OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Connoquenessing

Connoquenessing és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 564 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Connoquenessing tenia 564 habitants, 199 habitatges, i 161 famílies. La densitat de població era de 152,3 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 199 habitatges en un 41,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,4% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 18,6% no eren unitats familiars. En el 14,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,83 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,5% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.864 $ i la renda mediana per família de 48.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.268 $ mentre que les dones 28.611 $. La renda per capita de la població era de 17.111 $. Entorn del 4,1% de les famílies i el 6,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Connoquenessing». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Connoquenessing». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Yoder (Wyoming)

Yoder és una població dels Estats Units a l'estat de Wyoming. Segons el cens del 2000 tenia 169 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Yoder tenia 169 habitants, 66 habitatges, i 45 famílies. La densitat de població era de 326,3 habitants/km².
Dels 66 habitatges en un 34,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,6% hi vivien parelles casades, en un 6,1% dones solteres, i en un 31,8% no eren unitats familiars. En el 28,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,2% tenia menys de 18 anys, un 3,6% entre 18 i 24, un 29,6% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 13% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.781 $ i la renda mediana per família de 41.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.500 $ mentre que les dones 15.000 $. La renda per capita de la població era de 15.161 $. Entorn del 5,3% de les famílies i el 8,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Yoder». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Yoder». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Aut Caesar, aut nihil

Aut Caesar, aut nihil (en italià César o res i en català O Cèser o res) és una frase llatina, més coneguda per haver estat el lema de Cesare Borgia i Ladislau I d'Anjou-Durazzo.

## Usos

La frase, atribuïda per alguns al mateix Juli Cèsar, indica la gran ambició de poder i fama d'aquest personatge, és a dir, el desig de sobresortir a qualsevol preu.
Leopold Mozart, pare de Wolfgang Amadeus Mozart, va escriure aquesta frase en una carta el febrer de 1778, en la qual intentava convèncer el seu fill de trencar la seva relació amb la cantant Aloysia Weber i dedicar-se a la seva carrera, per la qual tota la família se sacrificava, per tal d'aconseguir la primacia musical que se li devia.
O César o nada és una novel·la escrita per Manuel Vázquez Montalbán, que pren com a títol el lema del Duc de Valença.
Aquesta frase també la va reprendre el filòsof danès Søren Kierkegaard referint-se a la "malaltia fins a la mort", és a dir, la desesperació, que va acompanyada de l'angoixa. Segons Kierkegaard, la persona desesperada és la que voldria ser Cèsar, però, essent ell mateix, no pot, és a dir, la que voldria ser millor en totes les circumstàncies però no pot. En última instància, coincideix amb la persona desesperada que voldria ser profundament ell mateix fins que les seves habilitats es desenvolupin completament.
La frase també és pronunciada pel dictador "Hynkel" (interpretat per Charlie Chaplin) a la pel·lícula El gran dictador, durant la famosa escena del globus terraqüi.
El setembre de 2024 la locució llatina prengué rellevància de nou quan Mark Zuckerberg portà una samarreta tergiversant la frase i dient, en canvi, "AUT ZUCK AUT NIHIL".

## Referències

* ↑ «CVC. Refranero Multilingüe. Ficha: Aut Caesar, aut nihil.». [Consulta: 19 març 2025].
* ↑ «Aut aut - Significato - Errori da evitare» (en italià).
* ↑ «aut Caesar aut nihil in Vocabolario - Treccani» (en italià).
* ↑ Roberto Garaventa «Kierkegaard». Filosofica PAGINE SCELTE E COMMENTATE.
* ↑ Søren Kierkegaard. La malattia mortale. Edizioni di Comunità, 1947.
* ↑ Notopoulos, Katie. «Mark Zuckerberg's shirt says 'All Zuck or All Nothing' in Latin» (en anglès americà). Business Insider, 25-09-2024. [Consulta: 19 març 2025].

## Vegeu també

* Ladislau I de Nàpols
* Cèsar Borja
* Ave Caesar, morituri te salutant
# Aut Caesar, aut nihil

Aut Caesar, aut nihil (en italià César o res i en català O Cèsar o res) és una frase llatina, més coneguda per haver estat el lema de Cesare Borgia i Ladislau I d'Anjou-Durazzo.

## Usos

La frase, atribuïda per alguns al mateix Juli Cèsar, indica la gran ambició de poder i fama d'aquest personatge, és a dir, el desig de sobresortir a qualsevol preu.
Leopold Mozart, pare de Wolfgang Amadeus Mozart, va escriure aquesta frase en una carta el febrer de 1778, en la qual intentava convèncer el seu fill de trencar la seva relació amb la cantant Aloysia Weber i dedicar-se a la seva carrera, per la qual tota la família se sacrificava, per tal d'aconseguir la primacia musical que se li devia.
O César o nada és una novel·la escrita per Manuel Vázquez Montalbán, que pren com a títol el lema del Duc de Valença.
Aquesta frase també la va reprendre el filòsof danès Søren Kierkegaard referint-se a la "malaltia fins a la mort", és a dir, la desesperació, que va acompanyada de l'angoixa. Segons Kierkegaard, la persona desesperada és la que voldria ser Cèsar, però, essent ell mateix, no pot, és a dir, la que voldria ser millor en totes les circumstàncies però no pot. En última instància, coincideix amb la persona desesperada que voldria ser profundament ell mateix fins que les seves habilitats es desenvolupin completament.
La frase també és pronunciada pel dictador "Hynkel" (interpretat per Charlie Chaplin) a la pel·lícula El gran dictador, durant la famosa escena del globus terraqüi.
El setembre de 2024 la locució llatina prengué rellevància de nou quan Mark Zuckerberg portà una samarreta tergiversant la frase i dient, en canvi, "AUT ZUCK AUT NIHIL".

## Referències

* ↑ «CVC. Refranero Multilingüe. Ficha: Aut Caesar, aut nihil.». [Consulta: 19 març 2025].
* ↑ «Aut aut - Significato - Errori da evitare» (en italià).
* ↑ «aut Caesar aut nihil in Vocabolario - Treccani» (en italià).
* ↑ Roberto Garaventa «Kierkegaard». Filosofica PAGINE SCELTE E COMMENTATE.
* ↑ Søren Kierkegaard. La malattia mortale. Edizioni di Comunità, 1947.
* ↑ Notopoulos, Katie. «Mark Zuckerberg's shirt says 'All Zuck or All Nothing' in Latin» (en anglès americà). Business Insider, 25-09-2024. [Consulta: 19 març 2025].

## Vegeu també

* Ladislau I de Nàpols
* Cèsar Borja
* Ave Caesar, morituri te salutant
# Zaqueu de Jerusalem

Zaqueu de Jerusalem (Palestina, segle i - 116) va ser un bisbe de Jerusalem. És venerat com a sant per algunes esglésies cristianes. Se'l celebra el dia 23 d'agost.

## Biografia

Va ser el quart bisbe de Jerusalem, succeint Just I de Jerusalem en 111. Mort l'any 116, el va succeir Tobies.

## Referències

* ↑ «San Zaccheo Vescovo di Gerusalemme». Santi, beati e testimoni. Enciclopedia dei santi. [Consulta: 23 setembre 2023].
* ↑ «Bishops of Jerusalem». jerusalempatriarchate.info. [Consulta: 23 setembre 2023].
# Portada/efemèride abril 1

Interior del Centre Nacional de Supercomputació, amb el supercomputador MareNostrum 4.
« 31 de març · 1 d'abril · 2 d'abril »
# Filosofia postmoderna

* Història de la filosofia
* Antiga Medieval Renaixentista (humanisme) Moderna (il·lustració) Filosofia contemporània Filosofia postmoderna
* Per cultura:
* Filosofia Índia Filosofia xinesa Filosofia japonesa Filosofia jueva Filosofia cristiana Filosofia islàmica
La filosofia postmoderna aplica el concepte de postmodernitat al pensament i qüestiona les bases històriques sobre les quals s'ha construït la filosofia occidental.
Va iniciar-se amb els escrits de Michel Foucault que relacionaven coneixement i poder, veient com el cànon i el saber privilegiat s'han unit sempre amb els dominadors, silenciant altres subcultures, que amb la postmodernitat reclamen una relectura del passat, per exemple des de l'òptica feminista o les minories ètniques. Els teòrics d'aquest corrent són hereus de Nietzsche.
Tant Jean-François Lyotard com Jacques Derrida, influenciats per Ludwig Wittgenstein, van interessar-se per l'anàlisi textual dels escrits filosòfics, aplicable després a altres esferes que són texts expandits (fins i tot, si no estan escrits), com defensa la semiòtica. Així, molts dels problemes filosòfics són en realitat problemes de llenguatge i de definició.
Els pensadors d'aquest corrent van rebutjar la fe absoluta en el subjecte i en la raó; van introduir el perspectivisme i van practicar un escepticisme radical, que qüestiona la noció de realitat. Van incorporar enfocaments d'altres disciplines per relacionar filosofia i societat i van afirmar que no hi havia res immutable o segur, en línia amb una època que Zygmunt Bauman va qualificar de líquida.

## Crítica

El moviment va ser criticat pels excessos comesos amb el llenguatge, per entre d'altres Jean Bricmont, Richard Dawkins i Alan Sokal. El veuen com una impostura intel·lectual, que produeix texts incomprensibles, que tot i un ordinador pot parodiar amb facilitat, com ho prova el Postmodernism generator. A més, en sobreaccentuar la subjectivitat i el relativisme i pretendre que qualsevol explicació és equivalent, pel necessari respecte dogut a opinions minoritàries, sigui un mite, un gran narratiu o el resultat d'una recerca científica, pel necessari respecte de qualsevol opinió es vist com un retorn a l'obscurantisme i l'antimodernisme de l'església catòlica, negant el progrés de la il·lustració.

## Referències

* ↑ Sokal, Alan; Bricmont, Jean. Impostures Intel·lectuals (en català, traduït del francès). Empúries, 1999, p. 352. ISBN 9788475966564.
* ↑ Dawkins, Richard «Postmodernism disrobed» (en anglès). Nature, 09-07-1998, pàg. 141-143.
* ↑ Boghossian, Paul; Henschen, Hans-Horst (traductor) «Der Wissenschaftsschwindel des Physikers Alan Sokal und seine Lehren» (en alemany, traduït de l'anglès). Die Zeit, 24-01-1997.
# Sefid Rud

El Sefid Rud (persa Sefīd-Rūd o o Sepīd-Rūd سفیدرود "Riu Blanc", en àzeri Kizil-Üzen o Qizil Uzun, "Riu Roig"; en àrab Nahr al-Abyad que vol dir "Riu Blanc") també transliterat Sefidrud, Sefidrood, Sepidrood o Sepidrud, és un riu de l'Iran d'uns 670 km que neix al nord-oest del país prop d'Ardilan i corre en direcció generalment nord-est per desguassar a la mar Càspia prop de Rasht. És el segon riu del país després del Karun. Mentre passa per l'Azerbaidjan persa es coneix com a Kizil-Üzen però canvia a Sefid Rud al confluir amb el Shah-Rud a Mandjil. Té com afluent per la dreta el Zandjan (Zanjan) i a l'esquerra el Kara-göl (que hi desguassa a Miyane); recorre les muntanyes Elburz fent una corba de 200 km i creua la cadena pel congost de Rudbar i la vall de Rustam-Abad.
En època clàssica el riu s'anomenà Amardus o Mardus.

## Enllaços externs

* "Sefid Rood Watershed" Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. Economic potentials of Kurdistan Province in the fields of Water, Agriculture and Natural Resources Ministeri de l'Interior, República Islàmica de l'Iran
# Fresald del Gavaldà

Fresald del Gavaldà (Losera, mitjan segle viii - la Canorga, 828) fou un bisbe franc de Mende. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

Fresald apareix com a bisbe dels gabals durant el regnat de Lluís el Pietós, evangelitzant el Gavaldà. Només apareix escadusserament en algunes fonts històriques que no en donen detalls i no consta la seva participació en cap concili de l'època. La seva vida es basa sobretot en la tradició oral i és de caràcter llegendari. Va intentar acabar amb alguns rituals pagans com el del llac de Sant Andèol, proper a Bonnecombes.

## Llegenda

La Vita llegendària diu que ja gran, Fresald encara era robust i fort, per la qual cosa, el seu nebot Bucili, que l'havia de succeir com a bisbe, estava impacient. El diable va indicar a Bucilí que tallés el cap del seu oncle i el nebot ho va fer a la mateixa casa de Fresal; el diable, llavors, va escanyar Bucilí. Fresald va prendre el seu cap amb les mans i va caminar fins al lloc on volia ésser enterrat, a la Canorga, vora una font. Això sembla indicar que en aquell moment la seu del bisbat era allí i a Mende, a quaranta quilòmetres, i que, potser, Fresal pertanyia a la família dels Canilhac, baronia del Gavaldà procedent d'aquell lloc.

## Veneració

Fou sebollit a la Canorga (Losera) en un sarcòfag romà i sobre la tomba s'aixecà la capella anomenada de Sant Fresald de la Canorga; l'edifici actual data del segle xii. Les aigües de la font tenen propietats medicinals.
Segons una tradició, en 1628, un bisbe volgué traslladar-ne les relíquies a Mende; en trobaren el cos incorrupte, però en voler treure'l de la capella, fou impossible que en sortís, per la qual cosa s'hi tornà a deixar. En 1871 s'examinaren les restes del sarcòfag i es trobà que corresponia al segle IX i que el mort havia estat decapitat.
# Kanata

Els kanata (singular kunta) foren una tribu arabòfona formada per barreja d'element amazics sanhadja i beduïns, que es va dispersar pel Sàhara meridional des de Tagant a Mauritània fins a l'Adrar des Ifoghas a l'est (a Mali). El seu ancestre seria Uqba ibn Nafi al-Fihrí.
El clan dirigent foren els Awlad Sidi al-Wafi, erudits i teòlegs musulmans la influència dels quals es va estendre per tota Mauritània i fins a Mali i Senegal. Un descendent de nom Sidi Ali s'hauria casat a l'inici del segle xv amb la filla del xeic de la fracció Id Oukal dels Lamtuna, Muhammad ibn Kunta ibn Zazam (o Zam); el fill Muhammad es va casar amb la filla d'un altre xeic de la fraccio dels Lamtuna, els Tadjakant; i el fill d'aquest Ahmad al-Bakayy (o al-Bakkai, mort el 1504) va fer el mateix; al-Bakkai va establir una zawiya sufita a Walata; dels tres fills d'aquest darrer descendeixen tots els clans dels kanata. Tot i que parlant àrab eren amazics i el mateix ancestre era un amazic. El segle xviii es van dividir en dos grans grups: els descendents del fill d'Ahmad al-Bakayy (o al-Bakkai) de nom Muhammad al-Saghir, ocupant el Sàhara Occidental, Mauritània i fins al riu Senegal; i els descendents de Sidi Umar al-Shaykh, a Níger, Mali i fins a Nigèria. Sidi Al-Mukhtar al-Kunti (1728-1811) va reunir les fraccions kanata per mitjà d'hàbils negociacions i va establir una extensa confederació; sota la seva influència l'escola maliquita de l'islam es va revigoritzar i la confraria Qadiriyya es va estendre per Mauritània, Níger, Guinea, Costa d'Ivori, Futa Toro i Futa Djalon. Les colònies kunama a la regió de Senegàmbia foren centres d'ensenyament musulmà. A la meitat del segle xix va imposar el seu govern a Timbuctu mercès als bons oficis del xeic Ahmad al-Bakkai al-Kunti que fou qui va derrotar a al-Hadjdj Umar a Hamdallahi (capital de Masina que al-Hadjdj havia conquerit), però va morir un any més tard. La bakkiyya va seguir governant a Timbuctu fins al 1893 quan es va retirar a la regió de l'Azawad.

## Referències

* John O. Hunwick, Rex S. O'Fahey. Arabic Literature of Africa. Brill, New York (2003) ISBN 9004094504
* Ira M. Lapidus, A History of Islamic Societies, Cambridge University Press
* Elias N. Saad, Social History of Timbuktu: The Role of Muslim Scholars and Notables, 1400–1900. Cambridge: Cambridge University Press, (1983)
* Enciclopèdia de l'Islam, V, 393 a 396
# Peixmerga

Peixmerga (peixmergues en plural català, پێشمەرگە en kurd - alfabet perso-àrab, Pêşmerge en kurd - alfabet kurd llatí, Peshmerga en anglès), és el nom donat pels kurds a les seves milícies de combat i als darrers anys als seus soldats regulars. De vegades s'ha traduït com a "combatents per la llibertat". Literalment vol dir "els que fan front a la mort" (pêş = front, i merg = mort).

## Història

Els seus antecedents s'han de veure en les forces de cavalleria anomenades hamidiyya o hamdiyye, creades per Shakir Paixà, que es van formar a l'Imperi Otomà sota el sultà Abdulhamid II (1876–1909) a imitació dels cosacs russos el 1891, per vincular els kurds a l'estat turc; aquests regiments no van tenir gaire èxit però van formar militarment un bon nombre de kurds; els oficials eren turcs i els cavallers eren tribals kurds.
Durant la I Guerra Mundial els turcs van mobilitzar forces tribals kurdes i entre elles el XI Exèrcit amb seu a Elazig, i el XII exèrcit amb seu a Mossul. Els kurds formaren també la majoria dels soldats del IX i X Exèrcits i van aportar tropes per unitats de frontera i per 135 esquadrons de la cavalleria de reserva; van ser essencials en combatre contra els russos a la zona del Caucas.
El nom de peixmerga es coneix des de les primeres revoltes kurdes el 1919 al Kurdistan del Sud, i estès a l'oest i al nord del Kurdistan. Els peixmergues van lluitar com a guerrillers contra el govern de l'Iraq del 1961 al 1970 i del 1974 al 1991. Posteriorment van conformar un exèrcit organitzat regional i van lluitar al costat dels estatunidencs en la invasió de l'Iraq, servint tant de soldats com de traductors; es diu que foren essencials en la captura de Saddam Hussein. Hi ha peixmergues desplegats a Mossul, Bagdad i Al-Anbar per operacions contraterroristes.
Des de 2005 el Govern Regional del Kurdistan gaudeix del dret constitucional de tenir el seu propi exèrcit i l'exèrcit iraquià té prohibit per llei entrar en territori de la regió kurda.

## Referències

* ↑ Bonet, Ethel. «Els homes que desafien la mort», 25-06-2014. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ «Profile: Who are the Peshmerga?». BBC, 2014. [Consulta: 25 setembre 2017].

## Bibliografia

* Willing to Face Death: A History of Kurdish Military Forces - the Peshmerga - from the Ottoman Empire to Present-Day Iraq Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine., per Michael G. Lortz, tesi, Universitat Estatal de Florida, 2005 (versió en PDF), (anglès)
* Willing to Face Death: A History of Kurdish Military Forces - the Peshmerga - from the Ottoman Empire to Present-Day Iraq (accés al document en PDF des de la pàgina de Digitool, Biblioteques de Florida.
# Jamundí

Jamundí és un dels 42 municipis que formen el departament de Valle del Cauca. Es troba a la regió sud del departament, dins de l'Àrea Metropolitana de Cali, a la riba occidental del riu Cauca, entre la Serralada Occidental i la Serralada Central. És força conegut pel refresc anomenat Cholado o Mata Guayabo, originari d'aquesta població.
# Ghaggar-Hakra

El riu Ghaggar-Hakra és un riu intermitent que es troba a Haryana, Panjab (Índia) i Pakistan. Neix a les muntanyes de l'Himàlaia al grup de Siwalik, a Himachal Pradesh; corre cap al Panjab i Haryana i fins al Rajasthan. Prop de Sirsa a Haryana i a Talwara Jheeel al Rajasthan, esdevé un canal de reg tenint la seva continuïtat amb el Hakra. Rep com afluent el Sarasvvati prop de Shatrana, i entra al Rajasthan i prop d'Hanumangarh, abans Bhatnair, rep una branca del canal del Sutlej i prop de Suratgarh rep el Drishadvati (Chautang).
Neix al sud districte de Sirmoor, a Himachal Pradesh, prop del límit amb el districte d'Ambala a Haryana. Baixa cap a la plana a Adh Badri, lloc sagrat dels hindús. Més avall desapareix a la sorra però torna a sortir 5 km després al sud del poble de Bhawanipur. A Balchhapar altre cop desapareix per pocs quilòmetres però torna a sortir i corre en direcció sud-oest per la regió de Karnal fins que s'uneix al Ghaggar, al Panjab, a la comarca de Patiala, després d'un curs de 177 km.
Abans es perdia a Bhatnair a l'època seca, i més antigament era afluent de l'Indus (l'antic llit del riu encara és visible). El Hakra és una llera seca al Pakistan que és la continuació del Ghaggar. Hi ha qui vol identificar el riu Ghaggar-Hakra actual amb el riu Sarasvatí, riu sagrat dels texts antics hindús, però molts autors disputen el fet que aquest riu sigui el que es troba efectivament mencionat al Rigveda.

## Vegeu també

* Canals del Ghaggar

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Is River Ghaggar, Saraswati? by Tripathi,Bock,Rajamani, Eisenhauer
# Mussolina

La mussolina és una tela fina i transparent originària de Mossul (Iraq), i per extensió la roba blanca de seda, transparent i fina, i de cotó imitant la mussolina de seda, per fer peces de vestit interior, mocadors de pagesa, vels, etc.
Procedent de l'Índia va aparèixer a Europa en el segle xiii, primer en seda i més tard en cotó. Malgrat les prohibicions d'importació i les facilitats donades a la indústria per a la seua fabricació, serà necessari esperar al segle xix perquè la confecció de la mussolina es desenvolupe a Europa.
Els vestits de mussolina, posats de moda, van crear una nova indústria. La mussolina és un teixit fi, transparent i vaporós. Es teixeix amb fils fins i retorçats, no gaire atapeïts, emprant cotó, seda, llana viscosa o fils sintètics. S'utilitza generalment per al vestuari teatral i per a la decoració de les finestres.
Lleugera i sòlida, s'utilitza, comunament, per a la confecció dels vestits de les ballarines de ballet, ja siga per als tutús curts o llargs.
Aquest terme s'utilitza també en cuina: per extensió, referint-se a una salsa de creïlles, xocolata o altres ingredients, convertits en un puré molt fi i suau.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.107. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].
Viccionari