s'emparà de Deheubarth, sembla que per la força. La Crònica dels Prínceps (Brut y Tywysogion) indica que en l'any 1033, Rhydderch va ser mort pels irlandesos, però no en dona més detalls.
El regne de Deheubarth tornà a la seva dinastia original en les persones de Hywel ab Edwin i el seu germà Maredudd. A l'any següent els germans s'enfrontaren en batalla. En l'any 1045, els fill de Rhydderch Gruffydd arrabassà Deheubarth a Gruffydd ap Llywelyn i el retingué deu anys fins que Gruffydd el recuperà.

## Bibliografia

* John Edward Lloyd A history of Wales from the earliest times to the Edwardian conquest London: Longmans, Green & Co., 1911
* Thomas Jones, ed. Brut y Tywysogion: Peniarth MS. 20 version Cardiff: University of Wales Press, 1952
# Rhyd-Ddu

Rhyd-Ddu és un petit poble de la zona d'Eryry (Snowdonia en anglès), del comtat gal·lès de Gwynedd. Està situat en un extrem de la vall del Nantlle. El seu nom està format per les paraules gal·leses Rhyd (= gual) + Du (=Negre) Arxivat 2007-12-27 a Wayback Machine..
La població és especialment coneguda com a lloc de partença de diverses excursions a muntanyes com l'Snowdon (Yr Wyddfa en gal·lès), el Moel Hebog, l'Yr Aran i la Serra de Nantlle; a poca distància al nord hi ha l'important Llac Cwellyn. Té un pub i diversos llocs per allotjar-se Arxivat 2007-07-05 a Wayback Machine. Arxivat 2007-08-14 a Wayback Machine..
És un dels pobles vinculats a les mines de pissarra del segle xix, i en fou fill el poeta i intel·lectual Thomas Parry-Williams (1887-1975).
A efectes censals, Rhyd-Ddu pertany a la comunitat de Waufawr. El seu codi postal és el LL54 i el prefix telefònic és el 1766.

## Estació de tren

En el 1881 es va construir una estació de tren a Rhyd-Ddu com a final de la línia North Wales Narrow Gauge Railways (Moel Tryfan Undertaking), que procedia de Dinas Dinlle; posteriorment (1923), la línia s'allargà fins a Beddgelert i Porthmadog. L'estació, anomenada South Snowdon, portà tràfic de passatgers fins al 1936, quan la línia tancà.
El 1997 la Welsh Highland Railway començà a recuperar l'antic traçat amb una nova línia de via estreta que, procedent de Caernarfon i via Beddgelert, preveu arribar a Porthmadog el 2009. El 2003 el tren arribà a Rhyd-Ddu, si bé l'estació hagué de bastir-se en un emplaçament diferent a l'original. La construcció de la nova estació, feta conjuntament per professionals i voluntaris, està documentada en diverses planes web (Enllaços).

## Enllaços externs

* Excursió a Y Garn i Mynydd Drws-y-coed (anglès)
* Plana oficial del Welsh Highland Railway Project Arxivat 2008-01-22 a Wayback Machine. (anglès)
* Plana independent sobre la reconstrucció del Welsh Highland Railway (anglès)
* Excursions des de Rhyd-Ddu Arxivat 2007-07-03 a Wayback Machine. (anglès)
* Plana web de la Vall del Nantlle (gal·lès)(anglès)
# Regió d'Arequipa

Arequipa és una regió del sud-est del Perú. Limita al nord amb les d'Ica, Ayacucho, Apurímac i Cusco, a l'est amb la Regió de Puno, al sud amb la Regió de Moquegua, i a l'oest amb l'oceà Pacífic. La capital, Arequipa, és la segona ciutat més gran del Perú.

## Divisió administrativa

La regió es divideix en 8 províncies:
| Província | Capital | Districtes |
| Arequipa | Arequipa | 29 |
| Camaná | Camaná | 8 |
| Caravelí | Caravelí | 13 |
| Castilla | Aplao | 14 |
| Caylloma | Chivay | 19 |
| Condesuyos | Chuquibamba | 8 |
| Islay | Mollendo | 6 |
| La Unión | Cotahuasi | 11 |

## Enllaços externs

* Pàgina del govern regional Arxivat 2020-09-23 a Wayback Machine.
* Peru Info: Arequipa Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
* Arequipa Informació turística Arxivat 2006-05-29 a Wayback Machine.
# Regió d'Apurímac

Apurímac (en quítxua, Déu parla) és una regió del Perú. Limita a l'est amb les regions de Cusco i Ayacucho a l'est, i Arequipa al sud. Al territori també hi viuen els aixaninka.
Al departament d'Apurímac es parlen dos llengües originàries del Perú: ashaninka i quítxua.

## Divisió administrativa

Es divideix en set províncies:
* Abancay
* Antabamba
* Aymaraes
* Cotabambas
* Grau
* Chincheros
* Andahuaylas

## Referències

* ↑ Sullón Acosta, Karina Natalia (coord.). Documento Nacional de Lenguas Originarias del Perú. Ministerio de Educación. República del Perú, 2013. Arxivat 2018-10-04 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Govern Regional d'Apurímac
* Versió del diari espanyol ABC sobre turisme al Perú Arxivat 2005-12-20 a Wayback Machine.
* Universitat Tecnològica de los Andes
# Rigo-rago

El rigo-rago és un instrument de percussió fregada, de nom onomatopeic, fet amb dues fustes gruixudes rectangulars, que tenen un bon nombre de sécs en una cara de cada fusta, sécs que es freguen els uns amb els altres per tal de produir un so insistent i indefinit. Cada fusta porta un agafador de pell o de roba per poder-lo sostenir amb les mans. N'hi ha que duen clavades fora dels agafadors unes llaunetes circulars, semblants als sonalls de la pandereta o el caicai. Aquest instrument formava part de l'acompanyament de les colles de caramelles. Era tocat més per sentiment que per coneixement, la qual cosa donava com a resultat uns conjunts orquestrals un xic discordants per a orelles massa refinades, però que, en el fons, no deixaven de tenir una harmonia rústica i elemental.

## Referències

* ↑ Amades, Joan: Costumari Català: Auques, instruments musicals i Nadal. Salvat Editores, S.A., Barcelona, 1997. ISBN 84-345-9682-2, plana 143.
* ↑ «Recull de juguetes artesanals de les Illes balears». [Consulta: 21/06/ 2015].
* ↑ «Instruments musicals cultura popular catalana». Arxivat de l'original el 2015-06-21. [Consulta: 21 juny 2015].

## Enllaços externs

* Randellaires del Ripollès, al minut 1'27 apareix un rigo-rago
# Reliquiari

Un reliquiari és un recipient sovint de la mida d'una capsa petita o estoig on es guarden relíquies o records dels sants i exposar-les a la veneració dels fidels. Van estar en ús amb el nom de encólpium als primers segles de l'Església, encara que en aquell temps tenien caràcter privat i es portaven penjants del coll en forma de capsetes o de medalles amb figures i inscripcions.
Consten exemplars almenys del segle iv com les del Tresor de Monza, regalats per Sant Gregori a la reina Teodolina. Entre ells hi ha unes certes ampolletes molt comunes en aquella època, que només contenien cotó xop en oli beneït o pres de les làmpades que cremaven junt al sepulcre d'algun màrtir. Per a la veneració pública de les relíquies en aquells primers segles bastaven els sepulcres i altars que les contenien. Però des del segle ix van començar a col·locar-se a més a més sobre l'altar reliquiaris en forma de capsetes o arquetes.
Aquesta forma de reliquiari va continuar als segles posteriors fins a l'època d'art ogival sent preferides les arquetes més o menys riques, segons la magnitud de les relíquies i la magnificència del donant i aprofitant-se amb freqüència per a l'objecte arquetes d'ús profà. Entre aquestes hi ha :
* l'Arca santa de les Relíquies de la catedral d'Oviedo
* l'Arca de San Millán
* el cofret de fusta xapat d'argent repussat i amb figures de sants a la parròquia d'Abárzuza (segle xi)
* l'arqueta de bronze esmaltat i amb figures de relleu al monestir de Silos i el Museu de Burgos (segle xiii)
* l'arqueta de Colònia
* l'arqueta de Llemotges
El reliquiari va prendre des del segle xiii formes molt variades i artístiques, estant les principals:
* la d'arqueta i templet, imitant un temple amb les seves arcuacions ogivals i la seva cresteria
* la d'ostensori, amb el seu peu i la seva torreta
* la de bust i estàtua, amb la imatge del Sant a què pertany la relíquia que s'hi recull.
A la capella de Sant Jordi del Palau de la Generalitat de Catalunya hi ha el reliquiari d'argent daurat amb relíquies del fèmur de Sant Jordi, realitzada per l'argenter Felip Ros i donada la relíquia per Guillem de Sant Climent, ambaixador de França a les Corts de Felip II de Castella.

## Vegeu també

* Urna de Sant Càndid
* Lipsanoteca
# Riu Dhamra

El Dhamra és un riu i estuari a Orissa, Índia. Es forma per la unió dels rius Brahmani i Baitarani, i els seus tributaris, quan entren a la badia de Bengala. La seva boca és arenosa i està marcada per la boia Kanika i per un antic far prop de la Punta de l'Escull Palmyras. L'estuari fou declarat port segur el 1858.

## Vegeu també

* Port de Dhamra.
* Maipara.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Resolució 231 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 231 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 15 de desembre de 1966, després de reafirmar les resolucions anteriors sobre el tema, el Consell va ampliar l'estacionament a Xipre de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre durant 6 mesos addicionals, que finalitzarien el 26 de juny de 1967. El Consell també va convocar les parts interessades directament per seguir actuant amb la màxima restricció i cooperar plenament amb la força de manteniment de la pau.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)
* Conflicte de Xipre

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Riu Antas

L'Antas és un curt riu costaner al sud d'Espanya que neix a l'extrem oriental de la Serra de Los Filabres, a la Província d'Almeria, comunitat autònoma d'Andalusia, i desemboca al Mediterrani al terme municipal de Vera. Té un curs d'uns 40 km de longitud. Pertanyent en el seu curs mitjà i baix a la conca de Vera al costat dels rius Aguas i Almanzora, transcorre també per Antas (municipi d'Almeria) amb el qual comparteix nom.
L'Antas neix lleugerament per sobre dels 1.000 m d'altitud, però dues terceres parts del seu curs flueixen a menys de 100 m sobre el nivell del mar. En el seu curs baix té un caràcter torrencial degut a les escasses precipitacions a la zona, cosa que ha originat en ocasions d'inundació nombroses pèrdues econòmiques a la zona. Desemboca en forma d'aiguamoll, en la denominada llacuna de Puerto Rey, també coneguda com a llacuna de Vera, que és un espai natural protegit, com és el propi Antas en el seu últim tram, ja que va ser proposat com a Lloc d'Importància Comunitària (LIC) des de l'any 1999 amb el codi ES6110017; malgrat les properes urbanitzacions costaneres de Puerto Rey, al marge dret, i Las Marinas de Vera al marge esquerre. Les pluges torrencials també provoquen l'arrossegament de sediments cap a la desembocadura, per la qual cosa la llacuna queda sovint separada del mar per un cordó litoral natural. La zona protegida de l'Antas, amb una extensió de 23,08 ha, és llar d'una espècie inclosa en les directives de protecció de naturalesa —la tortuga grega (Testudo graeca), que es troba classificada com a espècie vulnerable—, i presenta tres tipus d'hàbitat. És una zona amb vegetació de ribera ben conservada; així mateix, la zona de la llacuna és una zona d'interès ornitològic, ja que és zona de cria d'espècies com la malvasia capblanca (Oxyura leucocephala) i el xarxet marbrenc (Marmaronetta angustirostris).
Entre hàbitats hi ha principalment canyissars (Phragmites australis), però també tamarigars (Tamarix canariensis i Tamarix boveana), saladars (Arthrocnemum macrostachyum, Limonium sp.. o Suaeda vera), i jonqueres (Juncus maritimus i Juncus acutus).

## Notes

* ↑ «Reseñas históricas» (en castellà). Ayuntamiento de Antas. Arxivat de l'original el 2016-11-11. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ «Nuevo despropósito en Vera: la laguna del Antas, espacio protegido» (en castellà). Teleprensa, 19-05-2015. [Consulta: 21 novembre 2015].
* 1 2 «Laguna de Vera (Desembocadura del Río Antas)» (en castellà). Junta de Andalucía. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ «ES6110017, Río Antas» (en anglès). Red Natura 2000. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ «Mediterranean spur-thighed tortoise - Testudo graeca Linnaeus, 1758» (en anglès). European Nature Information System, European Environment Agency. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ «Río Antas» (en anglès). European Nature Information System, European Environment Agency. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Riu de la Bonaigua

El riu de la Bonaigua és un corrent d'aigua del terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà.
És un riu pirinenc d'orientació nord-sud, que neix a la capçalera de la vall de la Bonaigua, afluent per la dreta del Noguera Pallaresa a tocar de València d'Àneu
Els seus principals afluents són el barranc de Gerber i el riu de Cabanes; el dos hi desaigüen per la dreta.

## Referències

* ↑ «Riu de la Bonaigua». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Marco Aurelio Vila, Catalunya: rius i poblament
# Riu de la Cana

El riu de la Cana és un afluent de l'Ebre del marge esquerre, que neix al terme municipal de Bellaguarda (les Garrigues) i desemboca a l'Ebre a Flix (Ribera d'Ebre).
Té una llargada de 20,5 km i està catalogat com un riu mediterrani de cabal variable per l'Agència Catalana de l'Aigua. Només porta aigua en èpoques de pluja i drena les aigües provinents de la vall dels Horts, de la de Bovera, de les Rebolledes, de la vall Major i de Can Senyor, les quals sumen en total una superfície de 8116,67 ha.

## Referències

* ↑ Datos físicos de las corrientes clasificadas por el C.E.H., Centro de Estudios Hidrográficos, Madrid, 1965, obtingut a través del web de la Confederación Hidrográfica del Ebro. [Consulta: 12 febrer 2010]
* 1 2 Agència Catalana de l'Aigua. [Consulta: 15 febrer 2010]
* ↑ Gran Enciclopèdia Comarcal de Catalunya, vol. 11 2a Ed. Barcelona, 1994
# Rybník (Nitra)

* No s'ha de confondre amb Rybník (Banská Bystrica).
Rybník és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país.
Està situat a l'est de la regió, prop dels rius Ipeľ i Hron (conca hidrogràfica del Danubi) i de la frontera amb la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1075.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de Estadístiques del districte de Levice. Consultat el 20 de desembre del 2021.
* ↑ «(eslovac) (anglès) obce.sk». [Consulta: 20 desembre 2021].
# Romoland

Romoland és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 2.764 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Romoland tenia 2.764 habitants, 785 habitatges, i 620 famílies. La densitat de població era de 358,1 habitants/km².
Dels 785 habitatges en un 43,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,1% hi vivien parelles casades, en un 12,7% dones solteres, i en un 20,9% no eren unitats familiars. En el 15,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,8% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 8,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.523 $ i la renda mediana per família de 37.574 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.850 $ mentre que les dones 18.971 $. La renda per capita de la població era de 12.932 $. Entorn del 20,5% de les famílies i el 25,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Romoland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Romoland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].