OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marxa de Resistència 7 Cims

La Marxa de resistència 7 Cims és una caminada de resistència no competitiva, en format circular, organitzada pel Centre Excursionista del Penedès, que forma part del Circuit Català de Caminades de Resistència (CCCR) de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC).
La 'Marxa de resistència 7 Cims', que va néixer com a tal el 2004, té un recorregut de 59,2 quilòmetres i un desnivell acumulat de ± 4.824 metres, amb la sortida i arribada a la Plaça Nova de Torrelles de Foix, i per realitzarla es disposa d'un temps límit de 15 hores per finalitzar la prova. La marxa transcorre per camins, boscos i racons del vessant penedesenc de la Serralada Prelitoral Catalana, situada entre Barcelona i Tarragona, fa possible que en una sola jornada es puguin trepitjar set cims dels més destacats i alts del Penedès històric, algun dels quals voreja els 1.000 metres d'altitud. Es tracta d'una prova no competitiva de resistència individual per camins de muntanya que té per objectiu efectuar el seu recorregut circular, amb la sortida i l'arribada a la població de Torrelles de Foix.
Els set cims que es poden trobat durant el trajecte són el Clapí Vell (704 m.), Puig de l’Àliga (698 m.), el Montmell (861 m.), el Montagut (962 m.), Puig de Formigosa (995 m.), Puig Castellar (994 m.) i Puig de les Agulles (848 m.), que estan repartits per quatre comarques: l'Alt Penedès, el Baix Penedès, l'Alt Camp i l'Anoia, tot passant per les poblacions de Torrelles de Foix, el Pla de Manlleu i Pontons, a més dels municipis d'Aiguamúrcia, el Montmell, Querol i la Llacuna.

## Referències

* 1 2 «19a Marxa de Resistència 7 Cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC). [Consulta: 3 març 2023].
* 1 2 «Èxit de participació i bon temps en la 18ena edició de la marxa 7 Cims». RTV Vilafranca, 04-05-2022 [Consulta: 3 març 2023].
* ↑ «Esgotades en 14 hores les inscripcions a la Marxa 7 Cims 3 de maig de 2021». La Fura. L'informatiu de l'Alt Penedès, Baix Penedès i Garraf, 03-03-2023 [Consulta: 3 març 2023].
* ↑ «XIII Marxa de Resistència 7 Cims». Surtdecasa. [Consulta: 3 març 2023].

## Enllaços externs

* Marxa de Resistència 7 Cims
# Mas de Sant Romà

El Mas de Sant Romà és una obra de Santa Maria de Miralles (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Format per diferents construccions annexes (habitatges, corrals) en torn el nucli principal que és una construcció de planta rectangular de dos pisos (l'últim galeria) i amb el sostre a dues vessants mirant al front. A aquest edifici s'hi entra a través d'una porta d'arc de mig punt amb portal adovellat. Ha estat bastant reformat.

## Història

Està al costat de l'actual parròquia. Fou residència senyorial ja datada des del S.XIV. L'església està datada una mica més tard: el 1413. Està situat al costat d'una riera en un indret ric en vegetació i on es troba la font de Sant Romà. Al costat, hi ha conreus de blat.

## Referències

* 1 2 3 «Mas de Sant Romà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Miss Espanya

El certamen Miss Espanya és un concurs de bellesa nacional d'Espanya des de l'any 1929. Es transmet actualment a tot el país per la cadena Telecinco, des del complex de vacances Marina d'Or, en la província de Castelló.

## Funcionament

Tota dona que vulgui participar en Miss Espanya ha de presentar-se davant una de les delegacions provincials de l'entitat, i informar-se sobre els requisits requerits per a aquest any, així com els mètodes de selecció que es portaran a terme en aquesta província. Una vegada sigui seleccionada per una delegació, passarà a representar a aquesta província en el certamen, que transcorrerà al llarg un mes, culminant en una final en la que se seleccionarà a la nova Miss Espanya.
Durant aquests dies previs a la gran gal·la de la bellesa nacional, les candidates realitzen activitats culturals pel país.
Cal destacar que fins a 1935 el títol rebia el nom de Senyoreta d'Espanya, mentre que a partir de 1961, any en què va guanyar Tita Cervera, ja es va emprar el nom Miss Espanya.
# Mattagamita

La mattagamita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la marcassita. Rep el nom de la mina Mattagami, al Canadà, la seva localitat tipus.

## Característiques

La mattagamita és un tel·lurur de fórmula química CoTe₂. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mattagamita pertany a «02.EA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Fe, Co, Ni, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: aurostibita, bambollaïta, cattierita, erlichmanita, fukuchilita, geversita, hauerita, insizwaïta, krutaïta, laurita, penroseïta, pirita, sperrylita, trogtalita, vaesita, villamaninita, dzharkenita, gaotaiïta, al·loclasita, costibita, ferroselita, frohbergita, glaucodot, kullerudita, marcassita, paracostibita, pararammelsbergita, oenita, anduoïta, clinosafflorita, löllingita, nisbita, omeiïta, paxita, rammelsbergita, safflorita, seinäjokita, arsenopirita, gudmundita, osarsita, ruarsita, cobaltita, gersdorffita, hol·lingworthita, irarsita, jol·liffeïta, krutovita, maslovita, michenerita, padmaïta, platarsita, testibiopal·ladita, tolovkita, ullmannita, wil·lyamita, changchengita, mayingita, hollingsworthita, kalungaïta, milotaïta, urvantsevita i reniïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Mattagami Lake, situada a la localitat de Mattagami, al Nord-du-Québec (Quebec, Canadà), on sol trobar-se associada a l'altaïta i la calcopirita. També ha estat descrita a Finlàndia, al Kazakhstan i a Austràlia.

## Referències

* ↑ «Mattagamite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 abril 2021].
# Metre plegable

El metre plegable, metre de fuster o metre de paleta és un instrument de mesura que s'utilitza en la construcció, fusteria i bricolatge.
És un estri de fusta o d'altra matèria dura (alumini, plàstic), articulat i plegable. Sol ser d'un metre o dos metres de llargària amb segments plegables de 20cm. Té l'avantatge de la seva rigidesa i que no s'ha de desenrotllar. El doble metre plegable de paleta tradicional era de fusta, groc, compost per deu segments de vint centímetres units per reblons amb un ressort per ajustar els diferents segments en la posició tancada, oberta o en angles intermedis.
La directiva europea CE 2004/22 especifica les normes de precisió que s'han de trobar a una de les extremitats del metre. Certs metres tenen el sistema mètric d'un costat i polzades a l'altre costat.

## En l'art

L'escriptor francès François Cavanna en la seva novel·la autobiogràfica Les Ritals relata com el seu pare, paleta analfabet italià que va emigrar a França, recollia els trossos trencats de metres en les obres on treballava i per estalviar, com molts altres del seu ram, els acoblava fent metres sencers sense mirar els nombres marcats.

## Referències

* ↑ Serra i Subirà, Eduard. Materials i eines de l'escultor. Barcelona: Publicacions Universitat de Barcelona, 1992, p.124. ISBN 84-475-0148-5.
* ↑ Domínguez, Esteban José; Ferrer, Julián. Aparells i estris de mesura. Editex, 2017, p.52 (Ciclos Formativos). ISBN 9788491613718.
* ↑ «Metre plegable». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Tecnica, Meccanica. «VARI TIPI DI METRO» (en italià), 30-03-2017. [Consulta: 10 abril 2024].
* ↑ «Directive 2004/22/EC of the European Parliament and of the Council of of 31 March 2004 on measuring instruments». Diari Oficial de la Unió Europea, 30-04-2004, pàg. L135 1-80.
* ↑ Cavanna, François. Les ritals (en francès). París: P. Belfond, 1978. ISBN 978-2-253-02463-7.
# Michel Deguy

Michel Deguy (Draveil, 23 de maig de 1930 - 5è districte de París, 16 de febrer de 2022) fou un poeta i assagista francès.
La seva obra, exigent i hermètica, té una clara influència de Saint-John Perse, amb un estil molt basat en la tradició.

## Obres

* Actes (1966)
* Le monde de Thomas Mann (1962)
* Les meurtrières (1959)
* Fragments du cadastre (1960)
* Poèmes de la presqu'île (1961)
* Biefs (1963)
* Oui-dire (1966)
* Tombeau de Du Bellay (1973)
* Jumelages (1978)
* Donnant donnant (1981)
* Livre des gisants (1983).

## Referències

* ↑ «Michel Deguy». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Mike Mills (desambiguació)

«Mike Mills» té aquests significats:
* Mike Mills, compositor i baixista de R.E.M.
* Mike Mills, director de cinema i vídeos musicals.
# Micropterix agenjoi

Micropterix agenjoi és una espècie d'arna de la família Micropterigidae. Va ser descrita per Viette l'any 1949.

## Referències

* ↑ Micropterix agenjoi Museu d'Història Natural (The Global Lepidoptera Index).
# Mauricio Aros

Mauricio Fernando Aros Bahamonde (9 de març de 1976) és un exfutbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1998. Ha jugat fora de Xile a clubs com Feyenoord, Maccabi Tel Aviv i el 2003 a Al-Hilal.

## Referències

* ↑ Mundialistas chilenos
* ↑ «Mauricio Aros» (en dutch). Voetbal International. [Consulta: 12 octubre 2009].
* ↑ Mauricio Aros a National-Football-Teams.com (anglès)
# Miqueliopuntia miquelii

Miqueliopuntia és un gènere monotípic de la família dels cactus. La seva única espècie és Miqueliopuntia miquelii i és nativa de la costa de Xile.

## Descripció

Aquesta espècie de planta és relativament petita, vertical, espessa i forma grans matolls de fins a 1,5 metres d'alçada i diversos metres de circumferència. Les seves tiges clarament estructurades, són cilíndriques, fortes, de 7 a 20 cm de llarg i arriben a un diàmetre d'entre 3 i 6 cm. Les costelles són significativament esteses i ben marcades. Les fulles carnoses són de color vermellós, punxegudes, de 3 a 5 mm de llarg i cauen prematurament. Té unes 60 arèoles que es troben a tot arreu i són peludes; amb gloquidis que estan sempre presents i mesuren de 4 a 8 mm de llarg i normalment es troben a la part superior de les arèoles. Les rodones arèoles es troben a 4-7 mm de diferència. Les 8 a 16 primes espines centrals són com agulles i de color groguenc a marró fosc. Fora de totes les arèoles hi ha nombroses espines erectes i desiguals, que poden ser de fins a 8 cm de llarg.
Les flors són de color blanc a rosa pàl·lid que no s'obren completament. Apareixen a prop de les puntes dels brots i mesuren fins a 7 cm de llarg. Els seus pericarpis són cilíndrics. Els fruits són de color verd pàl·lid a blanquinosos, d'esfèrics a allargats i coberts d'espines eriçades. Les llavors són de color blanc groguenc a ocre i de 3,5 a 5 mm de longitud.

## Distribució i hàbitat

Aquesta espècie és endèmica de Xile, on es pot trobar a les regions de Coquimbo i Atacama, des de la Vall d'Elqui a Copiapó. Creix en elevacions de 0 a 1500 msnm, on es troba al desert, en una àmplia gamma de sòls. L'espècie es troba al Parc nacional Llanos de Challe.

## Taxonomia

Miqueliopuntia miquelii va ser descrita per (Monv.) F.Ritter i publicada a Kakteen in Südamerika 3: 869. 1980.

### Etimologia

* Miqueliopuntia: nom genèric compost que fa honor al botànic Friedrich Anton Wilhelm Miquel amb el sufix d'Opuntia.
* miquelii: epítet atorgat també en honor de Friedrich Anton Wilhelm Miquel.

### Sinonímia

* Opuntia miquelii Monv.

## Referències

* ↑ «Miqueliopuntia miquelii». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 20 maig 2015].
* ↑ «Miqueliopuntia miquelii a EOL» (en anglès). [Consulta: 17 juliol 2017].

## Bibliografia

* Edward F. Anderson : La gran léxico de cactus. Eugen Ulmer KG, Stuttgart 2005 (traducido por Urs Eggli), ISBN 3-8001-4573-1, S. 435a

## Enllaços externs

* http://cactiguide.com/cactus/?genus=Miqueliopuntia
# Molinos de Duero

Molinos de Duero és un municipi de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Pertany a la comarca de Pinares.

## Referències

* ↑ «Provincia de Soria (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Molinos

«Molinos» té aquests significats:
* Molinos (la Torre de Cabdella), poble del municipi de la Torre de Cabdella
* Central hidroelèctrica de Molinos, planta productora d'electricitat a la Torre de Cabdella
* Molinos (Argentina), municipi de la província de Salta, Argentina.
* Molinos (Terol), municipi d'Aragó
* Molinos de Duero, municipi de Castella i Lleó
* Los Molinos, municipi de la Comunitat de Madrid
* Fernando Molinos Granada (Sòria, 1950), futbolista
Viccionari
# Mon (llengua)

La llengua mon (de vegades llengua talaing) és un llenguatge austroasiàtic parlat pels mons de Birmània (i de la minoria mon de Tailàndia). El parla menys d'un milió de persones i després d'una forta assimilació de més de dos segles de l'ètnia mon, la llengua ha tingut una baixada considerable. El 2004 es creu que els parlants de mon a Birmània eren uns 743.000 i a tots els països uns 851.000.
L'escriptura mon és derivada de l'escriptura indi brahmi, i és la font de l'escriptura birmana.

## Referències

* Ethnologue
Viccionari
# Monolene sessilicauda

Monolene sessilicauda és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 18 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'Atlàntic Occidental (des del Canadà fins al Brasil).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Morristown (Minnesota)

Morristown és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 981 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Morristown tenia 981 habitants, 363 habitatges, i 258 famílies. La densitat de població era de 435,4 habitants per km².
Dels 363 habitatges en un 37,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,4% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 28,9% no eren unitats familiars. En el 24,8% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,4% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 32,2% entre 25 i 44, un 17,3% de 45 a 60 i un 13,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.538 $ i la renda mediana per família de 41.382 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.375 $ mentre que les dones 24.808 $. La renda per capita de la població era de 15.762 $. Entorn del 7,7% de les famílies i el 10,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Morristown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Morristown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Molí de Baix (Sant Feliu de Buixalleu)

El Molí de Baix és una obra de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat, situat al barri de Gaserans, molt a prop de la Farga de Gaserans, al terme municipal de Sant Feliu de Buixalleu.
Consta de planta baixa i pis i està cobert per un teulat a una vessant. Totes les obertures són en arc pla, exceptuant la porta d'entrada que té arc rebaixat, format a partir de dovelles, i l'arc d'un altre portal. Al costat dret de la porta d'entrada, hi ha dues finestres que destaquen pel seu coronament amb un element triangular.
Els murs són de maçoneria i estan arrebossats.
A la part posterior de l'edifici, encara es troba la bassa que feia funcionar el molí.

## Història

El molí és documentat des del 1240.
De la mateixa manera que el Molí de Dalt, aquest era propietat de l'abat del monestir de Breda.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Molí de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Model climàtic

Els models climàtics són models que fan servir mètodes quantitatius per simular les interaccions entre l'atmosfera terrestre, els oceans, la superfície terrestre i la criosfera (gel). Es fan servir amb intencions variades que van des de l'estudi de la dinàmica del sistema del clima fins a les projeccions d'un clima futur. Les prediccions per ordinador del clima de la Terra es fan en un model de clima global.
Els models més coneguts en anys recents són els que relacionen la temperatura a l'emissió humana de gasos com el diòxid de carboni. Aquests models preveuen la tendència a augmentar les temperatures de la superfície de la Terra, com també un increment major a les latituds més altes.
Els models poden anar des dels relativament simples als força complexos:
* Models caixa:són versions simplificades de sistemes més complexos reduint-los a caixes o reservoris lligats a fluxs.
* Models zero-dimensionals: Són models molt simples i força instructius.
* Models radiativo-conductius: Poden determinar l'efecte de la variació de les concentracions dels gasos hivernacle i l'efecte sobre la temperatura.
* Models de dimensions més altes: EMICs (Earth-system Models of Intermediate Complexity), GCMs (Global Climate Models o General circulation models).

## Models climàtics a internet

* Dapper/DChart Arxivat 2011-12-23 a Wayback Machine..
* http://www.ccsm.ucar.edu/ Arxivat 2008-10-06 a Wayback Machine. — NCAR/UCAR Community Climate System Model (CCSM)
* http://www.climateprediction.net Arxivat 2009-02-27 a Wayback Machine. — fes tu mateix la teva predicció climàtica
* http://www.giss.nasa.gov/tools/modelE/ — de la NASA/GISS (Goddard Institute for Space Studies)
* http://edgcm.columbia.edu/ Arxivat 2015-03-23 a Wayback Machine. — model original de la NASA/GISS
* http://www.cccma.bc.ec.gc.ca/ Arxivat 2006-11-24 a Wayback Machine. — CCCma
* http://nomads.gfdl.noaa.gov/CM2.X/ Arxivat 2019-07-06 a Wayback Machine. — NOAA /
* http://www.climate.uvic.ca/ — University of Victoria Descarregable lliurement.

## Referències

* ↑ Sarmiento, J.L.; Toggweiler, J.R. «A new model for the role of the oceans in determining atmospheric P CO 2». Nature, 308, 1984, pàg. 621–4. DOI: 10.1038/308621a0.
# Mont Augal

El Mont Augal (en occità Mont Augal, en francès Mont Aigoual) és una muntanya del Massís Septentrional d'Occitània. Administrativament es troba al límit entre els departaments del Gard i la Losera, a la regió d'Occitània. El seu punt culminant és a 1565 m d'altitud. Es troba dins del parc natural de les Cevenes.
Disposa d'un observatori meteorològic que és un dels que enregistra més precipitació mitjana de tot França. Al mont Augal es va fer el primer programa de reforestació antierosió de França, ja que la zona estava molt malmesa per la desforestació i la sobrepastura.
Al llarg de la història dels camisards i els maquis, el mont Augal ha inspirat nombrosos escriptors com André Chamson, Jean-Pierre Chabrol o Jean Carrière.
També és protagonista en la novel·la de Tim Krabbé De Renner (El Corredor), en la qual relata el desenvolupament d'una cursa ciclista al voltant del Mont Augal.

## Geologia

El massís d'Augal està format per granit, de l'edat paleozoica (de fa 330 milions d'anys). El sud del massís (Lingas) és principalment granític, mentre que al cim de l'Augal aforen els micaesquists. Entre l'Augal i el Lingas, una falla de direcció est-oest (falla de Bonheur) aïlla un petit altiplà format de calcàries mesozoiques.

## Climatologia

L'estació meteorològica del mont Agual va ser construïda entre 1887 i 1894. És actualment la darrera estació de muntanya ocupada tot l'any.
Al cim de l'Augal les condicions meteorològiques són sovint extremes, l'aire oceànic atlàntic i l'aire mediterrani es troben en confrontació. I per això és un dels llocs més plujosos de França amb 2045 litres de pluja de mitjana. El cim està sota la neu, de mitjana de meitat de novembre a abril i a l'obaga la neu hi resta fins a juny. Paradoxalment, a 80 km d'Augal es troba la Camarga, que és el lloc on hi plou menys de França (450 litres) a Saintes-Maries-de-la-Mer.
El mes més fred és gener amb -1,4 °C i el més càlid agost amb 13,2 °C. Les pluges de setembre a juny depassen els 100 litres de mitjana essent el màxim a l'octubre amb 289 litres. Els mesos més secs són juliol i agost amb 59 i 78 litres de mitjana.

## Galeria fotogràfica

* Observatori de Météo France
* Vista
* Antenes de telecomunicació
* Ruta de Valleraugue a l'Espérou
* Vista de la part Lozeriana
* Vista cap al nord-est
* Vista a l'est sobre la Vaucluse. En temps clar es veu el Ventor i el Mourre Nègre

## Notes i fonts

* ↑ «Atlas du Parc national des Cévennes - Géologie». Arxivat de l'original el 2006-07-17. [Consulta: 12 juliol 2010].
* ↑ «Observatoire du mont Aigoual et Association Les Amis de l'Aigoual». Arxivat de l'original el 2010-07-16. [Consulta: 12 juliol 2010].
# Mont Jarvis

El Mont Jarvis és un erosionat volcà en escut que es troba a les muntanyes Wrangell, a l'est d'Alaska. Es troba a l'interior del Parc i Reserva Nacionals Wrangell - Saint Elias, uns 16 km a l'est del cim del Mont Wrangell.
El mont Jarvis té dos pics prominents connectats per una estreta cresta. El cim principal fa 4.091 m. El segon cim es troba a uns 5 km al nord-nord-oest i fa 3.970 m. Tota l'àrea cimera es troba coberta per una gran glacera. Espectaculars penya-segats i cascades de gel cauen d'ell.
El nom li fou donat el 1903 per F. C. Schrader, un geòleg del Servei Geològic dels Estats Units, en record del tinent David H. Jarvis, que va passar diversos anys a Alaska.

## Referències

* ↑ Mont Jarvis, Alaska a Peakbagger.com
* ↑ "Mount Jarvis". Geographic Names Information System, U.S. Geological Survey a usgs.gov (anglès)

## Bibliografia

* Richter, Donald H.; Danny S. Rosenkrans and Margaret J. Steigerwald. Guide to the Volcanoes of the Western Wrangell Mountains, Alaska. USGS Bulletin 2072, 1995.
* Winkler, Gary R. A Geologic Guide to Wrangell—Saint Elias National Park and Preserve, Alaska: A Tectonic Collage of Northbound Terranes. USGS Professional Paper 1616, 2000. ISBN 0-607-92676-7.
* Richter, Donald H.; Cindi C. Preller, Keith A. Labay, and Nora B. Shew. Geologic Map of the Wrangell-Saint Elias National Park and Preserve, Alaska. USGS Scientific Investigations Map 2877, 2006.
# Phanoperla amorpha

Phanoperla amorpha és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids. Es troba a l'Índia: Assam i Manipur.

## Referències

* ↑ Kailash Chandra i R. M. Sharma: Checklist of Indian Stoneflies (Insecta: Plecoptera). Enllaç (anglès)
* ↑ Zwick, P., 1982: A revision of the Oriental stonefly genus Phanoperla (Plecoptera: Perlidae). Systematic Entomology, 7: 87–126.

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York, 389-393.
* Sartori, Membiela Iglesia, C. Ravizza, Sánchez-Ortega & P. Zwick, 1990. Bull. Soc. Vaud. Sci. Nat. 80(2):170.
* Zwick, P., 1973, Insecta: Plecoptera. Phylogenetisches System und Katalog. Das Tierreich 94. Walter de Gruyter and Co., Berlín. 465 pp.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. Arxivat 2022-10-17 a Wayback Machine.