# Família Kujō

La família Kujo (Kujo-ke, escriptura correcta: Kujo) era una família de nobles i aristòcrates de la cort que eren els descendents directes del llinatge Kujo del clan Fujiwara del nord. Com a família aristocràtica, l'estatus de la família era el de família regent, i com a membre de la noblesa, l'estatus de la família era el de família de ducs. La família Konoe era el cap de les Cinc Cases Regents i tenia un alt estatus familiar comparable al d'una família de ducs.

## Història
### Període Kamakura

La família té les seves arrels a Kujo Kanezane, el sisè fill de Fujiwara no Tadamichi, el cap del clan Fujiwara del Nord. Kanezane és conegut com l'home que es va convertir en regent i canceller pels aliats de Minamoto no Yoritomo, el primer shogun del shogunat de Kamakura, alhora que estava en desacord amb el seu nebot Konoe Motomichi, que estava sota la protecció de l'emperador Go-Shirakawa. El nom de la família Kujo prové del nom del fundador, Kanezane, però també s'anomenaven "Touka" pel nom del temple Kujo.{Nota nº. 1} Kanezane va perdre més tard una lluita pel poder a la Cort Imperial contra Minamoto no Michichika (Tsuchimikado Michichika) i es va veure obligat a dimitir. Després de Kanemichi, es va convertir en el cap del clan Tachibana i va heretar la posició de Koremasa, el cap de facto del clan Tachibana.
El fill gran de Yoshitsune, Michiie, va enviar el seu tercer fill, Yoritomo, a Kamakura com el quart shogun (shogun regent) perquè la germana petita de Yoritomo era el seu besnét Michiie era el regent com a oncle matern de l'emperador Chukyo, però després de la Guerra Jokyu, va prendre el lideratge a la Cort Imperial perquè el seu sogre, Saionji Kintsune, era pro-Shogunat. A més, Michika es va convertir en el Kanto Shinji i va obtenir una forta influència sobre el shogunat. També va aconseguir nomenar no només el seu fill gran, Norizane, sinó també el seu segon fill, Yoshizane, i el seu quart fill, Saneyuki, com a regents, el primer esdevenint el fundador de la família Nijō i el segon la família Ichijō.
No obstant això, el 1246, l'anterior shogun, el quart shogun de Kamakura, Kujo Yoritsune, va ser enviat de tornada a Kyoto, i Michiie va ser destituït de la seva posició com a Kanto Shinji (Perturbacions del Palau). A més, la família Kujo va ser sospitosa d'estar implicada en la rebel·lió liderada per Ryogyo el 1252, i el fill de Yoritsune, el cinquè shogun de Kamakura, Fujiwara no Yoritsugu, va ser destituït del seu càrrec. El nét legítim de Michiie, Kujo Tadaie, també va ser destituït del seu càrrec de ministre de la Dreta després de ser castigat per l'emperador Gosaga el 20 de juliol, i Michiie també va morir sobtadament al febrer enmig de l'agitació, fent que la família Kujo perdés tot el seu poder.

## Conflicte per la successió

Michiie va lliurar una carta de disposició (similar a un testament) al fill de Norizane, Tadaie, afirmant que els diaris i altres documents, que eren les herències més importants per als aristòcrates de l'època, es transmetrien a través de la família Ichijo al seu quart fill, Saneyuki, però que el càrrec de cap de família, responsable dels drets administratius del temple de Tofuku, va ser el primer per a la seva família el fill, Kujo Tadaie, i després pel descendent d'aquests dos homes amb el càrrec oficial més alt (el cap de família).
El fet que Michiie considerés Tadaie com el seu successor es pot deduir del fet que la cerimònia de la majoria d'edat de Tadaie l'any 1238 es va dur a terme d'acord amb el precedent de Fujiwara no Tadamichi i Kanezane, pare i fill, i del fet que quan Tadaie va emmalaltir el maig de 1246, Michiie va presentar una petita petició a Kasuga monjos, qui pot succeir-lo a la família és el nét legítim”. Es creu que Michiie no tenia cap intenció de substituir Tadaie per un sutra real com a mínim. D'altra banda, Michiie no va reconèixer el seu segon fill, Yoshizane, a qui no li agradava des de la infància, com el seu descendent i no li va donar cap propietat. No obstant això, el fill gran de Yoshizane, Michiyoshi, va continuar ascendint en les files i va ser considerat un candidat a regent. Després de la mort de Michiie, quan la seva filla Toshiko va morir, Ichijō Sanetsuchine es va negar a rebre la propietat de Toshiko, que havia de ser lliurada al seu fill Ietsune segons els desitjos de Michiie, i en canvi la va lliurar al seu germà gran, Yoshizane, reconciliant així les famílies Ichijō i Nijō. D'altra banda, a causa de l'impacte de l'incident de l'acomiadament de Yoritsugu, es creia que seria difícil que el llinatge de Tadaie succeís el càrrec de regent. D'altra banda, Yoshizane, que tenia una bona relació amb Kamakura, esdevingué regent dos anys més tard.
El 1265, el conflicte entre les dues famílies es va intensificar quan la família Ichijo va plantejar una objecció a Tadanori, el fill gran de Tadaie, que en realitat heretés la terra que se suposa que li havia de passar Senninmon'in (Kujo Hikoshi) segons la disposició anterior. Tot i que Tadanori es va convertir més tard en el regent, en el moment en què va sorgir el problema, no era més que un conseller shonii (segon rang superior), i segons la percepció de la noblesa de la cort en aquell moment, no hi havia possibilitat que mai es convertís en regent. Tadaie Kujo va ser finalment reintegrat al poder l'any 1273, 21 anys després de la seva caiguda, quan va ser nomenat regent. El seu fill Tadanori va ser nomenat regent el 1291, i la família Kujo també va complir els requisits per a la carta de càstig Michiya, amb la qual la família Ichijo, amb qui no hi havia una posició establerta de la seva família, no havia renunciat a la seva família. la línia legítima de la línia Kujo. El 1287, el fill de Yoshizane, Nijō Morotada, va ser nomenat regent, i la família Nijō es va establir com a família regent.
Tanmateix, l'any 1304, Uchizane Ichijo va morir sobtadament abans de ser nomenat com a regent, i aquesta vegada van sorgir sospites que la família Ichijo no havia complert la disposició prescrita per Michika. Durant la cerimònia d'entronització de l'emperador Godaigo el 1318, va sorgir una disputa entre Kazan-in Iesada i el fill gran d'Uchizane, Ichijo Uchitsune, sobre l'ordre de la processó (Masukagami). Això demostra que almenys Iesada de la família Seiga no considerava a Naikyo, que no era fill del regent, com a regent (la línia legítima de la línia Kujo). Aquesta situació es va resoldre l'any següent quan Naikyo es va convertir en Kanpaku, però la família Kujo va considerar injust el monopoli de la família Ichijo sobre la posició de cap de família i va pressionar l'emperador Godaigo perquè rectifiqués la situació, i el 1324 l'emperador va emetre un decret imperial a la família Kujo en què s'indicava que el cap de família havia d'assumir el càrrec de cap de família (Document de la família Kujo).

## Resolució del problema del llinatge

Durant el període de les Corts del Nord i del Sud, quan Tsunemichi Ichijo va morir el 1365 durant el període de la Cort del Nord, Tsunemichi Kujo, que era la segona família més poderosa després de la família Ichijo, es va queixar a l'emperador Go-Kogon que el fill de Tsunemichi, Kofusa Tsune, s'estava anomenant injustament el "cap de la família". En aquella època, el sistema de primogenitura s'anava fent habitual i, segons aquesta lògica, la família Kujo, descendents del fill gran de Michiie, eren els hereus legítims del capçal familiar. En resposta, Fusatsune va argumentar: "Només perquè el fundador de la família Kujo fos el fill gran no vol dir necessàriament que fos l'hereu legítim d'aquesta escola. Va ser perquè Ichijo Sanetune va ser succeït com a cap de família per Kujo Michiie que documents com el Gonijo Moromichiki, Gyokuyo i Gyokuyo, i els autors polítics del llinatge Kujo han estat recolzats del llinatge Kujo". En resposta, Kujo Tsuneyoshi va argumentar: "La successió a Sanetune va ser una mesura presa perquè Kujo Tadaie era un nen petit Si Kujo Norizane hagués viscut més temps, això no hauria passat., no?" En resposta a això, l'emperador Go-Kogon, després de verificar la còpia autèntica de la carta de disposició contra Michika presentada per la família Kujo, va emetre un decret imperial a la família Kujo el 29 de novembre de 1365 (el 4t any de l'era Joji) el mateix any, dictaminant que "l'últim testament de Michika era per al cap de família, ell i el cap de família Kujo qualificats per fer-ho, tenien el mateix rang que descendents legítims".

## Del període Sengoku al període Edo

Durant el període Sengoku, el cap de la família, Kujo Masamoto, es va veure obligat a retirar-se al camp durant un temps després d'assassinar el seu administrador, Karahashi Arikazu.
El nét de Masamoto, Kujo Tanemichi, no tenia fills, per la qual cosa va adoptar el seu besnebot (nét de la seva germana gran Tsuneshi i Nijō Tadafusa) Kujo Kanetaka, i li va lliurar el cap de la família el 1574 (els tres germans menors de Kanetaka, Nijō Akizane, Nijō Akizane, la família Nijōa, i la família Tadafusa, Nijōa, i també els Nijōijigo ji i la família Takatsukasa, respectivament). Kanetaka va exercir com a regent dues vegades, del 1578 al 1581 i del 1600 al 1604. El 1604, el seu fill Kujo Yukiie (que en aquell moment es deia Tadaei, però més tard va canviar el seu nom) es va casar amb Toyotomi Kanshi, {nota nº. 2} mentre va quedar commocionat per la mort sobtada del seu príncep Hachi i la seva filla imperial Tohi el cap de la família a Yukiie i es va retirar per convertir-se en monjo. Malgrat aquesta desgràcia, la família Kujo es va relacionar amb els clans Toyotomi i Tokugawa a través del matrimoni de Masako i Yukiie.
Com el seu pare, Yukiie va servir com a regent dues vegades durant el seu primer mandat (1608-1612), va actuar d'acord amb els desitjos del shogunat d'Edo i va persuadir l'emperador Goyozei, la relació del qual amb el shogunat s'havia deteriorat, d'abdicar en favor del príncep Masahito (emperador Gomizu). Durant el seu segon mandat (1619-1623), va treballar dur per assegurar l'entrada de Tokugawa Kazuko (Tofukumon'in) a la Cort Imperial. També va tenir un paper clau en la supervivència de l'escola Kyoto Kano protegint tres generacions de pintors Kyoto Kano (Sanraku, Sansetsu i Eino) i salvant-los de la crisi.
Durant l'era Kan'ei, Michimoto, el tercer fill de Yukiie, va restaurar la família Matsudono i els va convertir en famílies regents només per una generació. Com a resultat, la família Kujo va tenir el feu més gran de qualsevol noble de la cort, superant la família Konoe, i van construir una gran propietat i van afirmar ser la línia legítima del llinatge Kujo.
Tanmateix, durant el període Edo, els caps de família sovint morien joves, i els nens adoptats eren acceptats de les famílies Takatsukasa i Nijo (Kaneharu i Yukitsune de la família Takatsukasa, i Suketsugu i Naotada de la família Nijo). Durant el final del període Edo, la filla de Naotada, Shuko (Emperadriu vídua Eisho), es va convertir en la consort de l'emperador Komei.

## Després del període Meiji

El cap de família en el moment de la Restauració Meiji, Michitaka Kujo (nascut l'1 de maig de 1837 i mort el 4 de gener de 1906), es va distingir a la Guerra de Boshin com el governador general d'Oshu i Uzen. En reconeixement als seus èxits, va rebre un premi de 800 koku el 1869.
El 17 de juny del mateix any, quan els funcionaris administratius van fusionar els nobles de la cort i les famílies daimyo per crear el sistema de noblesa, la família Kujo, com a antics nobles de la cort, va ser inclosa a la noblesa.
El 1876, la residència de Michitaka era a Kanda Nishikicho, barri de Kanda, ciutat de Tòquio.
El 7 de juliol de 1884, quan la Llei de noblesa va entrar en vigor i la noblesa es va dividir en cinc famílies nobles, Michitaka, com a antic regent, va rebre el rang més alt de duc. El mateix any, Michitaka va ser nomenat sacerdot en cap i camarlenc de Musk.
L'esposa de Michitaka, Kazuko, era filla de Muneyoshi Mune, l'antic senyor de Tsushima.
Michitaka va morir el 4 de gener de 1906, i el seu fill gran Michizane (nascut el 15 de desembre de 1869, mort el 19 de gener de 1933) va heretar el títol. Michizane va estudiar al Regne Unit i després de tornar al Japó es va unir al Ministeri de la Casa Imperial, on va servir com a oficial cerimonial, camarlenc, sacerdot en cap adjunt i sacerdot en cap. També va servir com a duc a la Cambra dels Lords i com a president del Consell de la propietat hereditària. L'esposa de Michizane, Keiko, era la segona filla del comte Koei Otani.
A més, el quart fill de Michitaka, Kujo Yoshimasa, i el cinquè fill, Kujo Yoshimune, es van convertir en baró després de separar-se de la família Kujo (Família Baró Kujo (Yoshimasa), Família Baró Kujo (Yoshimune)). El fill de Kujo Naotada, Tsurudono Tadayoshi, també va rebre el títol de baró (Família Tsurudono).
Quan Michizane va morir el 19 de gener de 1933, el seu fill gran Michihide (nascut el 9 d'agost de 1895 i mort el 27 de maig de 1961) va heretar el títol de duc.[23] Va servir com a Lord Segell Privat i com a duc a la Cambra dels Lords. L'esposa de Michihide, Fumiko, era la segona filla del comte Shimazu Tadamasa.
Fins i tot després que el segon cap del ducat de Kujo, Michizane, heretés el títol, el ducat de Kujo va continuar mantenint l'estil de vida tradicional de la noblesa. El cap de la sala d'estar de la família es va traslladar de Kyoto a Fukuyoshicho, Akasakadai, i la llengua familiar es va limitar al dialecte del palau. A més, als servents de rang inferior al de la llar se'ls prohibia parlar amb el cap de família. Aquest estil de vida va canviar quan Michizane va morir el 1933 (Showa 8) i Michihide el va succeir al títol. El cap de la sala d'estar de la família va ser donat al Museu Imperial de Tòquio (ara l'edifici Kujokan als jardins del Museu Nacional de Tòquio).

## Cap principal

* Kujo Kanezane (1149 - 1207)
* Kujo Yoshitsune (1169 - 1206)
* Michiie Kujo (1193 - 1252)
* Norizane Kujo (1210 - 1235)
* Tanemichi Kujoo (1507 - 1594)
* Kujo Kanetaka (1553 - 1636)
* Ifusa (1609 - 1647)
* Kaneharu Kujo (1641 - 1677)
* Sukezane Kujo (1669 - 1730)
* Kujo Morotaka (1688 - 1713)
* Yukinori Kujo (1700 - 1728)
* Kujo Tanenori (1725 - 1743)
* Kujo Naozane (1717 - 1787)
* Sukeie Kujo (1769 - 1785)
* Suketsugu Kujo (1784 - 1807)
* Kujo Naotada (1798 - 1871)
* Yukitsune Kujo (1823 - 1859) - L'últim regent Kujo
* Michitaka Kujo (1839 - 1906) - L'últim cap del clan Fujiwara, pare de l'emperadriu Teimei
* Izane Kujo (1870 - 1933)
* Michihide Kujo (1895 - 1961) - L'últim duc de Kujo
* Michihiro Kujo (1933 - 2017) - Sacerdot en cap del santuari Heian
* Kujo Michinari (1968-) - 35è cap de família, sacerdot en cap del santuari Meiji

## Favors familiars

Minamoto no Suenaga va servir a Kanezane com a majordom, i el seu llinatge es va convertir en la família Shinano-Koji, una branca del clan Kujo [ 6 ] . Durant el període Edo, a més de la família Shinanokoji, la família Tokukoji, la família Ishii, la família Asayama, la família Ugo, la família Shiba, la família Shimada, la família Yano i la família Hinatsu van servir com a Shodaifu [ 31 ] .
Durant generacions, el clan Tachibana va servir com a administradors de la família regent, però des de Tachibana no Isamasa , han servit a la família Kujo [ 6 ] .
Lloc de residència Kujo
3-1 8 - 4 1- 5 2-6 1 - 10 2 - 23
* ↑ Ota 1934, p. 2081.
* ↑ “Kujo (Significat de Kujo”. diccionari japonès goo. 29 De novembre de 2019 Veure.
* ↑ Yuji Odabe 2006, p. 57.
* 1 2 Ota 1934, p. 2081.
* 1 2 Enciclopèdia japonesa (Nipponica)『Família Kujo』- Kotobank
* 1 2 3 World Encyclopedia 2a edició『Família Kujo』- Kotobank
* 1 2 Yasumitsu Miyazaki 2009, p. 4.
* ↑ Sub-Enciclopèdia Internacional BritannicaFamília Kujo』 - Kotobank
* ↑ Noriyuki Okutomi「 destrucció del clan Sagami Miura 」『 col·lecció de ciències bàsiques: butlletí del currículum d'arts liberals 』 volum 10, 1992, pàg. 19-20、doi:10.18924/00000188.
* ↑ Takeshige Mita「 establiment de la família Kujo, família Sekkan 」(primera aparició:『 Hokkaido University History 』No. 40（Hokkaido University, 2000（Heisei 12）/inclòs: Estudi Mita『 de la història de l'establiment del sistema Kamakura Shogunat 』(Yoshikawa Kobunkan, 2007（2007）<TAG1> ISBN 978-4-642-02870-7 Apèndix 1）P2007, P86-89
* 1 2 3 Takeshige Mita 2019, p. 5.
* ↑ Família Kentaro Higuchi『 Medieval Sekkan De Fujiwara no Michinaga a Toyotomi Hideyoshi』Yoshikawa Kobunkan (History and Culture Library), 2021, pàg. 162-163.
* ↑ Takeshige Mita 2019, p. 1-5
* ↑ Masanobu Hashimoto 2010, p. 44.
* ↑ Koichi Igarashi 2012, p. 8-14
* ↑ Koichi Igarashi 2012, p. 15,26-32.
* ↑ Koichi Igarashi 2012, p. 44-49.
* ↑ Koichi Igarashi 2012, p. 210-214.
* ↑ Masanobu Hashimoto 2010, p. 44-45.
* 1 2 3 4 5 Associació editorial Kazoku Taikan 1990, p. 16.
* 1 2 3 Kasumi Kaikan Peerage Family Taisei Editorial Committee 1996, p. 538.
* ↑ Yuji Odabe 2006, p. 13-14.
* ↑ Masao Asami 1994, p. 24-25.
* ↑ Kotaro Ishii 1881, p. Kunobe.
* ↑ Yuji Odabe 2006, p. 345.
* 1 2 3 Kasumi Kaikan Peerage Family Taisei Editorial Committee 1996, p. 537.
* ↑ Yuji Odabe 2006, p. 354/359.
* ↑ Yuji Odabe 2006, p. 345
* ↑ Kasumi Kaikan Peerage Family Taisei Editorial Committee 1996, p. 537.
* ↑ Minoru Senda『 Peerage Overview』 Kodansha Gendai Shinsho, juliol de 2009, pàg. 246-247.ISBN 978-4-06-288001-5.