OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francisco Antonio de Lorenzana y Butrón

Francisco Antonio José de Lorenzana y Butrón (Lleó, 22 de setembre de 1722 - Roma, 16 d'abril de 1804) va ser un religiós espanyol. Va ser cardenal, bisbe de Plasència i arquebisbe de Mèxic i de Toledo.
Fill de Jacinto Lorenzana y Varela i de Maria Josefa Salazar Taranco. Als nou anys queda orfe de pare, la mare l'inscriu a l'Estudi de Gramàtica dels Jesuïtes, on està fins a 1733, quan el seu oncle Anastasio el treu i l'interna al convictori del priorat benedictí de San Andrés de Espinareda, on rebria la tonsura clerical el 1734.
En concloure els seus estudis el 1740, va estudiar lleis a la Universitat de Valladolid, però per motius econòmics es trasllada a la de Santa Catarina de Burgo de Osma el 19 de novembre de 1742, on obtingué el batxiller de lleis. Després tornà a Valladolid per adquirir coneixements pràctico-forenses; el 1744 ingressa al Gimnasio Canónico Civil de Santo Tomás. El 1748 es trasllada a Salamanca i ingressa al Colegio Mayor de San Salvador, on estaria durant tres anys i hi obtindria la llicenciatura en lleis.
El 1750 participa i guanya un concurs opositor per ocupar la canongia del Capítol de Sigüenza, i se li encomenen les tasques de bibliotecari i hospitalari de l'Hospital de San Mateo. El 1752, oposita a la doctoralia de la catedral de Múrcia, que no obtingué. L'any següent intenta aconseguir un lloc al capítol catedralici de Salamanca, sense èxit. Posteriorment, Lluís Antoni d'Espanya, llavors arquebisbe de Toledo, li va atorgar una canongia de gràcia.
Poc després, el nou arquebisbe de Toledo, Luis Fernández de Córdoba, el nomena vicari general i després abat de San Vicente. El 5 de juny de 1765, a proposta de Fernández de Córdoba, Lorenzana esdevenia bisbe de Plasència. Ocuparia el bisbat durant un any, el 1766 era escollit arquebisbe de Mèxic, on va dur a terme una gran tasca de renovació seguint les directrius del regnat de Carles III, a través de dues grans línies: la realització de visites i reformes als religiosos de les Índies i la realització de concilis provincials en les esglésies mexicanes. Va ocupar dita seu fins al 3 de març de 1772, en què era escollit per ocupar l'arquebisbat de Toledo.
El 30 de març de 1789, Pius VI el creà cardenal, i el 1797 es trasllada a Roma, on va dimitir el 1800 de la seu de Toledo i on morí el 16 d'abril de 1805. Fou enterrat a la Basílica de la Santa Creu de Jerusalem, de la qual n'era titular.

## Referències

* 1 2 Sánchez Sánchez, 1999, p. 61.
* 1 2 Sánchez Sánchez, 1999, p. 62.
* ↑ Zahino Peñafort, 1999, p. 20.

## Bibliografia

* Sánchez Sánchez, Isidro. El Cardenal Lorenzana y la Universidad de Castilla-La Mancha (en castellà). Ciudad Real: Universidad de Castilla-La Mancha, 1999. ISBN 84-89958-80-7.
* Zahino Peñafort, Luisa. El Cardenal Lorenzana y el IV Concilio Provincial Mexicano (en castellà). Ciutat de Mèxic: Universidad Nacional Autónoma de México, 1999. ISBN 968-842-877-9.
# Focke-Wulf Fw 61

El Focke-Wulf Fw 61 es considera sovint el primer helicòpter pràctic i funcional, que va volar per primera vegada el 1936. També era conegut com a Fa 61, ja que Focke va començar una nova empresa — Focke-Achgelis— després que el desenvolupament s'hagués iniciat.

## Disseny i desenvolupament

El professor Henrich Focke, amb del desenvolupament del Fw 186 i a través del seu treball anterior amb els autogirs C.30 construïts sota llicència va arribar a la conclusió que les limitacions dels autogirs només podrien ser eliminades per una aeronau capaç de vol vertical, l'helicòpter. Ell i el pilot de proves Gerd Achgelis van iniciar el disseny d'aquest helicòpter el 1932. Un prototip, construït el 1934 i propulsat per un petit motor de dos temps, va portar la promesa d'èxit. Avui, es pot veure al Deutsches Museum de Múnic.
El 9 de febrer de 1935, Focke va rebre una comanda per a la construcció d'un prototip, que va ser designat Fw 61; L'aeronau va basar-se en un avió d'entrenament ben provat, el Focke-Wulf Fw 44 Stieglitz.
Utilitzant la tecnologia del rotor amb llicència de la Cierva Autogiro Company, un motor radial impulsava un parell de rotors col·locats en una estructura tubular d'acer a esquerra i dreta del fuselatge. Cada rotor principal es componia de tres pales articulades i de forma cònica, accionades pel motor a través d'engranatges i eixos. El control longitudinal i direccional es va aconseguir mitjançant el pas cíclic i l'ascensió asimètrica del rotor. La contra-rotació dels dos rotors va resoldre el problema de la reacció del parell de forces. La petita hèlix frontal accionada directament pel motor era només per proporcionar el flux d'aire necessari per refredar el motor durant el vol a baixa velocitat o el vol estacionari i proporcionava una empenta cap endavant negligible.
Només es van produir dues aeronaus. El primer prototip, el V1 (D-EBVU), va tenir el seu primer vol lliure el 26 de juny de 1936 amb Ewald Rohlfs als controls. A principis de 1937, el segon prototip, V2 (D-EKRA), es va completar i va volar per al seu primer vol. El 10 de maig de 1937, va realitzar el seu primer aterratge amb el motor apagat.
Focke-Achgelis va començar a treballar en una versió esportiva de dos seients del Fw 61, la Fa 224, que hauria utilitzat un motor Argus As 10C que tindria un major rendiment. Tanmateix, el Fa 224 mai no va deixar la taula de dibuix per l'esclat de la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* 1 2 Ford, Roger, 1947-. Germany's secret weapons of World War II. ISBN 978-1-909160-56-9.
* 1 2 Nowarra, Heinz J.. German helicopters, 1928-1945. West Chester, PA: Schiffer Military History, 1990. ISBN 0-88740-289-5.
* 1 2 Smith, J. Richard (John Richard), 1942-. Focke-Wulf - an aircraft album. Shepperton: Allan, 1973. ISBN 0-7110-0425-0.
# Focke-Wulf Fw 56

Focke-Wulf Fw 56 Stösser (en alemany:Astor comú) va ser un avió monomotor d'ala en para-sol, usat com a entrenador avançat, construït durant els anys 30 a Alemanya.

## Disseny

El Fw 56 era un avió monoplà amb ales en para-sol amb un fuselatge de construcció de tubs d’acer, revestit de metall a la part davantera i tela en els altres llocs. L'ala era de fusta, coberta majoritàriament de fusta contraxapada, mentre que la vora posterior estava coberta de tela. El tren d'aterratge convencional fix consistia en dues potes principals en voladís i un lliscador a la cua. L’avió estava propulsat per un motor en línia Argus As 10 refrigerat per aire i estava destinat a ser un entrenador avançat d’un sol seient perquè el nou pilot en pràctiques deixés l'entrenador bàsic Bücker Bü 131 Jungmann.. A més, en el seu paper secundari de caça d’emergència, així com per entrenar als aspirants a pilots de combat en conversió, va ser equipat amb 2 metralladores MG 17 de 7,9 mm muntades a la capota del motor, així com un bastidor ventral extraïble per a 3 bombes de 10 kg (bombes inerts per a pràctiques o bombes lleugeres de fragmentació antipersonal).
El Fw 56 era molt popular entre els pilots a causa de les seves capacitats aerobàtiques i la seu fàcil maneig

## Desenvolupament

El Fw 56 va ser desenvolupat, d’acord amb una sol·licitud del Ministeri de l’Aire del Reich per a un entrenador avançat de combat, per Kurt Tank, enginyer en cap de Focke-Wulf. També es va considerar un possible ús com a caça de defensa local.
El primer prototip va volar per primera vegada el novembre de 1933. Un segon prototip va incorporar algunes modificacions al fuselatge i ales de metall en lloc de fusta per fer les proves de vol. El tercer prototip, que va volar el febrer de 1934, va tornar a l’ala de fusta i va satisfer els dissenyadors tècnics.
Després dels vols de comparació, el 1935, amb els seus dos competidors, l'Arado Ar 76 i l'Heinkel He 74, el Ministeri de l'Aire va ordenar que s'iniciés la producció. Es van construir prop de 1.000 avions, la majoria utilitzats per Alemanya, encara que Àustria i Hongria van utilitzar-ne alguns. Alguns es van vendre per a ús privat, per exemple a Gerd Achgelis, que més tard va fundar l'empresa d'helicòpters Focke-Achgelis amb Henrich Focke.
Ernst Udet, defensor de l'ús de bombarders en picat, va demostrar amb el segon prototip - Fw 56 V2 - les seves possibilitats, conduint al desenvolupament dels bombarders en picat de la Luftwaffe.

## Referències

* 1 2 Munson, Kenneth. Fighters Between the Wars 1919-39 (en anglès). Londres: Blandford, 1977, p. 144. ISBN 071370750X.
# Earthrise

Earthrise (literalment: Sortida de la Terra) és una fotografia de la Terra presa per l'astronauta William Anders, el 24 de desembre de 1968, des del mòdul de comandament i servei de l'Apollo 8, la primera missió espacial tripulada. Aquesta va ser la segona fotografia de la Terra (i la primera, en color), que es va obtenir des de l'espai exterior. La imatge d'Anders havia estat precedida per una imatge en blanc i negre presa, el 1966, per la sonda robòtica Lunar Orbiter 1, la primera nau espacial estatunidenca a orbitar la Lluna.
L'Apollo 8 va fer 10 voltes al voltant de la Lluna en 20 hores. En la quarta volta, el comandant de la nau, Frank Borman, va ordenar una maniobra tal que la nau va quedar orientada cap a la Terra i es va poder observar el planeta. Aquest va ser el moment en què es va fer la fotografia, la qual mostra la vista de la Terra que tindria un hipotètic observador situat a la Lluna. Després d'Earthrise, el 1990, es va obtenir la tercera fotografia històrica de la Terra, Un punt blau pàlid, aquesta vegada, presa per la sonda espacial Voyager I.
Les primeres imatges de la Terra van suposar un canvi radical en la idea que la humanitat havia tingut, fins aleshores, de si mateixa i de la seva suposada importància en l'Univers, una visió esbiaixada i antropocèntrica.

## Referències

* 1 2 3 Lázaro, Ester. «Preludio». A: La Vida: Un Viaje hacia la Complejidad en el Universo (Llibre) (en castellà). Editorial Sicomoro [1a. ed. 4 abril 2019], p. 26. ISBN 978-8494651465.
* ↑ Overbye, Dennis «Apollo 8’s Earthrise: The Shot Seen Round the World» (en anglès). The New York Times, 21-12-2018. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «The ‘Other’ Lunar Orbiter 1 Earthrise Image» (en anglès americà). [Consulta: 30 maig 2021].
# Can Canals (Bigues)

Can Canals, antigament Can Comes, és una masia de Vallroja i el Pla, al municipi de Bigues i Riells (Vallès Oriental), catalogada com a bé cultural d'interès local.

## Situació

És al sector nord-est del terme municipal, al vessant sud-oest del Puiggraciós, a l'esquerra del torrent de Can Canals, a la part mitjana del seu curs. És a ponent de Can Xesc i del Serrat de l'Ametlla, al sud-est del Serrat de Can Quintanes, al nord-oest del Collet de Can Canals i al nord-est de Can Torroella. Al seu nord-est queda el bosc de la Boixera i el paratge de la Guixera, al sud-oest del Bosc de Can Torroella i al sud-est, el Bosc de Can Canals.

## Descripció

Masia d'estructura clàssica de tres crugies paral·leles, planta baixa, pis i golfes (solament a la crugia central), amb teulada a doble vessant i carener perpendicular a la façana. Té un portal adovellat, i a la clau de l'arc de mig punt hi ha la data 1639. En una de les finestres hi ha la data del 1667. Aquestes es distribueixen simètricament a la façana, i estan emmarcades per carreus de pedra sorrenca treballada. El revestiment actual és emblanquinat i pintat. A la façana principal hi ha un rellotge de sol.

## Història

És l'antiga casa Comes, de la que parla l'acta de consagració de l'església parroquial de Bigues de l'any 1156. En el fogatge de 1553 apareix Antoni Canals, i el 1579 Jerònima Camp i Canals va contreure matrimoni amb Benet Prat-Ferrer. La família Canals en va ser la propietària fins als anys 1930.

## Vegeu també

* Esteve Canals i Guerau
* Joan Pau Canals i Martí

## Referències

* ↑ «Inventari Patrimoni Cultural de Bigues i Riells. Memòria tècnica». Arxivat de l'original el 2010-11-16.
* 1 2 3 «Can Canals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 «Can Canals (Antiga Casa Comes)». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# CMI

CMI té els següents significats:
* Clay Mathematics Institute, fundació amb seu a Cambridge (Massachusetts) dedicada al foment de les Matemàtiques
* Institut Christian Michelsens (del seu nom en noruec Christian Michelsens Institutt), institució noruega de recerca per als drets humans i el desenvolupament
* Crisis Management Initiative, organització no governamental finlandesa per a resolució de conflictes i el foment de la pau
* Institut Meteorològic del Carib (del seu nom en anglès Caribbean Meteorological Institute), centre de formació en meteorologia, depenent de la Comunitat del Carib
* Corrent Marxista Internacional, corrent polític trotskista dins de la IV Internacional
* Fairlight CMI (del nom en anglès Computer Musical Instrument), sistema electrònic de composició musical
* Complex militar-industrial, concepte que fa referència a les relacions entre política, forces armades i industrials
* Camp magnètic interplanetari, camp magnètic solar transportat pel vent solar entre els planetes
* Interferència de mode comú (del seu nom en anglès Common-Mode Interference), interferència acoblada en més d'un dispositiu, en telecomunicacions
* Immunitat cel·lular (del seu nom en anglès Cell-Mediated Immunity), resposta immunitària que no implica anticossos sinó l'activació de fagòcits
* CMi o Ca Menor constel·lació del
* .cmi, extensió dels fitxers compilats amb llenguatge de programació OCaml
# Ubah Ali

Ubah Ali és activista social i feminista de Somalilàndia, un país no reconegut internacionalment.
Es va graduar a l'escola Abaarso 2015, la Miss Hall del 2016, i actualment fa la seva llicenciatura en Política i Drets Humans a la Universitat Americana de Beirut.
L'any 2015, quan tenia 18 anys, Ali va iniciar la seva pròpia organització anomenada Rajo: Hope for Somaliland Community, que educa els orfes i els estudiants somilegis sense privilegis. Del 2012 al 2015, va ser tutora del Centre d'orfenat d'Hargeisa. La seva dedicació i el seu treball van inspirar els orfes a aprendre malgrat els problemes diaris als quals s’enfronten. Alguns dels orfes de qui va ser professora estudien escoles als Estats Units.
Després de graduar-se a la universitat, es compromet a tornar a casa i reconstruir el seu país. Ali i el seu equip van formar part dels acadèmics de la Fundació MasterCard que van guanyar el Projecte de Resolució 2018-2019 i el seu objectiu és erradicar totes les formes de mutilació genital femenina (MGF) a les comunitats de Somalilàndia.
L'any 2020, Ubah Ali va formar part de la llista de les 100 dones més influents d'arreu del món de la BBC.

## Referències

* ↑ «UNPO: Ubah Ali, Somaliland» (en anglès). Unrepresented Nations & Peoples Organization, 25-03-2019. [Consulta: 3 desembre 2020].
* ↑ «Ubah Ali- The Resolution Project» (en anglès).
* ↑ «BBC 100 Women 2020: Who is on the list this year?» (en anglès). BBC News, 23-11-2020 [Consulta: 23 novembre 2020].
# Matehuala (municipi)

Matehuala és un municipi de l'estat de San Luis Potosí. Matehuala és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part sud de l'estat de San Luis Potosí. Limita al nord amb els municipis de Canatlán, al sud amb Mezquital, a l'oest amb Catorce i a l'est amb Cedral.

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Matehuala Arxivat 2016-06-28 a Wayback Machine.INAFED, 2015. (castellà)
# Can Cisteller de Baix

Can Cisteller de Baix és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de tres plantes i coberta de doble vessant a façana. Aquesta és arrebossada i pintada, amb dues crugies.
Aquesta casa no té cap més interès que les obertures de la planta baixa, emmarcades de pedra sorrenca i fetes de grans blocs. A la llinda de l'entrada hi ha gravada la data de 1744.
Al primer pis hi ha una finestra amb balcó i una altra finestra d'obra de ciment arrebossat i rajola. Al segon pis hi ha dues finestres de recent factura, com tot el segon pis, i el ràfec, emergent uns 50 cm. està fet de rajoles llargues i pintades de blanc.

## Història

Casa originària del segle xviii (1744) amb reformes i ampliacions durant els segles posteriors, XIX i XX.
En origen, com la majoria de cases d'Amer, constava de dos plantes: una planta baixa pel bestiar i com a paller i un pis d'habitació a dalt.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Cisteller de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Cantó ferroviari

Un cantó és un tram de via on no poden coincidir dos trens circulant alhora, a fi i efecte de garantir-ne la seguretat. Quan tenim un tren en un cantó es diu que hi ha una ocupació.

## Funcionament

La via es divideix en diversos trams, cada un dels quals serà un cantó.
Normalment s'assigna un cantó propi a les estacions, a les agulles i passos a nivell per augmentar la seguretat en aquests punts de la xarxa. Mentre un tren ocupi un cantó no podrà entrar cap altre tren en el mateix cantó (amb algunes excepcions com els trens de socors). L'ocupació d'un cantó pot comportar l'ocupació d'altres cantons per garantir la seguretat de la circulació del tren. Per exemple, en patis de vies, normalment s'ocupen les vies pròximes a l'agulla per evitar col·lisions laterals. Un cantó queda ocupat en el moment en què el tren entra en el cantó i el cantó queda desocupat quan surt la cua del tren, per tant, un tren pot ocupar més d'un cantó alhora.
Conforme el tren avança, va deixant lliures els cantons de darrere seu. Els cantons lliures poden ser immediatament ocupats per altres trens, de tal manera que la distància mínima entre dos trens sempre serà d'un cantó. En alguns sistemes de protecció ferroviari, es deixa un cert nombre de cantons de seguretat per protegir el tren de la frenada del tren que el precedeix o s'estableix limitacions de velocitat.

## Longitud dels cantons

La longitud del cantó depèn de la distància entre els punts de referència que s'agafen per determinar l'inici i final del cantó. La definició de la longitud del cantó depèn del sistema de bloqueig que s'utilitzi.

### Cantó entre estacions

El cantó es defineix des de la sortida d'una estació fins a la sortida de la propera estació. Normalment aquest tipus de cantó s'utilitza per blocatges telefònics.

### Cantó entre senyals

El cantó de senyal el delimiten els senyals fixos que es troben en l'itinerari. El senyal fix és l'encarregat d'informar el maquinista de la situació del cantó següent mitjançant el bloqueig per senyal, bloqueig automàtic o ATP.

### Cantó per circuit de via

El cantó per circuit de via és una divisió electrònica de trams de via. Per detectar l'ocupació del cantó s'envia corrent elèctric pels rails que al passar les rodes pels carrils es curtcircuita la secció de via i detecta l'ocupació del tren. La divisió més gran possible seria el cantó entre senyals. Si s'utilitzen sistemes d'informació embarcada en el tren sense necessitat de senyals fixes es pot dividir amb més cantons un tram de via permetent reduir la longitud del cantó i augmentar la freqüència de pas del trens.

### Cantó mòbil

El cantó mòbil varia la longitud del cantó segons la distància dels trens, la velocitat i la regularitat de la línia, permeten altes freqüències de pas. Aquesta distància es pot reduir fins a la distància de seguretat de frenada del tren que el procedeix. El cantó mòbil està reservat únicament a trens de conducció automàtica.

## Vegeu també

* Bloqueig
* Enclavament

## Referències

* Reglament General de Circulació Arxivat 2018-09-30 a Wayback Machine. de Adif
* Reglament de Circulació del Ferrocarril Metropolità de Barcelona,S.A.
# Can Coll (Fogars de la Selva)

Can Coll és una obra del municipi de Fogars de la Selva (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat i de grans dimensions, de tres plantes i coberta de doble vessant a laterals coronada amb una torre quadrangular de teulada també a doble vessant. Les façanes són arrebossades, construïdes de maçoneria de pedra i rajola, però, com tota la casa, està en molt mal estat de conservació. En aquesta construcció hi ha diferents elements d'aparença defensiva, com són la torre, la garita o torricó i diverses espitlleres (amb la base més ampla, de forma circular) repartides pel recinte exterior.
La casa, de planta rectangular, té la façana principal envoltada d'un pati i d'una paret que el delimita. Aquest pati és un aterrassament amb contraforts que dona a migdia, on hi ha una llarga barana de ferro. L'entrada d'aquest pati està monumentalitzada amb un arc de triomf. Consta d'un arc de mig punt central, dos pisos horitzontals i tres cossos verticals, diferents decoracions geomètriques en relleu de separació de pisos i cossos, pilastres, medallons, etc. Entre dos dels medallons se'ns informa de la data de 1884, possiblement quan es feu el mur i l'entrada del pati i la torre superior. Dins l'arc hi ha una estructura semicircular de ferro forjat i a sota, una porta metàl·lica rovellada.
A la façana de ponent hi ha una gran terrassa al segon pis i una torreta o garita de defensa circular a la cantonada sud-oest, a tocar de la paret del pati de la façana principal. Consta de quatre espitlleres i una culminació apuntada i amb una petita esfera ceràmica.
Pel que fa a la façana principal, consta de tres crugies i el ràfec de la teulada està format per tres fileres de rajola plana, una d'elles, la central, amb forma de dent de diamant.
Quant al cos de la torre, de quatre plantes, presenta quatre finestres, una per banda, i uns ràfecs emergents de tres bigues de fusta i rajola.
A la part posterior de la casa hi ha dependències de treball, avui adandonades i en procés d'enrunament.

## Història

Els orígens documentals de Can Coll es remunten al segle xii, però la casa actual respon a una reforma del segle xix d'una estructura original dels segles XVI-XVII.
Malauradament la casa està abandonada des de fa temps i està en procés d'enrunament.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
* ↑ «Can Coll (Fogars de la Selva - La Selva)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].

### Bibliografia

* Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi; El Patrimoni de la Selva: inventari històric, artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca, 1998-2001
# Can Coll (Alella)

Can Coll és una masia del municipi d'Alella protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici civil de planta baixa, dos pisos i coberta de dos vessants, amb el carener perpendicular a la façana. Destaca especialment perquè presenta la totalitat de les seves finestres amb els brancals i les llindes de pedra, treballades en forma d'arcs lobulats. La façana presenta, a la planta baixa, una portada dovellada d'arc de mig punt i dues finestres; al primer pis tres balcons i al segon pis un balcó central i dues finestres laterals. Hi ha alguns annexos considerables, un a la banda esquerra de la masia i un cos lateral amb arcades de mig punt i balustrades de caràcter clàssic, annexat per la banda dreta.

## Història

La masia inicial era d'un sol pis d'alçada i se li afegí un segon amb posterioritat. Les primitives finestres es van convertir en balcons. Inicialment, fou conegut pel nom de Mas Trobat al segle xiv. A mitjan segle xv ja pertanyia a la família Coll. Els annexos laterals són afegits del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].