OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pe Ell

Pe Ell és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 657 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pe Ell tenia 657 habitants, 248 habitatges, i 174 famílies. La densitat de població era de 422,8 habitants per km².
Dels 248 habitatges en un 33,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,8% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 23,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,6% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.321 $ i la renda mediana per família de 30.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.875 $ mentre que les dones 18.125 $. La renda per capita de la població era de 12.481 $. Aproximadament el 20% de les famílies i el 22,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pe Ell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pe Ell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Tekoa

Tekoa és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 826 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tekoa tenia 826 habitants, 318 habitatges, i 220 famílies. La densitat de població era de 279,8 habitants per km².
Dels 318 habitatges en un 30,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,3% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 30,8% no eren unitats familiars. En el 29,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,7% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 20,5% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 22,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.833 $ i la renda mediana per família de 36.771 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.014 $ mentre que les dones 19.307 $. La renda per capita de la població era de 14.344 $. Aproximadament el 13,2% de les famílies i el 14,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tekoa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tekoa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Regió de Davao

La regió de Davao (en filipí Rehiyon ng Davao, en anglès Davao Region), també anomenada Mindanao Meridional, és una regió de les Filipines, designada com a Regió XI. La regió s'estén per la part sud-oriental de l'illa de Mindanao, i comprèn també illes menors com Samal, Balut i Sarangani. Consta de quatre províncies: Davao del Nord, Davao del Sud, Davao Oriental i la Vall de Compostela, a més de la ciutat autònoma de Davao, que és la capital regional.
La superfície de la regió és de 20.244 km². Segons el cens de 2007, té una població de 4.159.469 habitants.

## Subdivisió administrativa

La regió de Davao està composta per les següents unitats administratives de primer ordre:
| Província/Ciutat | Capital | Població (2007) | Àrea (km²) | Densitat de població (per km²) |
| Prov. de Davao del Nord | Tagum | 847.440 | 3.427,0 | 247,3 |
| Prov. de Davao del Sud | Digos | 822.406 | 4.223,5 | 194,7 |
| Prov. de Davao Oriental | Mati | 486.104 | 5.670,1 | 85,7 |
| Prov. de la Vall de Compostela | Nabunturan | 637.366 | 4.479,8 | 142,3 |
| Ciutat de Davao | — | 1.366.153 | 2.443,6 | 559,1 |
| Regió de Davao | Davao | 4.159.469 | 20.243,9 | 205,5 |
Tot i que Davao és sovint agrupada dins de la província de Davao del Sud amb finalitats estadístiques per l'Oficina Nacional d'Estadística, com a ciutat altament urbanitzada és administrativament independent de la seva província.

## Referències

* ↑ «Department of Budget and Management», 18-07-2011. Arxivat de l'original el 2011-07-18. [Consulta: 17 desembre 2017].
# Mateu I

Mateu I és el nom dels següents personatges:
* Mateu I de Constantinoble, patriarca de Constantinoble (1397 -1410), amb una breu interrupció entre els anys 1402 i 1403
* Mateu I Visconti (Invorio, 1250 - Milà, 1322), noble italià que va esdevenir Senyor de Milà (1294 -1322)
* Mateu I de Foix (? - 1398), vescomte de Castellbò, baró de Castellví de Rosanes i Montcada (1381-98); comte de Foix, vescomte de Bearn i de Marsan (1391-98); i senyor d'Andorra, Donasà i Nebosan
# Andreu de Samòsata

Andreu de Samòsata va ser bisbe de la ciutat de Samòsata cap a l'any 430. Va participar en la polèmica nestoriana contra el patriarca Ciril I d'Alexandria, i en resposta als anatemes que Ciril li va llençar va escriure dos llibres. El primer es conserva quasi totalment en una cita de Ciril a la seva obra Apologia dels 12 anatemes (oposició als bisbes orientals), i del segon en queden uns fragments a l'obra Hodegus d'Anastasi el Sinaïta. Una malaltia no el va deixar assistir al Concili d'Efes (431) però es va unir a Teodoret de Cir en la seva oposició a l'acord entre Ciril i Joan I d'Antioquia, i va canviar d'opinió molt més endavant, més per por que per convicció quan el 436 Joan li va imposar la condemna de Nestori. Se'n conserven sis cartes en llatí a les Epistulae de Lupus Servatus.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Andreas». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 5 desembre 2023].
# Concili d'Efes

El Concili d'Efes es va celebrar entre el 22 de juny i el 16 de juliol de l'any 431 a Efes, antic port grec, en l'actual Turquia. És considerat per l'Església Catòlica, per l'Església Ortodoxa i per l'Església Ortodoxa Copta com el tercer concili ecumènic. Convocat per l'emperador Teodosi II a Orient i per Valentinià III a Occident per posar fi a la querella suscitada per la doctrina nestoriana, va reunir uns dos-cents participants sota la presidència del patriarca d'Alexandria, Ciril.

## Qüestions debatudes

Al contrari dels anteriors concilis, on les qüestions teològiques es referien principalment a la unicitat de Déu, al concili d'Efes es va debatre sobre la naturalesa de Crist. Els nestorians negaven la unicitat de la naturalesa de Crist i consideraven que les seves dues naturaleses, divina i humana, es trobaven separades, prevalent la naturalesa humana sobre la divina, pel que Maria no havia de ser considerada «Mare de Déu» (Theotokos), sinó només «Mare de Crist» (Khristotokos), ja que havia donat a llum a un home que la divinitat havia anat a habitar.
El resultat van ser sis cànons. Finalment, Ciril d'Alexandria, que era el representant del papa, va fer condemnar la doctrina de Nestori i va proclamar solemnement la maternitat divina de la verge. El concili també va condemnar com herètica la doctrina del pelagianisme, excomunicant-ne el principal representant, Celestí (Cànon 1); va decretar l'excomunió per a tots els qui no s'atinguessin al decretat en el mateix concili (Cànon 6), i va establir l'anatema per a qui no respectés els cànons sorgits del Concili de Nicea I, especificant que el text del credo sorgit en aquest concili no hauria de sofrir cap addició o subtracció (Cànon 7).

## Referències

* ↑ Hinson, E. Glenn. The Church Triumphant: A History of Christianity Up to 1300 (en anglès). Mercer University Press, 1995, p. 248-249. ISBN 0865544360.
* ↑ Morris, John W. The Historic Church: An Orthodox View of Christian History (en anglès). Author House, 2011, p. 75. ISBN 1456734903.
# Paixà

Paixà (del turc paşa) o baixà (de l'àrab باشا, bāxā, al seu torn del turc paşa) era un títol donat als alts càrrecs de l'administració otomana, tant civils com militars. Deriva del persa padixah, i fou el títol més alt de la noblesa otomana fins a la república (1924). Avui dia es conserva al Marroc i algun altre país musulmà. Al seu darrere venien els títols de bei i efendi.
El paixà era un títol individual, no hereditari ni vinculat a territori. Va aparèixer al segle xiii en el sentit de ‘senyor’ (dominus). No s'ha de confondre amb el baixà, que era propi d'oficials subalterns especialment entre els geníssers, i d'alguns oficials o notables provincials.

## Referències

* Viguier, Elements de la langue turque, 1790
* De la Mottraye, Voyages, 1727
# Charikar

Charikar (persa: چاریکار, Chârikâr) és una ciutat de l'Afganistan a la vall de Kohdaman, capital de la província de Parwan i del districte de Charikar. La població el 2003 era de 34.900 habitants, en gran part tadjiks. La ciutat és famosa per la seva ceràmica i per la qualitat del seu raïm.

## Història

Hauria estat fundada pel rei mític persa Jamshid (Rei Yama) i refundada pel rei Kaniska I de l'imperi Kushana. No hi ha cap prova de la seva existència abans del segle xvi i els geografs medievals només esmenten les properes (H)ōpīān (o [H]ōfīān) i Parwan (modernament Jabal al-Seraj) a 3 i 14 km. La tradició diu que fou fundada per Mir Jafar, un dels mirs d'Opian, però fins al regnat d'Akbar no és esmentada, amb la forma Čārīk(ār)ān.
Va prosperar i al segle xix ja tenia entre tres i deu mil habitants. Durant el govern de la dinastia dels durranis els paixtus es van establir a la província.
A la primera Guerra Anglo-afganesa fou ocupada pels britànics s'hi van construir unes casernes el 1840 per allotjar a una milícia local (el Regiment Kohestani) dirigit pel tinent R. Maule; després del maig de 1841 s'hi va establir un regiment de 750 gurkhes manats pel capità Codrington i el juny es va establir l'embrió d'una administració civil sent nomenat administrador el major Eldred Pottinger (1811-43) com a agent polític del Kōhestān (Kohistan) però va escollir com a residència Laḡmānī, 4 km al sud de Čārīkār. L'aixecament general del Kohistan va obligar a l'evacuació britànica iniciada el 13 de novembre de 1841, després d'un setge de 10 dies. La guarnició hauria estat massacrada. La ciutat fou després recuperada i saquejada l'octubre de 1842 per un destacament manat pel Major-General G. Pollock, conegut per "Exèrcit de retribució" dirigit pel general J. McCaskill.
El 20 de juliol de 1880 s'hi va proclamar emir Abd al-Rahman Khan, retornat del seu exili a territori de Rússia. La població no va progressar gaire fins després de 1964 quan l'obertura del túnel de Salang va portar certa prosperitat a la regió, encara que va deixar de ser centre de caravanes.

## Referències

* 1 2 3 Balland, Daniel. «ČĀRĪKĀR». A: Encyclopædia Iranica. Online Edition. United States: Columbia University. Arxivat 2010-12-08 a Wayback Machine.
* ↑ Weber, George. «Pioneer Biographies of the British Period to 1947», 14-01-2001. Arxivat de l'original el 2007-12-13. [Consulta: 19 desembre 2007].
# Town and Country (Washington)

Town and Country és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'Estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 4.452 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Town and Country tenia 4.452 habitants, 1.829 habitatges, i 1.263 famílies. La densitat de població era de 1.227,8 habitants per km².
Dels 1.829 habitatges en un 28,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,3% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 30,9% no eren unitats familiars. En el 26,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 24,8% entre 25 i 44, un 26,3% de 45 a 60 i un 17,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.668 $ i la renda mediana per família de 47.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.398 $ mentre que les dones 26.167 $. La renda per capita de la població era de 20.393 $. Aproximadament el 3,1% de les famílies i el 7,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Town and Country». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Town and Country». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Warm Beach

Warm Beach és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 2.040 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Warm Beach tenia 2.040 habitants, 768 habitatges, i 595 famílies. La densitat de població era de 202 habitants per km².
Dels 768 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,8% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 22,5% no eren unitats familiars. En el 17,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 14,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.420 $ i la renda mediana per família de 53.611 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.240 $ mentre que les dones 28.482 $. La renda per capita de la població era de 26.783 $. Aproximadament el 4,1% de les famílies i el 8,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Warm Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Warm Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Cantó de Saint-Just-en-Chaussée

El cantó de Saint-Just-en-Chaussée és una divisió administrativa francesa del departament de l'Oise i del districte de Clermont. El cap cantonal és Saint-Just-en-Chaussée i agrupa 29 municipis.

## Municipis

| Municipi | Població* | Codi postal | Codi INSEE |
| Angivillers | 200 | 60130 | 60014 |
| Brunvillers-la-Motte | 337 | 60130 | 60112 |
| Catillon-Fumechon | 517 | 60130 | 60133 |
| Cernoy | 189 | 60190 | 60137 |
| Cressonsacq | 385 | 60190 | 60177 |
| Cuignières | 177 | 60130 | 60186 |
| Erquinvillers | 161 | 60130 | 60216 |
| Essuiles | 452 | 60510 | 60222 |
| Fournival | 501 | 60130 | 60252 |
| Gannes | 320 | 60120 | 60268 |
| Grandvillers-aux-Bois | 263 | 60190 | 60285 |
| Lieuvillers | 515 | 60130 | 60364 |
| Le Mesnil-sur-Bulles | 184 | 60130 | 60400 |
| Montiers | 399 | 60190 | 60418 |
| Moyenneville | 526 | 60190 | 60440 |
| La Neuville-Roy | 878 | 60190 | 60456 |
| Noroy | 184 | 60130 | 60466 |
| Nourard-le-Franc | 326 | 60130 | 60468 |
| Plainval | 318 | 60130 | 60495 |
| Le Plessier-sur-Bulles | 159 | 60130 | 60497 |
| Le Plessier-sur-Saint-Just | 510 | 60130 | 60498 |
| Pronleroy | 382 | 60190 | 60515 |
| Quinquempoix | 259 | 60130 | 60522 |
| Ravenel | 1.018 | 60130 | 60526 |
| Rouvillers | 249 | 60190 | 60553 |
| Saint-Just-en-Chaussée | 5.498 | 60130 | 60581 |
| Saint-Remy-en-l'Eau | 370 | 60130 | 60595 |
| Valescourt | 271 | 60130 | 60653 |
| Wavignies | 981 | 60130 | 60701 |
* Dades del 1999

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1945-1949 | Madeleine Blin | SFIO | Professora |
| 1949-1955 | M. Naquet | RPF després dvd | |
| 1955-1973 | Robert Hersant | Radical després CDP | Empresari de premsa, Diputat |
| 1973-2004 | Jean-Pierre Braine | PS després dvg | Professor, Diputat |
| 2004-… | Frans Desmedt | UMP | Agricultor |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Vegeu també

* Cantons de l'Oise
# Ostra comuna

L'ostra comuna (Ostrea edulis) és una espècie d'ostra nativa d'Europa i coneguda també com a ostra plana europea. L'epítet del nom científic, edulis significa "comestible". Els exemplars madurs fan de 4 a 11 cm de diàmetre. La seva distribució natural és des del centre de Noruega al Marroc i la major part de les Illes Britàniques i la costa del Mediterrani. També es cultiva en aqüicultura a Amèrica del Nord. Les malalties han delmat la producció d'aquesta ostra i actualment la substitueix en un 75% l'ostra del Pacífic Crassostrea gigas

## Referències

* ↑ Jackson, Angus. «Basic information for Ostrea edulis (Native oyster)». Plymouth: Marine Biological Association of the United Kingdom, 14-07-2008. Arxivat de l'original el 2008-03-15. [Consulta: 7 agost 2008].
* ↑ «FAO Fisheries & Aquaculture Ostrea edulis». FOOD AND AGRICULTURE ORGANIZATION OF THE UNITED NATIONS. [Consulta: 6 agost 2008].

## Enllaços externs

* UK Biodiversity Action Plan Arxivat 2010-07-01 a Wayback Machine.
# Poni de les Shetland

El poni de les Shetland és una de les races de poni més petites que existeixen, ja que la seva alçada és de 90-110 cm. És originari de les illes Shetland, situades al nord-oest d'Escòcia. Aquesta raça de cavalls presenta una coloració diversa: marró, marró clar, blanc i negre, etc. És un dels ponis més forts, i això és degut al fet que van ser domesticats per al tir. El clima fred i humit de les illes Shetland, les quals estan al nord d'Escòcia van fer que aquests ponis es fessin molt peluts.
En envair les illes Shetland, els escandinaus van creuar als cavalls d'allà amb els ponis de Dale, i d'aquí van sorgir els ponis de les Shetland.

## Referències

* ↑ «Home page» (en anglès britànic). Shetland Pony Stud-Book Society. [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ Hartley Edwards, Elwyn. The encyclopedia of the horse. 1st American ed. Londres: Dorling Kindersley, 1994. ISBN 1-56458-614-6.
* ↑ Hovens, Hans. «On the origins of the Exmoor pony : did the wild horse survive in Britain ?» (en anglès), 2014. [Consulta: 1r maig 2022].

## Enllaços externs

* Cures i consells per als Shetland Arxivat 2011-12-23 a Wayback Machine.
# E903

La ruta europea E903 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Mèrida (Extremadura) i finalitza a Alacant (País Valencià). Té una longitud de 672 km. Té una orientació d'oest a est.
Viccionari
# Ignacio Cobos Vidal

Ignacio Cobos Vidal (Madrid, 12 de juny de 1966) és un jugador d'hoquei sobre herba, ja retirat, guanyador d'una medalla olímpica.
Membre del club San Pablo Valdeluz d'hoquei, va participar als 18 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units), on va aconseguir guanyar un diploma olímpic en la competició masculina d'hoquei sobre herba al finalitzar vuitè amb la selecció espanyola. Absent dels Jocs Olímpics d'estiu de 1988 i 1992 va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en finalitzar segon en la competició olímpica.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Ignacio Cobos». [Consulta: 19 febrer 2025].
* ↑ «Comité Olímpico Español», 30-03-2022. Arxivat de l'original el 2022-03-30. [Consulta: 19 febrer 2025].
# Bolederes

Bolederes és una masia situada en el terme municipal de Moià, a la comarca catalana del Moianès. Està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada a prop de l'extrem nord-est del terme, a tocar del terme municipal de Collsuspina. Pertanyia al poble rural de Ferrerons. Queda al nord-est de les Cases de Ferrerons i al sud-oest de Sant Cugat de Gavadons. És a prop i al sud-oest del Collet de Bolederes, a l'esquerra del torrent de la Torre.

## Descripció

És un mas d'estructura rectangular, amb el carener paral·lel a la façana. La casa s'alça sobre un desnivell, guanyant un pis pel cantó del migdia. La façana, situada al cantó de migdia, té tres plantes: baixos per corrals i estables, amb sostres de volta, primer pis destinat a habitatge, i segon a golfes. A sobre del portal d'entrada d'arc rebaixat, adovellat i avui apuntalat, hi ha una finestra, emmarcada en pedra picada. La paret nord, de dos pisos, té una porta rectangular, per on avui s'accedeix a la casa. A ponent, hi ha un cos adossat, construït a principis del segle xx, a fi de guardar-hi la palla.

## Història

A l'interior hi ha una llinda, utilitzada com a material reaprofitat per la construcció d'una paret, que porta la següent inscripció: "1693 FRANCHE BOLADERAS". La dependència que avui s'utilitza com a lavabo té grans blocs de pedra picada, molt ben tallada, que disposats de manera molt regular, formen el terra.
El mas, que pertanyia a la parròquia de Ferrerons, és documentat des del segle xv. El 1810 s'hi van fer reformes importants, sobretot a la part del pis superior.

## Referències

* 1 2 3 «Bolederes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].

## Bibliografia

* Ajuntament de Moià. Pla Especial del catàleg de les masies i cases rurals de Moià. Ajuntament de Moià.

## Enllaços externs

* Bolederes en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya