OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Suspensió Christie

La suspensió Christie és un sistema de suspensió desenvolupat per l'enginyer estatunidenc J. Walter Christie per als seus dissenys de tancs. Permetia un moviment considerablement més gran que els sistemes convencionals de ballestes que es feien servir, per la qual cosa els seus tancs tenien una major velocitat camp a través. El sistema es va fer servir per primer cop en el seu tanc M1928 i en tots els seus dissenys posteriors fins a la seva mort el 1944.

## Història

Christie advocava per l'ús de tancs lleugers amb una gran autonomia i velocitat dissenyats per creuar les línies enemigues i atacar els seus centres logístics i de comandament a la reraguarda. Els seus primers dissenys de la dècada de 1920 tenien un pobre resultat a camp través, a causa de la limitada capacitat del seu sistema de suspensió. El principal problema a què es va enfrontar Christie va ser el limitat espai vertical perquè els ressorts poguessin moure's: per a un moviment de 25 cm necessitaria un espai vertical de 50 o 75 cm per al ressort i l'amortidor, que no estaven disponibles en els seus dissenys. A finals de la dècada de 1920, va concebre una solució millor. Aquesta va ser l'addició d'una maneta, que canviava la direcció del moviment vertical a horitzontal. Les rodes van ser muntades individualment sobre un tub que només podia moure's verticalment, damunt del qual la manovella dirigia el moviment cap enrere. Els ressorts van ser muntats a l'extrem de la maneta, per la qual cosa podien muntar-se a l'interior del casc. El resultat va ser un increment substancial a l'àrea de moviment, de només uns 10 cm en els dissenys originals, a 25 cm al M1928, 35 cm al M1930 i 60 cm al M1932.

## Notes

* ↑ Christie, Walter «US1836446A Suspension for vehicles». EspaceNet.
# Suspensió MacPherson

La suspensió MacPherson és un tipus de suspensió que utilitza l'eix telescòpic d'un amortidor per controlar la posició de la roda. Utilitzada àmpliament en els vehicles moderns, rep el seu nom d'Earle S. MacPherson, que la va desenvolupar.

## Història

Earle S. MacPherson va desenvolupar el disseny d'aquesta suspensió el 1949 basant-se en dissenys creats el 1920 per Guido Fornaca a FIAT. És probable que MacPherson inspirés el seu disseny en les suspensions desenvolupades a Cottin-Desgouttes que feien servir el mateix disseny però amb suspensió de ballesta. El primer cotxe a portar suspensió MacPherson va ser el Ford Vedette de 1949, i va ser adoptada també en el Ford Consul de 1951. MacPherson va desenvolupar la suspensió per poder ser utilitzada en totes quatre rodes, però els constructors van utilitzar-la majoritàriament com a suspensió davantera, on, a més a més de la funció de suspensió, es feia servir per a la direcció. El 1957 Colin Chapman empleat de Lotus Cars va aplicar aquest disseny a la suspensió posterior del Lotus Elite. Com a resultat aquest tipus de suspensió a les rodes posteriors s'anomena sovint suspensió Chapman.

## Disseny

La suspensió McPherson consisteix en una forquilla estabilitzada per un braç secundari que proveeix el punt de muntatge inferior per la boixa o l'eix de la roda. El braç inferior posiciona tant en sentit longitudinal com lateral. La part superior de la boixa o l'eix està unit a l'amortidor i la part superior d'aquest està unit directament al xassís del vehicle.

## Prestacions

Malgrat ser una de les tries més usuals degut a la seva simplicitat i baix cost de producció, el disseny té alguns inconvenients pel que fa a la conducció. Geomètricament, la configuració de la suspensió no permet un moviment perfectament vertical de la roda, l'angle vertical de la roda varia uns graus durant el recorregut de la suspensió. Aquest canvi en l'angle vertical de la roda modifica el contacte de la banda de rodament del pneumàtic amb l'asfalt. Degut a la unió directa de la suspensió al xassís, aquesta transmet el moviment directament al xassís, provocant sorolls i vibracions a l'habitacle.

## Enllaços externs

* AutoZine Technical School site
# Suspensió de Cardan

La suspensió de Cardan, per al·lusió a l'inventor italià Girolamo Cardano (1501-1576) és un mecanisme de suspensió consistent en dos cercles concèntrics els eixos dels quals formen un angle recte, que permet mantenir l'orientació d'un eix de rotació a l'espai encara que el seu suport es mogui.
Fou descrit en detall per la primera vegada per Gerolamo Cardano, que no se n'atribuí la invenció, com que el principi ja fou descrit per Filó de Bizanci al segle iii aC. Es fa servir per a muntar-hi giroscopis (masses rotatòries) per tal que puguin orientar els seus eixos de rotació en qualsevol direcció de l'espai o per estabilitzar càmeres, sobretot per a la fotografia d'acció.

## Referències

* ↑ Puig-Pla, Carles. «Ciència i tècnica a l'antiga xina». A: Actes de la II Jornada sobre la Història de la Ciència i l'Ensenyament Antoni Quintana Marí : Barcelona, 19 de novembre de 2005. Barcelona: Societat Catalana d'Història de la Ciència i de la Tècnica, filial de l'Institut d'Estudis Catalans, 2007, p. 110. ISBN 978-84-7283-918-2.
* ↑ «Suspensió de Cardan». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Angles d'Euler
* Junta de Cardan
# Sultanat de Mohéli

El sultanat de Mohéli (Mwali) fou un estat musulmà de les Comores situat a l'illa de Mohéli.
Les notícies dels europeus indiquen que el 1602 hi havia un sobirà independent a Mohéli que tenia grans coneixements de navegació i cartogràfics i dominava la llengua portuguesa. El 1614 la reina d'Anjoan va delegar el poder a Mohéli en els seus dos fills i el port principal estava sota autoritat del governador de Fomboni; aquest mateix any el "fani" de Matsamudu es va proclamar sultà a Anjoan dominant el nord de l'illa i va acabar enderrocant a la vella reina. El 1626 dos pretendents al sultanat de Mohéli estaven enfrontats: un era descendent del fani de Matsamudu i un altre un àrab, i els dos s'havien casat amb filles del darrer sultà.
El 1830 el sultanat de Moheli va quedar separat de fet del sultanat de Ndzuwani (Anjouan) del que depenia, quan va quedar en poder del malgaix Ramanateka i el 1833 es va estendre a Mayotte (Maore), però el 1835 aquesta illa va passar a Anjoan (i el 1836 va esdevenir independent sota un sultà malgaix fins al 1841 quan va ser venuda a França)
França va establir el protectorat el 26 d'abril de 1886. El 1899 la sultana va rebre una compensació a canvi de no reclamar el tron; el sultanat fou definitivament suprimit el 1909

## Referències

* ↑ Africa from the Sixteenth to the Eighteenth Century, per Bethwell A. Ogot
* ↑ Timeline
# Tambo

La civilització de l'Imperi Inca anomenava tambo (del quítxua: tanpu, «magatzem») tant als albergs com als magatzems que es repartien al llarg dels camins inques cada 20 o 30 quilòmetres (una jornada de camí a peu).
La seva funció principal era albergar als chasquis (missatgers) i als representants dels governadors, que recorrien aquests camins de cap a cap mitjançant una xarxa única de camins. A més de servir de refugi als viatgers i als comerciants, se sap que els tambos també eren centres d'emmagatzematge d'aliments, llana, llenya o altres materials bàsics per a la supervivència. D'aquesta manera, en èpoques de penúries climàtiques o desastres naturals, els tambos alimentaven i proveïen d'alguns materials als llogarets més propers.
Com l'agricultura era la principal font d'alimentació dels inques, l'administració de l'Imperi Inca va establir aquests llocs com a rebost on es podia guardar aliments per a casos d'emergència, assegurant així el benestar de la població.

## Sistema de construcció

La pedra era el material més important per a construir les estructures dels inques, ja que segons ells dintre de la pedra vivien esperits (pedra sagrada o huaca). Aquest respete per la pedra i als seus poders va fer que els inques treballessin bé la pedra.
Els tambos es construïen aprofitant els forats de les muntanyes i edificaven amb parets de pedra i un sostre per protegir-lo de la inclemència del temps de la serralada dels Andes.
Les dues tècnicas més conegudes utilitzades per la construcció dels tambos són:
* El rústic o pirca (del quítxua: pirqa, «paret o mur»): Fet amb pedres aspres tallades i acomodades sense molta cura; els espais buits estaven plens amb abundants pedres petites i fang. Aquest tipus es va usar per a la construcció de terrasses, magatzems i cases per a la gent comuna.
* El tipus d'Enchased (encastat): Fet amb pedres ígnies i pedres de major grandària per contenir la força que exerceix la terra sobre el mur.

## Tambos importants en els camins inques

* Camata Tambo
* Tambo de Conchuca
* Tambo Reial d'Huancabamba
* Ollantaytambo

## Tambos en Xile

La ubicació d'aquests tambos fa referència als camins inques que recorrien des de Bolívia fins a Xile seguint dues rutes: la costanera i la de la muntanya. El tambo descobert més al sud és el Tambo Pirque, situat a la vora del riu maipo amb un antic pont penjant que uneix les dos ribes del riu.

## Referències

* ↑ Chacaltana, Sofía.
* ↑ Stenberg, Ruben, p.181-205

## Bibliografia

* Chacaltana Cortez, Sofía. Evidencias arqueológicas en Camata Tambo, Tambo Inca ubicado en el valle alto de Moquegua, Andes sur-centrales (en castellà). Revista Arqueología y Sociedad, 21, 2010.
* Meyerson, Julia. Tambo: Life in an Andean Village (en anglès). University of Texas Press, 1990, p. 297. ISBN 978-0292780781.
* Stenberg, Ruben; Nazareno Carvajal. Penetración inca al centro de Chile (en castellà).
# Tamborí de Provença

El tamborí de Provença és un instrument de música de percussió. És una mena de tambor tradicional de la Provença i la seua llargària acostuma a equivaldre al doble del seu diàmetre. Acostuma a fer sonar aquest tipus de tamborí un tamborinaire acompanyat pel galobet que sona amb la mateixa mà que subjecta el tamborí. D'aquesta manera un sol músic fa sonar els dos instruments alhora.

## Referències

* ↑ VIDAL, François. Lou tambourin, Istori de l'estrumen prouvençau. Auvernha, 1864. pp. 22-23
# Sülstorf

Sülstorf, en baix alemany Sülsdörp, és un municipi a l'estat alemany de Mecklemburg-Pomerània Occidental a l'amt o la mancomunitat de Ludwigslust-Land.
A la fi del 2013 comptava amb 854 inhabitants. a una superfície de 18,64 quilòmetres quadrats.
El 1217, es menciona el poble de Szulowe (Sülstorff) com una comenda dels Joanites i després del comtes de Schwerin que van deixar a la comenda de Werben d'Elba. Al costat de l'estació es va crear un cementiri d'honor dedicat als presoners morts per l'evacuació improvisada durant el període dels crims de la fase final quan els agents de la schtuzstaffel (SS) van assajar d'amagar els seus crims en evacuar els presoners en detenció protectiva del camp de concentració de Neuengamme cap al camp de Wöbbelin davant el progrés imparable de les forces aliades. Des del 2011, en col·laboració amb els municipis de Lübesse, Rastow i Uelitz, s'ha engegat en un procés de transformació en poble d'energia per tal de poder realitzar l'autarquia energètica i vendre l'excedent energètic. El marc d'aquest programa, el 2015 onze aerogeneradors ja són actius al territori del municipi.

## Llocs d'interés

* El cementiri d'honor del 1947 dedicat a 53 víctimes jueues mortes durant l'evacuació del camp de Beendorf, una extensió del Camp de concentració de Neuengamme
* L'església

## Referències

* ↑ Statistisches Bundesamt – Gemeinden in Deutschland nach Bevölkerung am 31.12.2013
* 1 2 Gemeinde Sülstorf (en alemany). Nordhorn: BVB-Verlagsgesellschaft mbH, 2012 [Consulta: 17 maig 2015].
* ↑ Lisch, Georg Christian Friedrich. «Urkunden der Comthurei Kraak und der Priorei Eixen». A: Jahrbücher des Vereins für Mecklenburgische Geschichte und Altertumskunde (en alemany). vol. 1, 1836, p. 199-229. «Gunzelin II und Heinrich I., Grafen zu Schwerin, und Graf Nicolaus zu Holland und deren Gemahlinnen schenken den überseeischen Johanniter - Rittern das Dorf Zülow (Sülstorff) und überlassen die Verwaltung desselben der Comthurei Werben»
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Sülstorf
# Suimanga escarlata

El suimanga escarlata (Aethopyga siparaja) és un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, clars, vegetació secundària i terres de conreu als turons i muntanyes des del nord i nord-est de l'Índia, cap al sud a Bangladesh, Manipur i Nagaland, sud de la Xina, cap al sud, a través del Sud-est Asiàtic i les illes Nicobar, fins les illes Grans de la Sonda, incloent moltes de les petites illes adjuntes.

## Referències

* ↑ «Suimanga escarlata». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
# Suimanga elegant

El suimanga elegant (Aethopyga duyvenbodei) és un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i zones de matoll de les Illes Sangihe, al nord de Sulawesi.

## Referències

* ↑ «Suimanga elegant». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
# Sukhobórie

Sukhobórie (en rus: Сухоборье) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2013 tenia 232 habitants. Pertany al districte rural de Griazi.

## Referències

* ↑ Ведомости Верховного Совета РСФСР № 22 1960
# Sukhie Txelbassi

Sukhie Txelbassi - Сухие Челбасы (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Txelbas, a 20 km al sud-oest de Kanevskaia i a 103 km al nord de Krasnodar. Pertany a l'stanitsa de Kanevskaia.
# Taurisc

Taurisc és el nom dels següents personatges:
* Taurisc de Tral·les, escultor grec
* Taurisc de Cízic, artista grec
* Taurisc (pintor), pintor grec
# Tayyarzade Ata Bey

Tayyarzade Ata Al·là Àhmad, conegut com a Ata Bey (Istanbul, 1810- Medina, 1877 o 1880) fou un historiador otomà. Fill d'un funcionari de palau i el mateix en el servei del palau va ocupar alguns llocs oficials. El 1876 fou nomenat administrador del territori sagrat (haram) de la Meca i va morir allí algun temps després entre 1877 i 1880. Va escriure una història otomana del seu temps en cinc volums anomenada Tarikh-i Ata (1874-1876).

## Referències

* Erdoğdu, A. Teyfur. "Tayyarzade Ata Bey." Encyclopaedia of Islam, THREE. Editada per: Kate Fleet, Gudrun Krämer, Denis Matringe, John Nawas, Everett Rowson. Brill Online, 2016. Referència. 23 d'abril de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-3/tayyarzade-ata-bey-COM_25004>
# Sévernoie

«Sévernoie» té aquests significats:

## Crimea

* Séverne (Txornomórske), localitat de la República Autònoma de Crimea
* Séverne (Rozdólne), localitat de la República Autònoma de Crimea
* Séverne (Bilogorsk), localitat de la República Autònoma de Crimea

## Rússia

* Sévernoie (Kurgan), localitat de l'óblast de Kurgan, a Rússia
# Sévero-Vostótxnie Sadi

Sévero-Vostótxnie Sadi - Северо-Восточные Сады (rus) - és un khútor de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba a 14 km al nord de Tulski i a 3,5 km al nord de Maikop.
Pertanyen a aquest municipi els khútors de 17 let Oktiabrià, Grozni, Diàkov, Oktiabrski, Proletarski i Sovetski i l'aül de Mafekhabl.
# Telmatoscopus praecipuus

Telmatoscopus praecipuus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Mascle: gairebé idèntic a Telmatoscopus eximius, del qual es diferencia per la seua major grandària i els trets genitals; ales de 2,9 mm de llargària i 2 d'amplada.
* La femella no ha estat encara descrita.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Borneo.

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L. W., 1962. A taxonomic study of Borneo Psychodidae (Diptera: Psychodidae). Pacific Insects. 4:1-75.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Telmatoscopus proximus

Telmatoscopus proximus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: Sri Lanka.

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Brunetti, E., 1911. New Oriental Nemocera. Rec. Indian Mus. Vol. 4: 259-316.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Quate, L. W., 1962. Psychodidae (Diptera) at the Zoological Survey of India. Proceedings of the Hawaiian Entomological Society. 18:155-188. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Global Species (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Tenebrón

Tenebrón és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Alba de Yeltes, a l'Est amb Dios le Guarde i Morasverdes, al Sud amb Serradilla del Arroyo i El Baldío (Serradilla del Llano) i a l'Oest amb Ciudad Rodrigo i Dehesa de Gavilán (Sancti-Spíritus).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 256 | 240 | 223 | 213 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-12-01 a Wayback Machine.
# Terratrèmol de Montesa del 1748

El terratrèmol de 1748 fou un terratrèmol que assolà les Comarques Centrals del País Valencià el 23 de març.
Aquest terratrèmol tingué especial incidència a la ciutat de Xàtiva on provocà danys a la ciutat i al seu castell. Encara a prop del paratge conegut com El portet d'aquesta localitat, es poden observar roques de grans dimensions que es desprengueren de la part superior de la serra Vernissa i que hui jeuen plàcidament a prop de les cases adossades de nova construcció.
Però possiblement la conseqüències més conegudes d'aquest terratrèmol, es patiren a Montesa on el castell d'origen templer de l'orde de Montesa s'enfonsà gairebé tot junt amb altres cases de la localitat (vegeu Castell de Montesa).
Sobre els efectes del terrabastall a altres localitats, podeu consultar també Alcàntera de Xúquer, Sellent, Cotes, Estubeny, Castelló de Rugat on es parla.
# Tarrafal de São Nicolau

Tarrafal de São Nicolau és un concelho de l'illa de São Nicolau, a Cap Verd. Posseeix també una important indústria pesquera i agricultura. En 2010 tenia 5.205, dels quals una tercera part viuen a la seu municipal. Cobreix el 35% de l'illa i la llar del 41% de la població. La capital és Tarrafal de São Nicolau.

## Subdivisions

El municipi té una sola freguesia (parròquia civil), São Francisco de Assis. La freguesia se subdivideix en els següents assentaments, amb la població segons el cens de 2010:
* Cabeçalinho (pop: 155)
* Fragata (pop: 172)
* Hortelã (pop: 181)
* Palhal (pop: 100)
* Praia Branca (pop: 521)
* Ribeira Prata (pop: 343)
* Ribeira dos Calhaus (despoblat)
* Tarrafal de São Nicolau (pop: 3,733)

## Història

El municipi fou creat en 2005, quan l'antic municipi de São Nicolau fou dividit en dos, la part sud-occidental esdevingué el municipi de Tarrafal de São Nicolau i la part nord-occidental esdevingué el municipi de Ribeira Brava.

## Demografia

Població de Tarrafal de São Nicolau (1940—2010) :
| 2000 | 2010 |
| 5.211 | 5.205 |

## Política

La Comissió d'Instal·lació era el poder del recentment format municipi, el consell de transició entre la creació i 2008. Entre les primeres eleccions el 18 de maig 2008 i fins al 2012, el PAICV va ser el partit més votat, però actualment el MpD governa el municipi. Dels 13 escons s l'Assemblea, 7 són del MpD i a la cambra, els cinc seients són pel MpD.

### Assemblea municipal

| | 2008 % | 2008 escons | 2012 % | 2012 escons |
| Moviment per la Democràcia | 41.3 | - | 52.1 | 7 |
| PAICV | 54.3 | - | 44.4 | 6 |

### Municipalitat

| | 2008 % | 2008 escons | 2012 % | 2012 escons |
| Moviment per la Democràcia | 39.4 | 0 | 50.8 | 5 |
| PAICV | 57.2 | 5 | 45.5 | 0 |

## Referències

* ↑ Font: projeccions de l'Instituto Nacional de Estatísticas.

## Enllaços externs

* Web oficial (portuguès)
# Tarrafal (Cap Verd)

Tarrafal és una vila al nord de l'illa de Santiago a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada a la costa nord-oest i és la capital del municipi de Tarrafal.
La ciutat compta amb una bonica platja de sorra suau i envoltat de palmeres a l'ombra de Monte Graciosa, just al nord de l'assentament. És un lloc de vacances molt popular per als turistes i els habitants de l'illa.
Tarrafal és l'ancoratge septentrional de la carretera que porta d'Assomada a Praia. Hi ha una petita carretera que enllaça amb el punt més septentrional de l'illa de Santiago.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# The Godfather (MS-DOS)

The Godfather és un videojoc de shoot 'em up de desplaçament lateral publicat per U.S. Gold el 1991. La trama es basa en les tres pel·lícules de El Padrí. El joc té cinc nivells de joc que reflecteixen les ubicacions vistes al cinema, inclosos els carrers de Nova York, Miami, i el poble de Corleone a Sicília.
Va ser llançat per a diversos formats d'ordinador, inclòs per a Commodore Amiga, Atari ST i MS-DOS, amb la darrera versió en sis disquets.
La recepció crítica de la versió Amiga va ser mixta, que va del 40% al 95%. Amiga Computing va elogiar els seus gràfics (cinc de cinc estrelles), però va patir tant la seva jugabilitat com la seva addicció (una estrella cadascuna) i li va atorgar un 40% inferior a la mitjana global.

## Jugabilitat

The Godfather és un shooter de desplaçament lateral amb ocasionals seqüències d'acció de primera persona. L'objectiu del joc consisteix a arribar al final dels nivells mentre disparen gàngsters enemics al carrer. El jugador ha de tenir cura de no colpejar cap persona innocent, o el joc acabarà. Al final de tots els nivells, hi ha un cap, a més de breus minijocs que s'han de completar per continuar en el joc. L'últim nivell consisteix a retirar un helicòpter enemic mentre es protegeix a Michael Corleone.

## Referències

* 1 2 «Godfather, The». Lemon Amiga. [Consulta: 14 octubre 2016].
* ↑ «Godfather, The». Atari Legend. [Consulta: 14 octubre 2016].
* ↑ Jonathan Maddock (Apr 1992). «The Godfather (review)». Amiga Computing.

## Vegeu també

* El Padrí, la pel·lícula
* The Godfather: The Game

## Enllaços externs

* The Godfather (1991) a GameFAQs