OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Jocavell

Josep Jocavell (Finestret, segle xvii - ?) va ser un sacerdot nord-català, rector de l'església parroquial de la Bastida (el Rosselló). Publicà en català l'obra Reglas y documents particulars per la vida heremitica, obra que comprèn una llista de les ermites del Rosselló. L'exemplar conservat del llibre no porta peu d'impremta, però s'ha atribuït a l'impressor perpinyanenc Lluís Reynier. La publicació seria posterior al 27 de maig del 1686, data de l'autorització del bisbat; Capeille i altres fonts proposen el 1688.

## Obres

* Reglas y documents particulars per la vida heremitica: compost per le Rector de la Bestida del Vallespir, Diocesis d'Elna, autoritzada la seva impressió a Perpinya el 27 de maig del 1686 [Perpinyà: Lluís Reynier, 1688]

## Referències

* ↑ Capeille, Jean. Dictionnaire de biographies roussillonnaises. Perpignan: Imp. Lib. Cat. J. Comet, 1914. (facsímil Marseille: Laffitte Reprints, 1978)

## Bibliografia

* Fèlix Torres i Amat de Palou Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los autores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836
* Dominique Henry Histoire du Roussillon comprenant l'histoire du royaume de Majorque Paris: Imp. Royale, 1835 p. 453
# Josep Joan Sociats Foraster

Josep Joan Sociats Foraster (València 1825 - Reus 17-VIII-1881) Va ser director de cant coral i compositor.
Notari de professió, va ser destinat a Reus el 1862 com a actuari del jutjat de primera instància. Molt aficionat a la música i al cant coral, el mateix any de la seva arribada ja era director de la Secció Coral del Centre de Lectura. Musicà poemes d'autors locals, especialment de Marià Fonts i de Güell i Mercader. Juntament amb Güell i Mercader va fundar l'Álbum de Euterpe, una revista de temàtica musical i literària, que es repartia gratuïtament als assistents als Jardins de l'Euterpe. El 1863 va compondre un himne a Emilio Castelar amb motiu de la seva vinguda a Reus. Va dirigir diverses trobades de Cors de Clavé fetes a Reus i a Tarragona. És autor d'un cant pastoral, Amor, estrenat en el saló de la Societat Filharmònica i després a Barcelona. El 1865 el govern li va concedir el títol de Cavaller de l'Orde d'Isabel la Catòlica. Va ser directiu de la societat El Círcol.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 617.
# Josep Segura Sanfeliu

Josep Segura Sanfeliu (Ciutadilla, Urgell, 1919) és un polític català.

## Trajectòria

Diplomat en graduat social i en gestió empresarial, ha treballat com a empresari en el sector agrícola. Ha estat secretari de la Federació Catalana de Fruites i Productes Hortícoles (1966) i assessor provincial de la xarxa provincial d'expenedors de tabac.
Políticament, durant la dècada de 1950 fou secretari de l'anomenada "Vieja Guardia" i durant la transició democràtica va militar a Aliança Popular, en fou vicesecretari a Barcelona i fou elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1982. Fou vocal de la Comissió de Política Social i d'Ocupació del Congrés dels Diputats.

## Notes

* ↑ Fiesta de la "liberación" de Manresa. Imatges

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* El desembarco de los empresarios a ABC, 24/11/1982.
# Josep Seguí Díaz

Josep Seguí Díaz (Maó, 1961) és un advocat i polític menorquí, senador per Menorca en la VII i VIII Legislatures
Llicenciat en dret, el 1987 va obtenir un màster en Assessoria Jurídica d'empresa per l'IESE de Madrid. Ha exercit el dret en el Col·legi d'Advocats de Balears, però també en els de Madrid i Barcelona.
Ha estat president de Foment del Turisme de Menorca (1997-2000) i de la Fundació Turística i Cultural de les Illes Balears (Fundatur-Balears) (1999-2000). Militant del Partit Popular, va ser conseller del Consell Insular de Menorca des de 2003 fins a la seva renúncia el 7 d'octubre de 2008. Endemés, ha estat escollit senador per Menorca a les eleccions generals espanyoles de 2000 i 2004. Ha estat membre de la Diputació Permanent del Senat d'Espanya i president de la Comissió d'Economia, Comerç i Turisme (2000-2004).

## Referències

* ↑ «Bufet de José Seguí Díaz». Arxivat de l'original el 2015-03-20. [Consulta: 28 juliol 2015].
* ↑ El rey, mal aconsejado Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. a El Siglo, 17 d'abril de 2000
* ↑ Història del Consell Insular de Menorca
* ↑ Fitxa del Senat
# Joaquim Alberto Silva

Joaquim Alberto Silva (Luanda, 4 de març de 1974 - Alverca do Ribatejo, 15 d'abril de 2019) més conegut com a Quinzinho, fou un futbolista d'Angola. Va ser internacional pel seu país.
Va començar a destacar com a promesa del FC Porto, però no va tenir continuïtat, tot iniciant un recorregut per diversos equips més modestos de la lliga portuguesa. A la temporada 99/00 va jugar al Rayo Vallecano de la competició espanyola. Entre 2003 i 2010 va militar a la lliga xinesa. Va treballar de preparador físic fins a la seva mort en 2019.

## Referències

* ↑ «Quinzinho salvou o árbitro» (en portuguès). Público, 19-04-1999. [Consulta: 23 maig 2017].
* ↑ «Quinzinho: dançarino das Antas foi Qiao Ji Mu durante 7 anos» (en portuguès). Mais Futebol, 19-02-2010. Arxivat de l'original el 1 de juny 2017. [Consulta: 23 maig 2017].
* ↑ «Joaquim Alberto Silva "Quinzinho" – International Appearances». RSSSF. [Consulta: 23 maig 2017].
* ↑ «Morreu Quinzinho, antigo avançado do FC Porto, aos 45 anos» (en portuguès). Diario de Noticias, 15-04-2019. [Consulta: 4 desembre 2020].
# José Cánovas y Vallejo

José Cánovas y Vallejo fou un escriptor i polític espanyol, fill d'Emilio Cánovas del Castillo i d'Adelaida Vallejo, nebot d'Antonio Cánovas del Castillo. Membre del Partit Conservador, fou governador civil de Pampanga (Filipines) el 1895-1898, governador civil de la província de Huelva el 1899, diputat per Pego a les eleccions generals espanyoles de 1891 i per Cieza (regió de Múrcia) a les eleccions generals espanyoles de 1898.

## Obres

* Cuentos (1893)
* Lances de amor y fortuna (1900)

## Referències

* ↑ Duque de Cánovas del Castillo
* ↑ Notes sobre el caciquisme a la Marina Alta de 1890 a 1923
* ↑ La Ilustración Hispano Americana, 1893

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Josep Sol i Torrents

Josep Sol i Torrents (Lleida, 1843 - 1923) fou un industrial i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració espanyola

## Biografia

De jove fou seguidor d'Emilio Castelar y Ripoll al Partit Republicà Democràtic Federal, amb el que formà part de la Coalició Republicana i fou escollit paer de Lleida el 1891. Però el 1893 trencà amb Castelar i fou escollit paer en cap de Lleida el 1893-1894. Ingressà al Partit Liberal, amb el que fou membre de la Diputació provincial pel districte de la Seu d'Urgell-Sort de 1896 a 1905. El 1895 fundà el diari liberal El Pallaresa i fou elegit diputat pel districte de Lleida a les eleccions generals espanyoles de 1905.

## Enllaços externs

* Conxita Mir, Lleida (1890-1936): caciquisme polític i lluita electoral, p. 100
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Josep Solanes Vilaprenyó

Josep Solanes Vilaprenyó (Pla de Santa Maria, 1909 - Veneçuela 1991) va ser un metge psiquiatre català.
Llicenciat a la Universitat de Barcelona l'any 1932, mentre estudiava va col·laborar a la revista “helix” (en minúscules) que va sortir el 1929, vinculada als moviments d'avantguarda i surrealistes i dirigida per Joan Ramon Masoliver. Interessat per la psiquiatria, va ser deixeble del professor Emili Mira. Va treballar a l'Institut Pere Mata, el manicomi de Reus. A Reus va col·laborar amb articles sobre la seva especialitat a la revista Fulls clínics, una revista professional on els metges reusencs explicaven experiències pròpies del seu lloc de treball i tècniques i opinions recollides en congressos o en lectures de revistes estrangeres.
A la Guerra civil va ser capità-metge dels Serveis Psiquiàtrics del IV Cos de l'Exèrcit de la República. En la derrota, va marxar a França i va fer cap a Cotlliure des d'on es va poder desplaçar a Tolosa on, entre 1939 i 1944 va revalidar els seus estudis universitaris. A l'exili va col·laborar a Quaderns de Perpinyà i a la Revista de Catalunya quan s'editava a París. Després va treballar a l'Hospital Psiquiàtric de Rodez on hi havia de director el doctor Ferdière i on va tenir com a pacient a Antonin Artaud. Acabada la Segona Guerra Mundial va marxar a París i va treballar als centres psiquiàtrics de Sainte Anne amb els professors P. Giraud i E. Minkowski. Va participar en els Jocs Florals de la Llengua Catalana celebrats a Londres el 1947 i a París el 1948, on van premiar-li alguns assaigs presentats. El 1949 va marxar a Veneçuela contractat pel Ministeri de Sanitat per ocupar la direcció de les Colònies psiquiàtriques d'Anare, a l'Estat de Vargas. El 1952 va ser nomenat director de la Colonia psiquiàtrica de la Bárbula a Valencia, a Veneçuela. El 1960 va ocupar la càtedra de Psiquiatria de la Universitat de Carabobo. Va ser president de la Societat Veneçolana de Psiquiatria. L'any 1989 va ser nomenat membre corresponent de la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona.
Una de les seves publicacions més conegudes va ser la seva tesi doctoral desenvolupada a Tolosa, a França, els anys 1977-1978, amb el títol de "Les noms de l'éxil et l'espace de l'émigration" on revisava els efectes psicològics de l'exili, i on hi va incloure experiències pròpies.

## Referències

* ↑ Personatges Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. p.103-104, al web del Departament de Psiquiatria de l'UAB
# José María Castro Calvo

José María Castro Calvo (Saragossa, 1903 - Barcelona, 25 de juliol de 1987) fou un metge i literat aragonès, catedràtic de la Universitat de Barcelona i acadèmic de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.

## Biografia

Fill de José María Castro y Millá, metge d'Azanuy. Es doctorà en medicina i filosofia i lletres a la Universitat de Saragossa el 1931 amb la tesi Contribución al estudio de Miquel Servet. El 1942 va obtenir la càtedra d'Història de la Llengua i Literatura Espanyoles a la Universitat de Barcelona, alhora que feia classes a l'Escola de Bibliotecàries. Des d'aleshores s'ha dedicat a escrit diversos treballs sobre l'obra de Joan Manuel de Castella i a temes aragonesos (l'obra dels germans Argensola, les justes poètiques saragossanes del segle XV). També ha escrit poesia evocativa, irònica i sovint patètica influïda per Azorín. El 1953 ingressà com a acadèmic a l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona. Durant els anys 1980 col·laborà també amb Radio Zaragoza a Barcelona.

## Obres

* Historia de la literatura española (1967)
* Mi gente y mi tiempo (1968)
* Ante el misterio y otros ensayos (1955)
* El agualí (1972)

## Referències

* ↑ Breve historia del Servetismo
* ↑ "José María Castro y Calvo". Dins: A. Estivill, Qui era qui a l'Escola de bibliotecàries, Barcelona: Edicions de la Universitat de Barcelona, 2016 (Biblioteca universitària), p. 160-161
* ↑ «José María Castro Calvo». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.
* ↑ Una espiga de trigo para Castro y Calvo, de Joaquín Callabed. Revista Andalán, 14 de juny de 2012
# Joc del mocador

El joc del mocador és un joc molt popular que consisteix a alinear dos equips a banda i banda d'una persona neutral, a una certa distància, que sosté un mocador amb la mà i crida un número. Cada persona, a ambdós equips té assignat, en secret per l'altre equip i la persona neutra, un d'aquests números, i en ésser cridat competeix amb el de l'altre equip per arribar abans i treure el mocador. Qui tregui el mocador abans i arribi a la seva posició inicial guanya un punt.

## Referències

* ↑ «Agafa el mocador i corre!». Nosaltres La Veu, 24-04-2022. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ «Jocs i esports tradicionals - El Mocador». El Patrimoni cultural immaterial del Montseny. Xarxa de Parcs Naturals. Diputació de Barcelona. [Consulta: 18 desembre 2022].
# José Manuel Torres Orenga

José Manuel Torres Orenga (La Vall d'Uixó, 31 de març de 1962) és un exfutbolista valencià, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Va militar al València CF entre la temporada 87/88 i la 91/92, sent suplent en totes elles. En total, va sumar 44 partits a primera divisió amb el conjunt de Mestalla.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Jász-Nagykun-Szolnok

Jász-Nagykun-Szolnok és una província (megye) del centre d'Hongria, la seva capital és Szolnok. Compta amb una àrea de 5.581,70 km² i amb una població de 403.622 habitants, la majoria d'ells vivint a les ciutats. Abans de l'any 1990 s'anomenava Szolnok com la seva capital. Dos rius d'importància, el riu Tisza i el riu Criș, travessen la província. Limita amb les provínces de Pest, Heves, Borsod-Abaúj-Zemplén, Hajdú-Bihar, Békés, Csongrád i Bács-Kiskun.

## Referències

* . html Taula de població i superfície de comtats
# Kaiser Kalambo

Kaiser Kalambo (Luanshya, 6 de juny de 1953 - Lusaka, 18 de març de 2014) és un exfutbolista zambià de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Zàmbia.
Pel que fa a clubs, destacà a Ndola United (1973–1983) i Ndola Lime FC (1984–1986).
Equips entrenats:
* 1984–1986: Ndola Lime F.C.
* 1987: Vitafoam United F.C.
* 1989–1991: Township Rollers
* 1992–1996: Blue Diamonds F.C.
* 1996–1998: BMC
* 1999–2009: Blue Diamonds F.C.
* 2009–2010: Konkola Blades F.C.
* 2011: National Assembly F.C

## Referències

* ↑ «1974 AFCON legend Kaiser Kalambo dies». Lusaka Times, 18-03-2014. [Consulta: 19 març 2014].
* 1 2 Tembo, Benedict. "Kalambo: Shrewd left-back, midfielder” Zambia Daily Mail, 26 febrer 2011, p.10
* ↑ Kaiser Kalambo Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Biography at Sports-reference.com». Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 2 febrer 2020].
* ↑ Katulushi, Lennie "Warriors grab league title" Times of Zambia, 4 gener 1988, p.8
* ↑ "Konkola dismiss coach Kalambo" (26 abril 2010) African Soccer Union http://www.africansoccerunion.com/index.php?option=com_content&view=article&id=110948:konkola-dismiss-coach-kaiser-kalambo&catid=151&Itemid=200208 Arxivat 2012-05-25 a Wayback Machine. (consultat 28 novembre 2012)
* ↑ “Kalambo misses coaching” Lusaka Times, 19 desembre 2011, http://www.lusakatimes.com/2011/12/19/kaiser-kalambo-misses-coachingg/ (consultat 5 maig 2012)
# Kaiser (cràter marcià)

Kaiser és un cràter que pertany al quadrangle Noachis de Mart, localitzat a les coordenades 46,6° Sud i 340,9° Oest. Té 201 km de diàmetre. El seu nom fa referència a l'astrònom holandès Frederik Kaiser (1808-1872).

## Dunes

S'han observat moviments d'arrossegament en dunes d'aquest cràter. Alguns investigadors pensen que poden ser causats per aigua líquida, que podria aparèixer en períodes curts de temps en l'estiu de l'hemisferi del sud de Mart. Aquests llits -així com els fluxos d'arrossegament- es poden deure a quantitats petites del gel que es fon.

## Importància

La densitat de cràters d'impacte sol determinar les edats dels elements de la superfície de Mart i d'altres cossos del sistema solar. En principi, com més antiga és una superfície, major presència de cràters. Les formes dels cràters poden revelar la presència de gel en el terreny.
L'àrea al voltant dels cràters pot ser rica en minerals. Sobre la superfície de Mart, la calor de l'impacte fon el gel contingut en el sòl. L'aigua del gel es fon dissolent minerals, i a continuació els diposita en les esquerdes o falles produïdes per l'impacte. Aquest procés, anomenat alteració hidrotermal, és una forma important en la qual s'originen dipòsits de menes. En conseqüència, l'àrea al voltant dels cràters de Mart pot ser rica en menes útils per a la futura colonització del planeta.

## Referències

* ↑ "Kaiser (cràter marcià)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Reiss, D, R. Jaumann. 2003.
* ↑ http://www.lpi.usra.edu/publications/slidesets/stones/
* ↑ http://www.indiana.edu/~sierra/papers/2003/Patterson.html Arxivat 2016-01-04 a Wayback Machine..
# Kamilou Daouda

Kamilou Daouda (Agadez, 29 de desembre de 1987) és un futbolista de Níger de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció de futbol del Níger. Pel que fa a clubs, destacà a Club Sportif Sfaxien.

## Referències

* ↑ Kamilou Daouda Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Kamilou Daouda a National-Football-Teams.com (anglès)
# Jordi Maragall i Noble

Jordi Maragall i Noble (Barcelona, 27 de gener de 1911 - 26 de maig de 1999) fou un advocat i polític català.

## Biografia

Va néixer el 27 de gener de 1911 a la ciutat de Barcelona, fill del poeta Joan Maragall i Clara Noble. Va estudiar dret i Filosofia i Lletres a la Universitat de Barcelona, on fou deixeble de Jaume Serra i Húnter, Joaquim Xirau i Palau i Joaquim Mirabent i rebé la influència de José Ortega y Gasset, Xavier Zubiri i Francisco de Cossío. Fou professor adjunt de l'Institut-Escola entre el 1932 i el 1935 i també de la Universitat Autònoma fins al 1939. Col·laborà amb l'Escola de Bibliotecàries al costat de Joaquim Xirau. Després de la guerra treballà en una empresa farmacèutica fins al 1977. No deixà mai l'activitat cívica i cultural i sempre estigué a prop del moviment cristià progressista. Va escriure a l'Avui, l'Avenç, Serra d'Or, El Ciervo, Convivium, La Vanguardia i El País, entre d'altres. Del 1981 al 1985 va ser el secretari de l'Ateneu Barcelonès i del 1985 al 1989 en fou el president.
L'any 1987 fou guardonat amb la Creu de Sant Jordi. Va morir el 26 de maig de 1999 a la ciutat de Barcelona.

## Família

Jordi Maragall és fill del poeta Joan Maragall i de Clara Noble, pare de Pasqual Maragall, 127è President de la Generalitat de Catalunya, Ernest Maragall i Mira, Pau Malvido i Jordi Maragall i Mira, i avi de Cristina Maragall.
És germà d'Ernest Maragall i Noble, Joan-Anton Maragall i Noble i Helena Maragall, així com oncle de Julio Maragall i de Joan-Anton Maragall i Garriga.
És sogre de Diana Garrigosa.

## Activitat política

L'any 1978 fou nomenat Director General de Cultura de la Generalitat de Catalunya, càrrec que ocupà fins al 1980.
Membre independent del Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC), l'any 1982 fou escollit senador per la circumscripció de Barcelona, càrrec que ocupà entre 1986 i 1997.

## Obra

A més de les seves col·laboracions en diaris i revistes, publicà Balanç de la Universitat Autònoma (1971) i les memòries El que passa i els qui han passat (1985).

## Referències

* 1 2 «Jordi Maragall i Noble». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Estivill Rius, Assumpció. Qui era qui a l'Escola de Bibliotecàries. Notícies biogràfiques del professorat (1915-1972). Universitat de Barcelona, 2016, p. 121. ISBN 978-84-475-4015-0.
* ↑ «Presidents i juntes de 1977 a 2000 de l'Ateneu Barcelonès». www.ateneubcn.org. Arxivat de l'original el 2008-10-06. [Consulta: 30 juny 2008].
* ↑ «Fitxa de Jordi Maragall i Noble a la pàgina web del senat» (en castellà). www.senado.es. [Consulta: 30 juny 2008].

## Enllaços externs

* Articles sobre Jordi Maragall a El País
# Jordi Maragall i Mira

Jordi Maragall i Mira (Barcelona, 31 de desembre de 1936 - Barcelona, 1 de gener de 2023) fou un pintor català.

## Biografia

Cursà els estudis primaris i secundaris a l'Escola Virtèlia. Es formà en pintura i dibuix a l'Acadèmia Valls de Barcelona, i completà la seva formació artística al taller del pintor Ramon Rogent i Perés, on coincidí amb Josep Roca, Pep Serra o Bosco Martí, entre molts d'altres. Els seus principals referents artístics foren Henri Matisse, Georges Rouault o els expressionistes germànics. Participà en una primera exposició col·lectiva a la Sala Vayreda de Barcelona l'any 1959. Fou l'autor del mural de 12x4 metres present a la seu de l'Editorial Ariel (1958). En aquells anys obtingué una beca del Cercle Maillol (Institut Francès de Barcelona) per a una estada a París. Entre els mesos de gener i febrer de 1984 realitzà una exposició a la Galeria Deu al Set. Realitzà també exposicions individuals a la Sala Gaspar (1990), a la Sala Parés (2015), i a la Fundació Lluís Coromina (2022-2023). Morí l'1 de gener de 2023 a Barcelona, a l'edat de 86 anys. El 3 de gener se celebrà el funeral a la parròquia de Sant Ildefons, situada al carrer dels Madrazo del barri de Sant Gervasi-Galvany de Barcelona.

## Família

Jordi Maragall és fill de Jordi Maragall i Noble i net del poeta Joan Maragall i de Clara Noble. És germà de Pasqual Maragall, 127è President de la Generalitat de Catalunya, Ernest Maragall i Mira i Pau Malvido.
També és nebot d'Ernest Maragall i Noble, Joan-Anton Maragall i Noble i Helena Maragall, cosí germà de Joan-Anton Maragall i Garriga i Julio Maragall i oncle de Cristina Maragall. És cunyat de Diana Garrigosa.

## Referències

* 1 2 «Mor a 86 anys el pintor Jordi Maragall i Mira». El Jardí de Sant Gervasi i Sarrià, 03-01-2023 [Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ «Jordi Maragall i Mira». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 3 gener 2023].
* 1 2 «Mor el pintor Jordi Maragall i Mira». El Punt Avui, 03-01-2023 [Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ «Sobre Jordi Maragall». Jordi Maragall i Mira. [Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ Oliver, Conxita «El viatge interior de Jordi Maragall». El Temps de les Arts, 20-11-2022 [Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ «Mor el pintor Jordi Maragall i Mira». ElPuntAvui.cat, 03-01-2023. [Consulta: 4 gener 2023].
# Jordi de Brunsvic-Lüneburg

Jordi de Brunsvic-Lüneburg (en alemany Georg von Braunschweig-Lüneburg) va néixer a Celle (Ducat de Brunsvic-Lüneburg) el 17 de novembre de 1582 i va morir a Hildesheim el 2 d'abril de 1641. Era fill del duc Guillem (1535-1592) i de Dorotea de Dinamarca (1546-1617), net per tant del rei Cristià III de Dinamarca.
El 1591 va ingressar a la Universitat de Jena on va romandre fins al 1596. El 1617 va ser confirmat com a successor de la línia de Lüneburg, al Principat de Grubenhagen. Com a resultat, va rebre el castell d'Herzberg on va fixar la seva residència.
El 1635, després de la mort de Frederic Ulric de Brunsvic-Lüneburg es va produir un nou repartiment dels territoris de la Casa de Welf, de manera que a ell li va correspondre el Principat de Calenberg, que incloïa l'antic Principat de Göttingen, mentre que el seu germà gran August va retenir el Principat de Lüneburg. Jordi va ser el primer duc que va traslladar la seva residència a Hannover.

## Matrimoni i fills

El 14 de desembre de 1617 es va casar a Darmstadt amb Anna Elionor (1601-1659), filla de Lluís V de Hessen-Darmstadt (1577-1626) i de Magdalena de Brandenburg (1582-1616). El matrimoni va tenir els següents fills:
* Magdalena, nascuda i morta el 1618.
* Cristià Lluís (1622-1665), casat amb Dorotea de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg.
* Jordi Guillem (1624-1705), casat amb Elionor Desmier d'Olbreuse.
* Joan Frederic (1625-1679), casat amb Benedicta Enriqueta de Wittelsbach (1652-1730).
* Sofia Amàlia (1628-1685), casada amb el rei Frederic III de Dinamarca
* Dorotea Magdalena (1629-1630)
* Ernest August (1629-1698), casat amb Sofia del Palatinat (1630-1714), i pare del rei Jordi I de la Gran Bretanya
* Anna Maria Elionor (1630-1636)

## Bibliografia

* Friedrich von der Decken: Herzog Georg von Braunschweig und Lüneburg. Beiträge zur Geschichte des dreißigjährigen Krieges, nach Originalquellen des Königlichen Archivs zu Hannover. 4 Bände. Hannover: Hahn 1833-1834.
* Calenberg. Von der Burg zum Fürstentum. Herrschaft und Kultur in Zentralniedersachsen zwischen 1300 und 1700. Beiträge zur Ausstellung, Historisches Museum am Hohen Ufer, Hannover, 1979. [Von] Edgar Kalthoff und Alheidis von Rohr unter Mitarb. von Heinrich Sievers. Hannover: Historisches Museum am Hohen Ufer 1979.
* Waldemar R. Röhrbein, Alheidis von Rohr: Heil unserm König! Herzöge, Kurfürsten, Könige in Hannover. Hannover 1995, S. 8-9 (Schriften des Historischen Museums Hannover. 7) ISBN 3-910073-09-3
* Klaus Mlynek in: Hannoversches biographisches Lexikon. Von den Anfängen bis in die Gegenwart. Hannover: Schlüter, 2002, S. 126-127.

## Enllaços externs

* Allgemeine Deutsche Biographie, vol. 8, p. 629-634
* La Casa de Welf