OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Makawao

Makawao és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Hawaii. Segons el cens del 2000 tenia 6.327 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Makawao tenia 6.327 habitants, 2.151 habitatges, i 1.565 famílies La densitat de població era de 522,71 habitants per km².
Dels 2.151 habitatges en un 41,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,7% hi vivien parelles casades, en un 14,8% dones solteres, i en un 27,2% no eren unitats familiars. En el 17,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,94 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,34.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,6% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 64 i un 7,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34,6 anys. Per cada 100 dones hi havia 99,53 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,24 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.681 $ i la renda mediana per família de 50.145 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.917 $ mentre que les dones 26.955 $. La renda per capita de la població era de 18.776 $. Aproximadament el 7,4% de les famílies i el 9,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Makawao». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Makawao». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Antic Escorxador (Igualada)

L'Antic Escorxador és un edifici modernista del municipi d'Igualada (Anoia) protegit com a bé cultural d'interès local. El 1993 va tancar com a escorxador, i després d'uns anys d'abandó des de 2005 va ser transformat en espai firal.

## Descripció

Ocupa una superfície d'uns 13.000 m². La nau principal de l'edifici és rectangular. Als costats hi ha dos departaments quadrangulars. Dues ales ajuntades al cos central per un passadís cobert condueixen als patis. Darrere la nau principal hi ha unes petites dependències.
L'estructura suport de la nau central i de les dues més petites és de ferro. Els corrals tenen encavallada de fusta. Els materials bàsics de construcció són el totxo i la pedra. Per la decoració s'empra la ceràmica de color verd. El conjunt d'edificis es distribueix simètricament respecte a un eix perpendicular al carrer, que passa per la nau central i la porta principal.

## Història

L'inici de l'edifici es pot situar el 1902 quan l'ajuntament decideix de construir-lo. Els plans dels arquitectes Isidre Gilli i Pau Salvat varen ser signats l'any 1903 i l'edifici s'inaugurà el 1905. Es va construir fora de la ciutat en uns plans anomenats «Foristeries de Sant Agustí», terrenys cedits pel Sr. Castells.

## Referències

* ↑ Puiggròs i Albert, Jordi «1993 – Tanca, després de 88 anys de servei, l'Escorxador d'Igualada». La Veu d'Anoia, 27-11-2020.
* 1 2 3 «Antic Escorxador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Antic Escorxador (Igualada)

L'Antic Escorxador és un edifici modernista del municipi d'Igualada (Anoia) protegit com a bé cultural d'interès local. El 1993 va tancar com a escorxador, i després d'uns anys d'abandó des de 2005 va ser transformat en espai firal.

## Descripció

Ocupa una superfície de 13.250 m². La nau principal de l'edifici és rectangular. Als costats hi ha dos departaments quadrangulars. Dues ales ajuntades al cos central per un passadís cobert condueixen als patis. Darrere la nau principal hi ha unes petites dependències.
L'estructura suport de la nau central i de les dues més petites és de ferro. Els corrals tenen encavallada de fusta. Els materials bàsics de construcció són el totxo i la pedra. Per la decoració s'empra la ceràmica de color verd. El conjunt d'edificis es distribueix simètricament respecte a un eix perpendicular al carrer, que passa per la nau central i la porta principal.

## Història

El 1902 l'ajuntament decideix de construir-lo. Els plans dels arquitectes Isidre Gilli i Pau Salvat varen ser signats l'any 1903 i l'edifici es va inaugurar el 1905. Es va construir fora de la ciutat en uns plans anomenats «Foristeries de Sant Agustí», terrenys cedits per Eusebi Castells i Reichacs.

## Referències

* ↑ Puiggròs i Albert, Jordi «1993 – Tanca, després de 88 anys de servei, l'Escorxador d'Igualada». La Veu d'Anoia, 27-11-2020.
* 1 2 Llacuna i Ortínez, Pau. «Fitxa 19 – Escorxador Municipal». El modernisme a Igualada, 31-08-2020. [Consulta: 18 març 2025].
* 1 2 3 «Antic Escorxador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Can Cavaller (Sobremunt)

Can Cavaller és una masia de Sobremunt a la comarca del Lluçanès inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil de petites dimensions orientat a migdia i amb teulada a dues vessants. A la façana principal hi ha un portal i unes escales de pedra que condueixen a l'interior de l'habitatge mitjançant un porxo.
A mà dreta del portal és un femer amb sostre. Adossada al davant i en l'angle esquerra de la casa, hi ha l'antiga cabana ara transformada en corrals.
A la part posterior de la casa, es veuen unes petites finestres de pedra treballada que constitueixen els únics elements arquitectònics de valor.

## Història

La història d'aquesta masia és relativament moderna. Es tracta d'una de les cases de més petites dimensions de l'encontrada.
Data del segle xviii. És citada per primer cop a final del segle xix com a «Mas Caballer».

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas Cavaller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Wailea-Makena

Wailea-Makena és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Hawaii. Segons el cens del 2000 tenia 5.671 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wailea-Makena tenia 5.671 habitants, 2.520 habitatges, i 1.523 famílies La densitat de població era de 96,76 habitants per km².
Dels 2.520 habitatges en un 20,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,2% hi vivien parelles casades, en un 5,8% dones solteres, i en un 39,6% no eren unitats familiars. En el 26,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,68.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,7% tenia menys de 18 anys, un 4,9% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 34,0% de 45 a 64 i un 13,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43,9 anys. Per cada 100 dones hi havia 103,12 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,88 homes.
La renda mediana per habitatge era de 56.806 $ i la renda mediana per família de 66.923 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.788 $ mentre que les dones 30.884 $. La renda per capita de la població era de 35.342 $. Aproximadament el 5,8% de les famílies i el 6,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wailea-Makena». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Wailea-Makena». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Can Cambó (Besalú)

Can Cambó és un edifici del municipi de Besalú (Garrotxa). Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El més remarcable d'aquesta construcció de planta baixa i primer pis és la façana, tota esgrafiada i amb dues portes, una de gòtica i l'altra amb un arc de mig punt. Al primer pis a la dreta s'hi pot veure una petita capelleta amb una creu de ferro a l'interior i al centre a l'esquerra dues finestres allindanades. Tota la façana, així com una paret lateral, són decorades amb motius típicament neoclàssics.

## Història

D'ençà de la construcció cal assenyalar que tot l'interior de l'actual edifici ha estat notablement modificat. Deixant a part la importància d'aquest edifici com un dels més representatius de l'arquitectura neoclàssica a Besalú, cal dir que va ser, durant bastants anys, la residència del patrici Cambó.

## Referències

* 1 2 3 «Can Cambó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 octubre 2014].
# Knightsbridge

Knightsbridge és un barri del districte de Ciutat de Westminster de Londres, Anglaterra (Regne Unit). El nom li ve de la carretera de Knightsbridge, al sud de Hyde Park. És una zona residencial luxosa i on hi ha els coneguts centres comercials de Harrods i Harvey Nichols. Al Pla de Londres es va identificar com un dels dos centres internacionals de Londres.

## Referències

* ↑ Greater London Authority, The London Plan: The Sub Regions Arxivat 2011-06-04 a Wayback Machine.
# Daeodon shoshonensis

Daeodon shoshonensis (anteriorment Dinohyus hollandi, 'porc terrible de Holland') fou una de les espècies més grosses d'artiodàctils entelodonts. Visqué fa 18-25 milions d'anys a Nord-amèrica. Aquest animal mesurava 3,6 metres de llarg i 2,1 metres d'alçada a l'espatlla, amb un crani d'un metre de llargada i un pes de 1.000 kg. Semblava un porc o senglar gegant i monstruós, amb enormes mandíbules dotades d'ullals i ossos de les galtes prominents. Era un carronyaire i depredador capaç de trencar els ossos de les seves preses.
El conegut gènere Dinohyus fou sinonimitzat amb Daeodon. Com que aquest últim és el nom més antic, té prioritat sobre l'altre.

## Referències

* ↑ Lucas, S.G., Emry, R.J. i Foss, S.E. (1997). "Taxonomy and distribution of Daeodon, an Oligocene-Miocene entelodont (Mammalia: Artiodactyla) from North America." Proceedings of the Biological Society of Washington, 111(2): 425–435.
# SOCCSKSARGEN

SOCCSKSARGEN (pronunciat sokˈsardʒɛn) és una regió de les Filipines, designada com a Regió XII, situada a la part meridional de l'illa de Mindanao. El nom és un acrònim que recull les quatre províncies i una de les seves ciutats independents: Cotabato del Sud (SOuth Cotabato), Cotabato, Sultan Kudarat, SARangani i GENeral Santos. La regió inclou també la ciutat independent de Cotabato, que geogràficament està situada dins de les fronteres de la província de Maguindanao i de la Regió Autònoma del Mindanao Musulmà (ARMM), de la qual n'és capital, però sense formar-ne part. La ciutat de Koronadal, a Cotabato del Sud, és la capital regional.
La superfície de la regió és de 22.466 km². Segons el cens de 2007, té una població de 3.830.500 habitants.

## Províncies i ciutats independents

La regió de SOCCSKSARGEN està composta per 4 províncies i 2 ciutats independents:
| Província/Ciutat | Capital | Població (2007) | Àrea (km²) | Densitat de població (per km²) |
| Prov. de Cotabato | Kidapawan | 1.121.974 | 9.008,9 | 124,5 |
| Prov. de Cotabato del Sud | General Santos | 767.255 | 3.936,0 | 194,9 |
| Prov. de Sarangani | Alabel | 475.514 | 3.601,3 | 132,0 |
| Prov. de Sultan Kudarat | Isulan | 677.062 | 5.251,3 | 128,9 |
| Ciutat de Cotabato | — | 259.153 | 176,0 | 1.472,5 |
| Ciutat de General Santos | — | 529.542 | 492,9 | 1.074,4 |
| Caraga | Koronadal | 3.830.500 | 22.466,3 | 170,5 |
Tot i que l'Oficina Nacional d'Estadística, amb finalitats estadístiques, agrupa les ciutats de Cotabato i General Santos dins de les províncies de Maguindanao i Cotabato del Sud respectivament, són administrativament independents de les seves províncies; Cotabato perquè és una ciutat autònoma i General Santos pel fet de ser una ciutat altament urbanitzada.

## Referències

* ↑ «Executive Order No. 36». Arxivat de l'original el 2015-02-24. [Consulta: 24 octubre 2010].
* ↑ «Providing for the reorganization of the admnistrative regions in Mindanao and for other purposes». Executive Order No. 36. República de les Filipines, 19-09-2001. [Consulta: 10 gener 2009].
* ↑ http://www.dbm.gov.ph/lbm_2008-57new.htm
# Hesperornis

Hesperornis (gr. Au de l'oest) és un gènere d'aus marines que visqueren en el Cretaci Superior, entre el Santoniano i el Campaniano, fa uns 89-65 milions d'anys. Va ser descobert en la Guerra dels ossos al segle xix per Othniel Charles Marsh. Va viure a Amèrica del Nord, des de Kansas fins al Canadà, en un mar interior que cobria part d'Amèrica del Nord.

## Descripció

Eren aus grans, de fins a 2 metres de longitud. Es caracteritzaven per l'absència d'ales i per la presència d'un llarg coll i grans potes. Possiblement els dits anessin palmeados.
# Riu Nueces

El riu Nueces (Nueces River) és un riu del sud-oest dels Estats Units que desguassa en el golf de Mèxic. Té una longitud de 501 km i drena una conca de 41.439 km² (similar a Suïssa o els Països Baixos).
És, després del riu Grande, el major riu del sud-oest i el 10è riu més llarg de Texas. El riu Nueces duu el nom per les nombroses nogueres que els espanyols van trobar al llarg de les seues riberes.

## Referències

* ↑ La longitud i la conca han estat obtinguts de l'entrada «NUECES RIVER», de la Handbook of Texas Online. Disponible en: , consultat el 13 de gener del 2009.
# Hiʻiaka (satèl·lit)

Hiʻiaka, també conegut com a Haumea I (designació provisional S/2005 (2003 EL$_{61}$) 1), és el satèl·lit més gros i exterior del planeta nan Haumea.

## Descoberta i anomenament

Hiʻiaka va ser el primer satèl·lit natural descobert al voltant d'Haumea. S'anomenà en honor d'una de les filles d'Haumea, Hiʻiaka, la deessa patrona de l'Illa de Hawaii. La seva òrbita es completa en 49,12 ± 0,03 dies a una distància de 49.880 ± 198 km, amb una excentricitat de 0,0513 ± 0,0078 i una inclinació de 126,356 ± 0,064°.

## Lluminositat i mida

La seva brillantor mesurada és de 5,9 ± 0,5%, traduint-se en un diàmetre del 22% del seu primari, en un rang de 350 km si s'assumeix una albedo similar.

## Massa

La massa de Hiʻiaka s'estima que és d'1,79 ± 0,11×10$^{19}$ kg, obtinguda a partir d'astrometria precisa del telescopi Hubble i del telescopi Keck (fent ús del problema dels tres cossos).

## Vegeu també

* Satèl·lits d'Haumea

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 URL de la referència: http://www.johnstonsarchive.net/astro/astmoons/am-136108.html.
* 1 2 D. Ragozzine, M. E. Brown Orbits And Masses Of The Satellites Of The Dwarf Planet Haumea = 2003 EL61, que aparegué a The Astronomical Journal (2009) Preprint on arXiv (anglès)
Satèl·lits de planetes nans :
PlutóOrcHaumeaQuaoarEris
Caront · Nix  · Hidra  · Cèrber  · Estix
Vanth
Namaka · Hiʻiaka
Weywot
Disnòmia :
# Santa Catalina (Negros Oriental)

Santa Catalina és un municipi de la província de Negros Oriental, a la regió filipina de les Visayas Centrals. Segons les dades del cens de l'any 2007 té una població de 72.629 habitants distribuïts en una superfície de 523,10 km².

## Divisió administrativa

Santa Catalina està políticament subdividida en 22 barangays.
| Alangilan Amio Buenavista Kabulacan Caigangan Caranoche Cawitan Fatima | Mabuhay Manalongon Mansagomayon Milagrosa Nagbinlod Nagbalaye Obat | Poblacion San Francisco San Jose San Miguel San Pedro Santo Rosario Talalak |
# Uromastyx

Uromastyx és un gènere de sauròpsids (rèptils) escatosos de la família dels agàmids. Es caracteritza per tenir la cua espinosa, la qual cosa n'és el tret distintiu i els dona el nom de llangardaixos de cua espinosa.
Sónherbívors d'uns 25 centímetres de llarg; acumulen greix a la cua, cosa que els ajuda a sobreviure quan hi ha escassetat d'aliments; poden estar un mes sense menjar, ja que el greix acumulat els aporta energia.
Quan se senten atacats o es troben en una situació de perill, es llancen dins seu el seu cau i deixen la cua fora. Són animals molt dòcils, llevat que hi hagi molts individus en el seu espai, aleshores es veu molt atabalat i sol barallar-se.

## Taxonomia

El gènere Uromastyx inclou 15 espècies:
* Uromastyx acanthinura Bell, 1825
* Uromastyx aegyptia (Forskal, 1775)
* Uromastyx alfredschmidti Wilms & Böhme, 2001
* Uromastyx benti (Anderson, 1894)
* Uromastyx dispar Heyden, 1827
* Uromastyx geyri Müller, 1922
* Uromastyx macfadyeni Parker, 1932
* Uromastyx nigriventris Rothschild & Hartert, 1912
* Uromastyx occidentalis Mateo, Geniez, López-Jurado & Bons, 1999
* Uromastyx ocellata Lichtenstein, 1823
* Uromastyx ornata Heyden, 1827
* Uromastyx princeps O’Shaughnessy, 1880
* Uromastyx shobraki Wilms & Schmitz, 2007
* Uromastyx thomasi Parker, 1930
* Uromastyx yemenensis Wilms & Schmitz, 2007

## Referències

* ↑ Reptile Database - Uromastyx
# Scolopax

Scolopax és un gènere d'ocells de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) de distribució gairebé mundial.
Als Països Catalans habita una de les espècies, la becada, nom comú que es fa extensiu a la resta d'espècies del gènere.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per 8 espècies:
* Becada eurasiàtica (Scolopax rusticola).
* Becada americana (Scolopax minor).
* Becada de les Filipines (Scolopax bukidnonensis).
* Becada de Sulawesi (Scolopax celebensis).
* Becada de Java (Scolopax saturata).
* Becada de les Amami (Scolopax mira).
* Becada de les Moluques (Scolopax rochussenii).
* Becada de Nova Guinea (Scolopax rosenbergii)

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Sandpipers and Allies (Scolopacidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.scolop2.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ «Becada (Scolopax rusticola)». SIOC - Servidor d'Informació Ornitològica de Catalunya. Atles dels ocells nidificants. [Consulta: 12 maig 2024].
* ↑ IUCN «Scolopax rusticola» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2021:, 18-12-2020. DOI: 10.2305/iucn.uk.2021-3.rlts.t22693052a166241741.en.
* ↑ IUCN «Scolopax minor» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2020:, 21-08-2020. DOI: 10.2305/iucn.uk.2020-3.rlts.t22693072a182648054.en.
# Rodenbeker Quellental

El Rodenbeker Quellental (en baix alemany Rodenbeker Quellndaal) (trad: vall de les fonts del Rodenbek) és un dels parcs naturals d'Hamburg, protegits, promoguts i gestionats pel senat de l'estat d'Hamburg.
El parc està emparat legalment per un Pla especial de protecció del medi físic i el paisatge, aprovat el 25 de gener de 1977. El 26 de juliol de 2011, el senat d'Hamburg va quasi doblejar el parc, de 47 cap a 84 hectàrees.

## Situació

El parc és situat al marge esquerre del riu Alster a les confluències amb el Bredenbek i el Rodenbek. És creuat per una multitud de braços d'aquests rierols, que tenen el seu origen quan la glacera llarga del Bredenbek va fondre a la fi de l'últim període glacial. L'erosió pels rius va continuar a transformar el relleu. La majoria de la reserva és format per un bosc de fajos. L'estany Rodenbeker Diek forma un lloc d'encant natural.
El senders del parc estan oberts al públic per a vianants i ciclistes.
* Els fajos centenars
* Pont
* Paisatge
* Confluència de l'Alster i del Bredenbek

## Referències

* ↑ Rodenbeker Quellental: Naturschutzgebiet erweitert, Radio Hamburg, 27 de juliol de 2011
# Central nuclear de Kashiwazaki-Kariwa

La Central Nuclear de Kashiwazaki-Kariwa (柏崎刈羽原子力発電所, Kashiwazaki-Kariwa genshiryoku-hatsudensho, Kashiwazaki-Kariwa NPP) és una relativament moderna planta d'energia nuclear localitzada en els pobles de Kashiwazaki i Kariwa, en la prefectura de Niigata, Japó. El seu amo i operador és The Tokyo Electric Power Company, que és la tercera empresa elèctrica més gran en el món.

## Referències

* ↑ Reuters: Tepco shares slump after anti-nuclear novice wins Japan election Arxivat 2017-10-17 a Wayback Machine., accessdate: December 4, 2016
* ↑ «Tepco may ask U.S. utility to inspect Kashiwazaki-Kariwa nuclear plant». , 30-10-2014.; «Tepco contemplates 2019 restart for giant Kashiwazaki-Kariwa nuclear plant». The Japan Times, 22-04-2017. Arxivat October 17, 2017$^{[Datemismatch]}$, a Wayback Machine.; «Japan's Tepco fights for return to nuclear power after Fukushima | DW | 11.03.2019» (en anglès britànic). Deutsche Welle, 10-03-2019. Arxivat de l'original el April 5, 2019. [Consulta: 11 maig 2019].
# Centre Aragonès de Barcelona

El Centre Aragonès de Barcelona és un edifici situat als carrers de Joaquim Costa i de Torres i Amat del Raval de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Descripció

Es tracta d'un edifici monumental de planta baixa i dos pisos, destinat a sala d'espectacles (vegeu Teatre Goya) i locals del Centre Aragonès. Les façanes de maó vist i decoracions ceràmiques tenen un estil inspirat en el mudèjar aragonès del Renaixement.

## Història

El Centre Aragonès de Barcelona va ser fundat el 1909 i va tenir diverses seus, fins que el 1914 l'arquitecte Miguel Ángel Navarro Pérez (Saragossa, 1883-1956) va projectar aquest edifici. Inaugurat el 1916, va rebre una menció al concurs anual d'edificis artístics de l'Ajuntament de Barcelona a l'edició del 1917.

## Referències

* 1 2 3 «Centre Aragonès». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Pascual (president del Centre Aragonés). Ponent (actualment: Joaquin Costa) i Torres Amat. Construir edifici». Q127 Foment 1057/1914. AMCB, 01-02-1914.
* 1 2 «Centre Aragonès». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Centre Aragonès». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Can Jeroni (Bigues)

Can Jeroni és una masia bàsicament del segle xix al poble de Bigues al sector central-septentrional del terme municipal de Bigues i Riells, al nord del Veïnat i al nord-oest de la Parròquia de Bigues i de l'església parroquial de Sant Pere de Bigues. És a llevant del veïnat de Vallroja i el Pla, a la dreta del torrent del Salt de la Núvia. La masia de Can Puig és al seu sud-est, i les Granges de Can Puig, a llevant seu. S'hi accedeix des de la Parròquia de Bigues pel carrer del Salt de la Núvia. Anant en direcció nord, en uns 150 metres hom arriba a la masia de Can Benet del Salt de la Núvia poc després de deixar enrere el lloc anomenat el Salt de la Núvia. Des de Can Benet, el camí continua cap a ponent i en poc més de 200 metres més arriba davant de Can Casanova. Des de Can Casanova cal anar cap al nord, però baixant al fons de vall on es troben les dues masies de Can Jeroni i de Can Puig. Per tal de fer-ho, cal fer una petita volta cap a ponent, i el 250 metres hom arriba a Can Puig i a Can Jeroni. Està inclosa en el Catàleg de masies i cases rurals de Bigues i Riells.

## Referències

* ↑ Catàleg de masies i cases rurals