OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gjelià

| Període | Sèrie | Estatge | Edat (Ma) |
| Permià | Cisuralià | Asselià | més recent |
| Carbonífer | Pennsylvanià | Gjelià | 303,7 ± 0,1 |
| Carbonífer | Pennsylvanià | Kasimovià | 307,0 ± 0,1 |
| Carbonífer | Pennsylvanià | Moscovià | 315,2 ± 0,2 |
| Carbonífer | Pennsylvanià | Baixkirià | 323,2 ± 0,4 |
| Carbonífer | Mississippià | Serpukhovià | 330,9 ± 0,2 |
| Carbonífer | Mississippià | Viseà | 346,7 ± 0,4 |
| Carbonífer | Mississippià | Tournaisià | 358,9 ± 0,4 |
| Devonià | Superior | Famennià | més antic |
| Subdivisió del sistema Carbonífer segons l'ICS.. Actualitzat amb la Taula Cronostratigràfica de l'ICS del 2013 ||||
El Gjelià és una edat de l'escala temporal geològica de l'ICS o un estatge de la columna estratigràfica. Es tracta de l'estatge més recent del Pennsilvanià, el subsistema més recent del Carbonífer. El Gjelià s'inicià fa 303,7 ± 0,1 Ma i s'acabà fa 298,9 ± 0,15 Ma. Segueix el Kasimovià i precedeix l'Asselià, que és la subdivisió més antiga del Permià.

## Referències

* ↑ Gradstein, F.; Ogg, J «Geologic Time Scale 2004 – why, how, and where next!» (pdf). Lethaia, 37, 2004, pàg. 175-181. DOI: 10.1080/00241160410006483 [Consulta: 30 març 2012].
* ↑ «International Chronostratigraphic Chart (v. 2013/01» (en anglès). ICS, 01-01-2013. [Consulta: 10 abril 2013].
* ↑ «Taula Cronostratigràfica Internacional v. 2015/01» (PDF). Comissió Internacional d'Estratigrafia. [Consulta: 13 abril 2015].
# Geoffrey Soupe

Geoffrey Soupe (Attignat, Ain, 22 de març de 1988), és un ciclista professional francès, membre de l'equip Team TotalEnergies. Va debutar com a professional el 2011 amb l'equip FDJ.fr. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa a la Volta a Espanya de 2023.

## Palmarès

* 2010
** Campió de França en ruta sub-23
* 2011
** Vencedor d'una etapa de la Tropicale Amissa Bongo
** Vencedor d'una etapa del Tour d'Alsàcia
* 2023
** 1r a la Tropicale Amissa Bongo i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2012. 76è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2013. Abandona (12a etapa)
* 2014. 94è de la classificació general
* 2015. No surt (14a etapa)
* 2023. 101è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 2015. 123è de la classificació general
* 2016. 142è de la classificació general
* 2020. 123è de la classificació general

## Referències

* ↑ Fitxa a sitiodeciclismo.net
* ↑ «Geoffrey Soupe, vencedor sorpresa de l'etapa de la Vuelta». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 01-09-2023. Arxivat de l'original el 2 de setembre 2023. [Consulta: 2 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
* Geoffrey Soupe a ProCyclingStats
# Gavotí cotorra

El gavotí cotorra ( Aethia psittacula) és un petit ocell marí de la família dels àlcids (Alcidae) que habita al Pacífic Nord i el Mar de Bering.

## Referències

* ↑ Denominació a CERCATERM Rev. 20-02-2011
# Gavotí de Xantus

El gavotí de Xantus (Synthliboramphus hypoleucus) és un ocell marí de la família dels àlcids (Alcidae), que antany era inclòs en el gènere Brachyramphus. Ha estat considerat coespecífic del gavotí de Scripps (Synthliboramphus scrippsi).

## Morfologia

* Fa uns 24 cm de llargària, amb un pes d'uns 170 g, essent la femella una mica major que el mascle.
* Al plomatge no s'observen diferències estacionals ni entre sexes. Els joves són semblants als adults.
* Les parts superiors i els flancs són gris pissarra. Les parts inferiors blanques, incloent la cara inferior de les ales. La cara superior de les ales és d'un gris més fosc que el dors.
* Bec petit, relativament fi i llarg, blavós en la base i negre a la punta. Potes de color blau clar.

## Hàbitat i distribució

D'hàbits pelàgics i costaners cria a terra o dins de caus a illes properes de les illes Sant Miquel, Anacapa i Santa Bàrbara, del grup de les illes Santa Bàrbara, i a les illes Coronado, Todos Santos, San Benito i Natividad. Es dispersen a la llarga de la costa del Pacífic des de Baixa Califòrnia fins al sud del Canadà.
# La casa encantada

La casa encantada (també coneguda com La casa hechizada i en francès La maison ensorcelée) és un curtmetratge francès mut de 1907 dirigit per Segundo de Chomón n s'utilitza l'animació d'objectes mitjançant la tècnica de l'escamoteig.
José María Candel Crespo afirma que l'èxit a França de la pel·lícula de 1907 de James Stuart Blackton The Haunted Hotel va ser el motiu de la realització del curtmetratge. Manuel Rodríguez Bermúdez data el film de Blackton a l'abril de 1907, produït en la sucursal de la Vitagraph (de la qual era copropietari juntament amb Albert E. Smith) a París, i titulat L'hôtel hanté: fantasmagorie épouvantable que va ser comercialitzat amb el nom de The Haunted Hotel.
Un dels trets més rellevants d'aquesta pel·lícula és l'ús de la tècnica del pas de manovella, que havia estat inventada i patentada en 1898 pel pioner britànic G. A. Smith, encara que en el seu moment no se li havia donat major importància. Fernando Martín Peña, però, assenyala que Albert Smith i Stuart Blackton van inaugurar als Estats Units el cinema d'efectes especials després de l'observació minuciosa dels fotogrames de les pel·lícules de Georges Méliès i que, en realitat, Blackton només va perfeccionar a La maison hanté ('La casa encantada') i després en la seva còpia titulada The haunted hotel ('L'hotel embruixat), totes dues de 1907, la tècnica de l'escamoteig (anomenada a països anglosaxons stop-motion) o animació fotograma a fotograma, que havia estat desenvolupada anteriorment per Segundo de Chomón. El cineasta terolenc realitzaria, un any més tard, la seva pel·lícula més coneguda, basada també en el desenvolupament de la tècnica del pas de manovella: L'hotel elèctric, que habitualment havia estat datada el 1905.

## Referències

* ↑ José María Candel Crespo, Historia del dibujo animado español, Murcia, Editora Regional, 1993, pàg. 20 (Imagen, 2).— ISBN 978-0-7864-3365-0
* ↑ Manuel Rodríguez Bermúdez, Animación: una perspectiva desde México, Universidad Nacional Autónoma de México, 2007, pàg. 56 y ss. ISBN 9789703247622
* ↑ Fernando Martín Peña, Gag: la comedia en el cine, 1895-1930, Madrid, [Catriel / Biblos], 1991, pàg. 29. ISBN 978-84-87688-01-0
* ↑ Vegeu, per exemple, en obres de divulgació tan recents com de 2007, on s'assenyala 1905 o 1908 per a aquesta cinta depenent de fonts, Sergi Sánchez, Películas clave del cine de ciencia-ficción, Barcelona, Robinbook, 2007, pàg. 228 y ss. ISBN 978-84-96924-06-2 o Manuel Rodríguez Bermúdez, op. cit., 2007, pàg. 58, que tambén data la pel·lícula de Chomón L'hotel elèctric, «probablement en 1905».
# Las Yayas de Viajama

Las Yayas de Viajama és un municipi de la República Dominicana, que està situat a la província de Azua. Limita al nord amb San Juan i Padre Las Casas; a l'oest amb Tamayo; a l'est amb Tábara Arriba i Peralta; i al sud amb Vicente Noble i Tábara Arriba. Està format pels districtes municipals de las Yayas de Viajama, Villarpando i Hato Nuevo Cortés: Va ser constituït com a municipi el 2001.

## Referències

* ↑ Pdf oficial de la República Dominicana con descripción de la división territorial actualizada al año 2015. Arxivat 2018-08-23 a Wayback Machine. Consultado el 28 de agosto de 2018. Páginas 50 a 51.
* ↑ Página de OpenStreetMap donde constan los datos de referencia. Consultado el 7 de octubre de 2018.
* ↑ Pdf oficial de la República Dominicana con descripción de la división territorial actualizada al año 2015. Arxivat 2020-06-10 a Wayback Machine. Consultado el 28 de agosto de 2018. Páginas 50 a 51.
* ↑ Las Yayas de Viajama a YouTube Alonzo.Press
* ↑ Lappot Robles, Teófilo. «Las Yayas de Viajama, Villarpando y Hato Nuevo Cortes, pueblos con historia» (en castellà). Diario Dominicano, 14-02-2020. Arxivat de l'original el 2020-08-02. [Consulta: 2 agost 2020].
# Las Ventas de San Julián

Las Ventas de San Julián és un municipi de la província de Toledo a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Calzada de Oropesa i Dehesa de Villalba, segregat d'Oropesa, ambdós de Toledo.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 239 | 235 | 223 | 236 | 234 | 247 | 285 | 271 | 254 | 233 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Alberto Gutiérrez García | PSOE | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Francisco Herreruela Buendía | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Fernando Carreras Aceñero | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Fernando Carreras Aceñero (05/04/1993) Antonio Expósito Alex | PSOE PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Fernando Carreras Aceñero | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Fernando Carreras Aceñero | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Fernando Carreras Aceñero | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Fernando Carreras Aceñero | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |
# Las Villuercas

Las Villuercas és una comarca d'Extremadura situada a la zona oriental de la província de Càceres. Ocupa un territori aproximat de 1500 km² i té uns 10.000 habitants. El cap comarcal és Guadalupe on hi ha el monestir de Guadalupe, inscrit al Patrimoni de la Humanitat.

## Municipis

* Alía
* Berzocana
* Cabañas del Castillo
* Campillo de Deleitosa
* Cañamero
* Guadalupe
* Logrosán
* Navezuelas
* Retamosa
* Roturas
* Solana

## Enllaços externs

* Villuercas Arxivat 2009-08-10 a Wayback Machine.
* Fotos de las Villuercas
# Latmos

El Latmos (grec antic: Λάτμος; en turc Beşparmak Dağı) és una muntanya al límit entre Cària i Jònia. Al seu peu, a la part de l'oest tenia la ciutat d'Heraclea del Latmos, o simplement Latmos. A tocar hi ha el golf Làtmic, on desemboca el riu Meandre; la muntanya s'alça a la seva capçalera en direcció nord-oest.
Antigament es considerava una derivació dels Albans o Albacs. Homer esmenta la muntanya dels ftiris, prop de Milet, que probablement era el Latmos. A la mitologia fou el lloc on Àrtemis va fer un petó a Endimió mentre dormia, i més tard se li va bastur santuari dedicat i la seva suposada tomba es mostrava en una cova.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1069. ISBN 9788441224223.
* ↑ Smith, William (ed.). «Latmus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 10 gener 2021].
# Laton

Laton és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 1.236 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Laton tenia 1.236 habitants, 331 habitatges, i 285 famílies. La densitat de població era de 247,3 habitants/km².
Dels 331 habitatges en un 49,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,7% hi vivien parelles casades, en un 15,1% dones solteres, i en un 13,6% no eren unitats familiars. En el 10% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,9% tenia menys de 18 anys, un 11,7% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 18,1% de 45 a 60 i un 7% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 27 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,5 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 35.408 $ i la renda mitjana per família de 34.688 $. Els homes tenien una renda mitjana de 25.125 $ mentre que les dones 25.417 $. La renda per capita de la població era de 9.702 $. Entorn del 14,4% de les famílies i el 17,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Laton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Laton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Labarnas I

Labarnas I (Labarnaš I) va ser rei dels hitites possiblement entre el 1680 aC 1650 aC. Es considera que va ser el primer rei i fundador de l'Imperi hitita, però també hi ha qui pensa que en realitat no va existir. Alguns autors creuen que els fets que se li atribueixen són una reconstrucció dels reis hitites posteriors, que li van atribuir fets paral·lels o idèntics als del seu successor Hattusilis I, o que Hattusilis I, que també portava el nom de Labarnas, va confondre per això als seus successors quan van redactar les notes històriques que es conserven.
Hauria adoptat el seu nom quan va pujar al govern, un nom que es creu que era d'origen hatti, i en aquella llengua hauria significat "Sobirà" o potser "Governant poderós". Alguns historiadors pensen que en realitat no va ser el primer rei, sinó que ho hauria estat Pusarrumas, el seu sogre, fill de Tudhalias I. A la seva dona se l'anomenava Tawannanna, un títol luvita que potser vol dir "la més recta", suposada filla de Pusarrumas i hereva del regne pel desheretament del seu germà Papahdilmah al que segurament corresponia el tron. Els fills de Pusarrumas s'haurien revoltat contra el seu pare, que va designar Labarnas com a hereu i successor. Mort el rei, Papahdilmah s'hauria aixecat contra Labarnas però aquest l'hauria vençut.
Labarnas va expandir el seu territori. Va arribar a la mar (probablement la mar Negra o la mar Mediterrània, ja que se sap que el seu successor dominava Adaniya (Cilícia). Va designar a un fill governador de Hupišna, Tawunawa, Nenasa (Nenašša), Landa (a l'est d'Hattusa), Zallara (regió a la riba nord-oest del llac de la sal), Parsuhanta o Purushanda (Paršuhanta o Purušhanda) i Lusna (Lušna). A l'oest es trobava Arzawa, que probablement era un regne luvita que havia assolit l'hegemonia, i es creu que Labarnas va poder dominar algunes ciutats que abans eren d'aquest regne. Alguns historiadors pensen que en realitat aquestes conquestes les va fer el seu successor homònim Labarnas II o Hattusilis I.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Imperio Antiguo. Tres Cantos: Akal, 2000, p. 84. ISBN 8446011239.

## Vegeu també

* Labarnas
# La Coma (Orís)

La Coma és una masia a tocar del Castell d'Orís (Osona). Casal a quatre vessants, orientat a migdia. A les quatre bigues que fan escaire hi ha tallats uns carots. A la façana principal hi ha un portal adovellat que dona pas a l'entrada, la llinda de la qual està datada el 1711. Al costat del portal hi ha un grup de pedres amb tres graons que antigament s'utilitzaven per pujar a cavall. Té dues llices, una a la part de migdia i l'altra a ponent. Estan construïdes amb pedra i totxanes. A l'entorn proper hi ha nombroses dependències: vuit masoveries. A la part del darrere hi ha una capella dedicada al Sagrat Cor.
Existeix un fons de pergamins que donen constància de l'existència de la Coma des del segle x. A l'interior de la casa es conserva un arbre genealògic que s'inicia el 1530 fins al 1850. Com es pot observar en el nom del propietari, el llinatge es va extingir.

## Referències

* 1 2 «Mas la Coma». pat.mapa. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 abril 2015].
# Lampi

Lampi fou bisbe de Barcelona a finals del segle IV i successor directe de Pacià de Barcelona. Mencionat en l'obra de Sant Paulí de Nola, aquità de naixement i nolà per dignitat, fou Lampi qui consagrà com a sacerdot Paulí el 393/94 –Tillemont i Ceiller fixen el 393– durant la seva estada a Barcelona. Flórez fa constar la conjectura que Lampi assistí al I Concili de Toledo, que tenia per objecte la reprovació del priscil·lianisme, que fou celebrat l'any 400. En els noms dels bisbes assistents consten un Olimpi, dos Lampadi i dos Lampidi, tanmateix Flórez objecta que cap dels bisbes signataris esmenta la seva diòcesi i que no li consta que a Barcelona el priscil·lianisme tingués adeptes. Flórez no s'atreveix a afirmar res més de Lampi més enllà de l'any 400, ni sobre les torbacions succeïdes amb motiu de l'assassinat d'Ataülf a Barcelona l'any 415.

## Bibliografia

* Flórez, Henrique. España Sagrada: theatro geographico-historico de la Iglesia de España. Origen, divisiones, y terminos de todas sus Provincias (en castellà). Tomo XXIX. Madrid: Imprenta de Don Antonio de Sancha, 1775, pàgs. 97-112 [Consulta: 23 maig 2015].
# Franco Corelli

Franco Corelli (Ancona, 8 d'abril de 1921 - Milà, 29 d'octubre de 2003) va ser un tenor spinto italià, actiu entre 1950 i 1976. Va sobresortir pel seu atractiu físic i la potència de la seva veu. Malgrat un cant sovint criticat com a rude i poc conreat, va ser un dels tenors més populars de la Metropolitan Opera després de la Segona Guerra Mundial.

## Biografia

El 1951 va treballar un curt període amb el mestre Arturo Melocchi que també era professor de Mario del Monaco. Després de guanyar un concurs a Florència el 1950, tot i ser autodidacte, va fer el seu debut professional com a Don José a Carmen al teatre de Spoleto. El 1954 va debutar al teatre alla Scala, on hi cantà regularment fins al 1970, en una presentació de La Vestale al costat de Maria Callas. Van seguir contractes als grans teatres d'Itàlia i en la Wiener Staatsoper.
Corelli va donar la seva primera funció al Metropolitan Opera de Nova York el 27 de gener de 1961, com Manrico a l'òpera Il Trovatore. La seva parella d'escenari va ser la també debutant Leontyne Price. Corelli va tenir oportunitat de cantar i gravar al costat de les grans veus verdianes de l'època: Leontyne Price, Maria Callas, Birgit Nilsson i Renata Tebaldi, entre d'altres.
Inicialment va incloure en el seu repertori els principals rols heroics de les òperes italianes i, després, va començar a cantar rols de l'òpera francesa poc adequats per a la seva veu. Tanmateix va triomfar igualment. Corelli va ser un dels tenors més gravats de la seva època. Se solen citar com referències els seus enregistraments de Carmen de Georges Bizet (al costat de Leontyne Price i sota la batuta de Herbert von Karajan) i Turandot de Giacomo Puccini (al costat de Birgit Nilsson i Renata Scotto, sota la direcció de Mollinari-Pradelli). Un altre enregistrament recomanat és Il Trovatore de Verdi, en viu des del Festival de Salzburg sota la direcció de Karajan. A Barcelona es presentà el 1961.
Corelli patia de pànic escènic, la qual cosa li va ocasionar severs problemes nerviosos que van acabar portant-lo a la decisió d'abandonar la seva carrera quan encara disposava de mitjans vocals notables, a mitjans dels anys 70. A vegades la seva esposa li havia d'insistir reiteradament perquè sortís a l'escenari. La senyora Corelli exercia també la funció de mànager del seu marit.
Ja cap a l'ocàs de la seva carrera havia de cantar l'obra Adriana Lecouvreur de Francesco Cilea al Metropolitan Opera. Al·legant certes molèsties no es va presentar a la funció. Aquest esdeveniment va comportar el debut de Plácido Domingo al MET, ja que era el seu substitut.
Corelli es va retirar el 1976, a l'edat de 55 anys. Des de llavors es va dedicar a ensenyar cant fins al final de la seva vida. Va morir a Milà, a causa d'un atac al cor del qual no es va aconseguir recuperar. Va ser enterrat al Cimitero Monumentale.

## Referències

* ↑ «Franco Corelli». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Rodrigo Manuel Manrique de Lara

Rodrigo Manuel Fernández Manrique de Lara Ramírez d'Arellano Mendoza y Albarado (1638-1717) fou el segon comte de Frigiliana, militar i home d'estat castellà i Gran d'Espanya. Durant la crisi successòria per la mort de Carles II sense descendència, sempre mostrà reticències a l'entronització de la Casa de Borbó, i cop esdevingut Felip V monarca espanyol, liderà una facció contrària a la influència dels ministres francesos en el govern de la monarquia per bé que es mantingué sota l'obediència de Felip V.
Va ser fill d'Íñigo Manrique de Lara, de qui va heretar el comtat de Frigiliana, i de Margarita de Tábora y Sousa, dama de la reina. Per les seves noces amb María Antonia de Arellano y Mendoza va ser també comte d'Aguilar de Inestrillas, marquès de la Hinojosa i Gran d'Espanya. El matrimoni va tenir un fill, Íñigo de la Cruz Manrique de Lara, que els va succeir a tots dos en els seus títols nobiliaris.
Va seguir la carrera militar -ascendint fins tinent coronel- i sempre va ser fidel a Marianna d'Àustria, regent del seu fill Carles II de Castella després de la mort de Felip IV de Castella. Va ser triat per a la reorganització del regiment de la Chamberga i després de la pujada al poder de Joan Josep d'Àustria va ser enviat a Orà i desterrat a Logronyo. Quan va morir Juan José a 1679, la reina mare va tornar a Madrid i el comte va ser recompensat per la seva fidelitat. Va ser Gentilhome de cambra de Carles II, conseller d'Estat des de 1691, i president del Consell d'Aragó el 1698. En el problema de la successió va donar suport a la reina mare Marianna de Neuburg i va defensar la candidatura de Josep Ferran de Baviera. A la mort de Carles II va formar part de la Junta de Regència que actuaria fins a l'arribada del nou rei, Felip d'Anjou. El monarca borbó el va nomenar governador del Consell d'Índies, romanent en aquest càrrec fins a la seva mort.
# Andries van Dam

Andries «Andy» van Dam (nascut el 8 de desembre de 1938 a Groningen) és un professor d'informàtica estatunidenc d'origen holandesa, i l'exvicepresident d'investigació de la Universitat de Brown a Providence, Rhode Island. Juntament amb Ted Nelson va contribuir al primer sistema d'hipertext, HES, en la dècada del 1960. És coautor de Computer Graphics: Principles and Practice («Infografia: Principis i pràctica») juntament amb J.D. Foley, S.K. Feiner i John Hughes. També va cofundar la precursora de la conferència ACM SIGGRAPH d'avui.
Andy és membre de diversos consells i comitès tècnics. Actualment és professor d'un curs d'introducció a la informàtica i cursos de computació gràfica a la Universitat de Brown.

## Referències

* 1 2 3 «Andries van Dam» (en anglès). Brown University, 30-04-2009. [Consulta: 10 desembre 2011].
* ↑ Carl Machover. «Looking Back to SIGGRAPH's Beginnings» (en anglès). ACM SIGGRAPH, 01-02-1998. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 10 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Entrevista amb Andy van Dam Arxivat 2007-08-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Montjard

Montjard (francès Montgeard) és un municipi francès del department de l'Alta Garona, a la regió Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 29 agost 2010].