OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Baal-Eser II

Baal-Eser II (886 aC - dècada del 840 aC) també conegut com Balbazer II i Ba'l-mazzer I era un rei de Tir, fill d'Etbaal I, germà de Jezabel i cunyat d'Acab.
La informació principal relacionada amb Baal-Eser II prové de la cita que fa Flavi Josep de l'autor fenici Menandre d'Efes a Contra Apió I.18. Aquí es diu que "Ithobalus, el sacerdot d'Astarte... va ser succeït pel seu fill Badezorus [Baal-Eser], que va viure quaranta-cinc anys, i va regnar sis anys; el va succeir Matgenus Mattan I, el seu fill."
Baal-Eser va regnar en els assumptes del territori donant rellevància a la influència del seu regne. Durant el seu regnat, la seva germana era reina d'Israel i la seva neboda Atalia regnava com a reina del Regne de Judà, creant una zona d'influència on la ciutat de Tir va tenir una importància inigualable en qualsevol període de la seva història.
Tir no s'esmenta entre les ciutats que s'oposaven a Salmanassar III a la batalla de Qarqar l'any 853 aC. però dotze anys després, el 841 aC, el fill d'Etbaal, Baal-Eser II (Ba'l-mazzer) va retre homenatge al monarca assiri, en el 18è any de regnat d'aquest últim (841 aC). Jehu d'Israel va pagar tribut al mateix temps, tal com es mostra a l'Obelisc Negre de Salmaneser III. L'esment de l'homenatge de Baal-Eser a Salmaneser ha tingut un paper important a l'hora de revisar cap amunt durant 11 anys els regnats dels successors de Baal-Eser, Mattan I i Pigmalió, a partir de dates prèviament acceptades per a aquests reis. Per tant, les dates indicades aquí són segons l'obra de Frank Cross i d'altres erudits que prenen el 825 a,C. com la data de la fugida d'Elissa del seu germà, Pigmalió de Tir, després de la qual va fundar la ciutat de Cartago el 814 aC. (Vegeu la justificació cronològica d'aquestes dates a l'article Pigmalió (fill de Belos).) Per a aquells que daten el setè any de Pigmalió al 814 aC situant així la fundació de Cartago el mateix any que Dido va deixar Tir, les dates dels successors de Baal-Eser 11 anys després. Les dates utilitzades per Baal-Eser en aquest article també accepten els sis anys de regnat donats als millors textos de Menandre / Josep. Només en alguns extractes de la cronografia d'Eusebi es dona un regnat de 18 anys.

## Referències

* ↑ obra escrita cap al 93, en grec, per l'historiador jueu Flavi Josep,
* ↑ James B. Pritchard, ed.: Ancient Near Eastern Texts Relating to the Old Testament (Princeton: Princeton University Press, 1969) 278
* ↑ Fuad Safar, "A Further Text of Shalmaneser III from Assur," Sumer 7 (1951) 3-21.
* ↑ James B. Pritchard, ed.: Ancient Near Eastern Texts Relating to the Old Testament (Princeton: Princeton University Press, 1969) 280.

## Vegeu també

* Llista de reis de Tir
# The Plains (Virgínia)

The Plains és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 266 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, The Plains tenia 266 habitants, 110 habitatges, i 70 famílies. La densitat de població era de 395 habitants per km².
Dels 110 habitatges en un 25,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,5% hi vivien parelles casades, en un 14,5% dones solteres, i en un 35,5% no eren unitats familiars. En el 31,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,1% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 32% entre 25 i 44, un 26,3% de 45 a 60 i un 15% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.750 $ i la renda mediana per família de 45.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.250 $ mentre que les dones 33.542 $. La renda per capita de la població era de 27.909 $. Entorn del 13,7% de les famílies i el 14,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- The Plains». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- The Plains». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Antonio Manuel Martínez Heredia

Antonio Manuel Martínez Heredia (Còrdova, 1980) és un enginyer informàtic i compositor espanyol.
Va viure la seva infància al barri de la Sagrera, a Barcelona, i va fer l'educació primària al col·legi Joan XXIII.
Va estudiar Enginyeria Informàtica a la Universitat de Màlaga i a la Universitat Oberta de Catalunya. És graduat en composició pel Reial Conservatori Superior de Música de Madrid i enginyer d'Armament i Material per l'Escola Politècnica Superior de l'Exèrcit de Terra. Va rebre formació musical de Leonardo Balada, Zulema de la Cruz, David del Puerto, Consuelo Díez Fernández, entre d'altres.
El seu interès per la música abasta des del classicisme de Beethoven fins a l’exploració sonora contemporània de Helmut Lachenmann, reflectint una profunda admiració per la tradició alemanya i la seva evolució al llarg dels segles.
Com a compositor, s'ha dedicat principalment al gènere orquestral, estrenant obres en festivals com Klassik Festival, Clàssics a la Frontera i Diacrònies. Ha participat en investigacions sobre generació automàtica de composicions musicals, el procés creatiu de la marxa processional Miserere Mei per a banda de música des d'una perspectiva acadèmica i actualment realitza un doctorat en manteniment predictiu.

## Premis i reconeixements

* Premi Fundació Katarina Gurska(2022).
* Premi del X Curs Internacional de Postgrau en Composició Musical amb el Mestre Leonardo Balada (2021).
* Premi Andrés Segovia - José Miguel Ruiz Morales en Composició i Simfonisme (2021).

## Referències

* ↑ «Programa del Klassik Festival». [Consulta: 12 octubre 2024].
* ↑ «Diacrònies encàrrecs 2022». Arxivat de l'original el 2022-10-02. [Consulta: 12 octubre 2024].
* ↑ Aguilera, Gabriel; Galán, José Luis; Madrid, Rafael; Martínez, Antonio Manuel; Padilla, Yolanda «Automated generation of contrapuntal musical compositions using probabilistic logic in Derive» (en anglès). Mathematics and Computers in Simulation, 80, 6, 2-2010, pàg. 1200–1211. DOI: 10.1016/j.matcom.2009.04.012.
* ↑ Martínez Heredia, Antonio Manuel «Etapas del proceso creativo en la composición musical de la marcha procesional Miserere Mei para banda de música en un contexto academicista» (en castellà). Hebdomada Sancta. La marcha procesional: origen y evolución de un género patrimonial. CEU Ediciones, pàg. 437-450.
* ↑ «La UCO, Navantia i Indra inicien el desenvolupament d'un sistema de manteniment predictiu». [Consulta: 12 octubre 2024].
# Teotihuacan (municipi)

Teotihuacan (del nàhuatl, que vol dir Lloc on els homes esdevenen déus) és un municipi de l'estat de Mèxic, que forma part de l'àrea metropolitana de la ciutat de Mèxic. La ciutat de Teotihuacan de Arista n'és el cap de municipi i el principal centre de població.
Aquest municipi es troba a la part nord-central de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb els municipis d'Otumba i Axapusco, al sud amb Acolman, a l'oest amb Tecamac i a l'est amb San Martín de las Pirámides.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic
* Teotihuacan

## Enllaços externs

* Portal del municipi de San Juan Teotihuacan (castellà)
# Abelmoschus moschatus

Abelmoschus moschatus sinònim Hibiscus abelmoschus és una planta aromàtica i medicinal de la que s'obté mesc vegetal. És nativa de l'Índia.
Les llavors tenen una fragància similar al del mesc animal. Encara que sigui una planta d'origen tropical és bastant resistent a les gelades.
Substitueix el mesc animal però actualment el mesc sintètic substitueix l'obtingut d'aquesta planta. Les llavors d'aquesta planta s'afegeixen al cafè i els brots i fruits immadurs són comestibles. Com a planta medicinal s'ha fet servir en medicina tradicional i complementària en trastorns i espasmes digestius.També es considera un insecticida.

## Bibliografia

* Deni Bown: The Royal Horticultural Society Encyclopedia of Herbs (1995) ISBN

## Enllaços externs

* Abelmoschus moschatus
* Abelmoschus moschatus
# Cantó de Vilanava d'Ornon

El cantó de Vilanava d'Ornon és un cantó francès del departament de la Gironda, situat al districte de Bordeus. Compta amb el municipi de Vilanava d'Ornon.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1974-1989 | Claude Barande | PS |
| 1989-2001 | Silvère Dutil | PS |
| 2001-2008 | Nicolas Florian | RPR |
| 2008- | Martine Jardiné | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 13.401 | 21.263 | 22.975 | 21.073 | 25.609 | 27.500 | 29.958 |
# Joan Caldés Lizana

Joan Caldés Lizana (Llucmajor, Mallorca, 1921 - Madrid, 2008) fou un advocat mallorquí. Joan Caldés estudià dret a Madrid on es doctorà el 1945. Fou professor de la Universitat de Madrid. El 1948 creà amb altres advocats la primera escola de pràctica jurídica de Madrid. Entre 1959 i 1968 fou director general del Banco Popular Español i després, fins al 1971 director general de l'Institut de Caixes d'Estalvi (ICA) on impulsà l'obra social especialment a les Illes Balears amb la creació de residències per a la tercera edat, escoles de patronat, edició de Desarrollo económico-social regional (1970) i la creació de noves caixes. El 1971, quan es dissolgué l'ICA, fou nomenat director general del Banc d'Espanya, càrrec que deixà el 1984. Fou membre del Consell General de l'Advocacia des del 1974. El 1970 fou proclamat fill predilecte de Llucmajor.

## Referències

* 1 2 3 Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 383. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Último adiós a Juan Caldés, hijo predilecto del municipio». Diario de Mallorca, 03-07-2008.
* ↑ Gay, E «Juan Caldés Lizana. In memoriam». Abogados, 7-2008.
# Antonio Manuel Martínez Heredia

Antonio Manuel Martínez Heredia (Còrdova, 1980) és un enginyer informàtic i compositor espanyol.
Va viure la seva infància al barri de la Sagrera, a Barcelona, i va fer l'educació primària al col·legi Joan XXIII.
Va estudiar Enginyeria Informàtica a la Universitat de Màlaga i a la Universitat Oberta de Catalunya. És graduat en composició pel Reial Conservatori Superior de Música de Madrid i enginyer d'Armament i Material per l'Escola Politècnica Superior de l'Exèrcit de Terra. Va rebre formació musical de Leonardo Balada, Zulema de la Cruz, David del Puerto, Consuelo Díez Fernández, entre d'altres.
El seu interès per la música abasta des del classicisme de Beethoven fins a l’exploració sonora contemporània de Helmut Lachenmann, reflectint una profunda admiració per la tradició alemanya i la seva evolució al llarg dels segles.
Com a compositor, s'ha dedicat principalment al gènere orquestral, i se n'han interpretat obres en festivals com ara Klassik Festival, Clàssics a la Frontera o Diacrònies. Ha participat en investigacions sobre generació automàtica de composicions musicals, el procés creatiu de la marxa processional Miserere Mei per a banda de música des d'una perspectiva acadèmica i actualment realitza un doctorat en manteniment predictiu.

## Premis i reconeixements

* Premi Fundació Katarina Gurska(2022).
* Premi del X Curs Internacional de Postgrau en Composició Musical amb el Mestre Leonardo Balada (2021).
* Premi Andrés Segovia - José Miguel Ruiz Morales en Composició i Simfonisme (2021).

## Referències

* ↑ «Programa del Klassik Festival». [Consulta: 12 octubre 2024].
* ↑ «Diacrònies encàrrecs 2022». Arxivat de l'original el 2022-10-02. [Consulta: 12 octubre 2024].
* ↑ Aguilera, Gabriel; Galán, José Luis; Madrid, Rafael; Martínez, Antonio Manuel; Padilla, Yolanda «Automated generation of contrapuntal musical compositions using probabilistic logic in Derive» (en anglès). Mathematics and Computers in Simulation, 80, 6, 2-2010, pàg. 1200–1211. DOI: 10.1016/j.matcom.2009.04.012.
* ↑ Martínez Heredia, Antonio Manuel «Etapas del proceso creativo en la composición musical de la marcha procesional Miserere Mei para banda de música en un contexto academicista» (en castellà). Hebdomada Sancta. La marcha procesional: origen y evolución de un género patrimonial. CEU Ediciones, pàg. 437-450.
* ↑ «La UCO, Navantia i Indra inicien el desenvolupament d'un sistema de manteniment predictiu». [Consulta: 12 octubre 2024].
# AIM-9 Sidewinder

El míssil AIM-9 Sidewinder és un míssil aire-aire supersònic de curt abast i guiatge infraroig, utilitzat sobretot en caces de reacció i en alguns helicòpters de combat.
És el míssil d'aquest tipus més utilitzat als països occidentals i ha estat en servei durant més de 50 anys. L'AIM-9 és un dels míssils aire-aire més antics, econòmics i reeixits amb unes 270 victòries confirmades fins a l'actualitat.
El nom sidewinder es refereix a la denominació en anglès d'una serp verinosa amb un sentit capaç de percebre l'escalfor per tal de caçar les seves preses (petits mamífers).

## Desenvolupament i introducció al servei

El primer disseny tenia la denominació Sidewinder 1 i va ser disparat per primer cop el 3 de setembre de 1952 i el primer cop que va destruir un objectiu (un avió teledirigit) fou l'11 de setembre de 1953. Durant el 1954 es va realitzar 51 llançament de prova addicionals, realitzats per la USAF al Holloman Air Development Center. Finalment el 1955 s'inicià la producció del model de sèrie, l'AIM-9B, que es va desplegar operativament l'any següent començant pels caces Grumman F-9 Cougar i els FJ-3 Fury de la Marina dels Estats Units.

## Referències

* ↑ «F-16 Armament». f-16.net. [Consulta: 7 juliol 2014].
* ↑ «Raytheon AIM-9 Sidewinder». www.designation-systems.net. [Consulta: 2 febrer 2010].
* 1 2 3 Tom Hildreth «The Sidewinder Missile». Air-Britain Digest. Air-Britain, 40, 2, 3-1988, pàg. 39–40. ISSN: 0950-7434.

## Vegeu també

* Míssil aire-aire
* Guiatge de míssils
* Caça (avió)
# Kharkhorin

Kharkhorin (en mongol, Хархорин) és una ciutat i un sum ('districte') de l'aimag ('província') d'Övörkhangai, a Mongòlia. La població del districte era de 13.828 (1994), 13.964 (2000), 13.496 (2003). La població de la ciutat de Kharkhorin és de 8.977 habitants (2003) i ocupa una superfície de 20,5 km².
Kharkhorin està situada a 373 km al sud-oest de la capital de Mongòlia, Ulaanbaatar, al final de la vall del riu Orkhon, que és Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO. La població marca el límit dels contraforts a l'est de les muntanyes Khangai, allà on es troben amb les estepes de Mongòlia central. De fet, el nom de l'aimag, Övörkhangai, significa 'vessant -sud- de les muntanyes Khangai'.

## Història

Prop de Kharkhorin, estan les ruïnes de l'antiga ciutat de Karakorum, que durant un temps va ser la capital de l'Imperi Mongol, sota el lideratge d'Ogedei Khan, fill de Genguis Kan. L'actual monestir d'Erdene Zuu, que està dins els límits de Kharkhorin, es va construir amb les restes de l'antiga ciutat. Erdene Zuu va ser el primer monestir budista que es va establir a Mongòlia i, en l'actualitat, és un centre actiu amb una escola i diversos projectes de desenvolupament.
La ciutat està presidida pel monument a la història dels mongols, format per tres grans parets corbes que tanquen un cercle. Sobre cadascuna d'aquestes parets, hi ha murals que representen la història dels tres grans imperis de Mongòlia, el dels huns, el dels turcs i el dels mongols.

## Economia

La zona va patir una crisi greu a conseqüència de la transició d'una economia comunista a una economia de mercat i, en l'actualitat, una bona part de la població viu en la pobresa. Les principals fonts d'ingressos de Kharkhorin són el turisme, sobretot associat al monestir d'Erdene Zuu, i l'agricultura. L'aigua del riu Orkhon serveix per a irrigar els cultius de la gran plana que hi ha a l'est de la ciutat.

## Transport

L'aeroport (KHR/ZMHH) disposa de vols regulars a Ulaanbaatar durant l'estiu, operats per la companyia Eznis. La carretera entre Kharkhorin i Ulaanbaatar no està pavimentada en la seva totalitat.

## Enllaços externs

* PADCO: Mongolia Urban Development and Housing Sector Strategy, Final Report, Vol. 2, 2005 Arxivat 2007-10-19 a Wayback Machine..
* Vall del riu Orkhon, Patrimoni de la Humanitat.
* Pàgina oficial del monestir d'Erdene Zuu.
# Margalida Capellà i Fornés

Margalida Capellà i Fornés (Montuïri, 1944) és mestra i periodista mallorquina. Va obtenir el premi Manuel Brunet de periodisme a l’edat de 25 anys i va col·laborar amb els diaris Diario de Mallorca i Última Hora. Va iniciar una sèrie d’entrevistes a dones que van patir la repressió franquista, publicada entre 2003 i 2007. Aquesta tasca va donar lloc a diversos llibres, incloent Dones republicanes. Memòria de la Guerra Civil a Mallorca (1936-1939) (2009-2010) i Veus republicanes (2014-2023). També va publicar altres obres sobre la Guerra Civil espanyola i el franquisme.

## Referències

* ↑ Santaner Pons, M. Neus «Margalida Capellà, mestra i recuperadora de la memòria col·lectiva». Pissarra, 137, gener-febrer-març 2011, pàg. 62-66.
* ↑ «Margalida Capellà». Lleonard Muntaner, editor. [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ «Dones republicanes. Memòria de la Guerra Civil a Mallorca (1936-1939) - Volum I». Lleonard Muntaner, editor. [Consulta: 4 març 2025].
# Volta dels Jueus

La Volta dels Jueus és un conjunt arquitectònic situat al carrer del Portal Nou, 21 i 23 de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

El 1780, l'estorer Josep Espiell, propietari de l'actual núm. 21, va demanar permís per a fer-hi reformes i remuntar un pis al carrer del Portal Nou. El 1867, la propietat va ser posada en subhasta per un litigi contra el seu descendent Rafael Espiell i Ruiz.
El 1795, el blanquer Bartomeu Raset, propietari de l'actual núm. 23, va demanar permís per a aixecar-hi un quart pis destinat a obrador i fer-hi altres reformes. El 1859, el fabricant de midó Llorenç Padró i Fatjó va demanar permís per a convertir el quart pis en habitatges, segons el projecte de l'arquitecte Josep Casademunt.

## Descripció

El carrer de la Volta dels Jueus s'obre al del Portal Nou mitjançant un pas cobert, constituït per dos arcs carpanells de pedra que sostenen un bigam de fusta. Correspon a parts iguals a dos edificis: el núm. 21, de planta baixa i quatre pisos i amb balcons de llosana de pedra, i el núm. 23, de planta baixa i quatre pisos amb balcons d'obra, sota un dels quals hi ha inscrita la data 1756.

## Referències

* 1 2 «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 «Edifici d'habitatges al carrer Portal Nou 21». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Joseph Espiell. Estorers. Portal Nou i Jueus (Volta dels Jueus). Casa. Afegir un pis». C.XIV Obreria C-23/1780-106. AHCB, 16-06-1780.
* ↑ Diario de Barcelona (edición mañana), 26-10-1867, p. 9985.
* ↑ «Bartomeu Raset. Assaonador. Volta dels Jueus. Casa. Planta baixa més quatre pisos. Afegir un pis, convertir 2 finestres en un portal, fer un clavegueró». C.XIV Obreria C-69/1795-013. AHCB, 27-02-1795.
* ↑ «Bartolome Raset. Assaonador. Portal Nou i Volta dels Jueus. Casa. Planta baixa més quatre pisos. Afegir un pis». C.XIV Obreria C-69/1795-029. AHCB, 09-04-1795.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1857, p. 198, 320.
* ↑ «Lorenzo Padró Fatjo. Portal Nou 23 i Arc dels Jueus (ara Volta dels Jueus) 2. Construcció d'una habitació al quart pis». Q127 Foment 47/1859. AMCB.
* ↑ «Volta dels Jueus». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Vegeu també

* Casa-fàbrica Canet-Santonja
* Casa-fàbrica Busquets i Partagàs

## Enllaços externs

* «Volta dels Jueus». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Cicloalquí

Un cicloalquí (en anglès:cycloalkyne) és l'anàleg cíclic d'un alquí. Un cicloalquí consta d'un anell tancat d'àtoms de carboni que contenen un o més enllaços covalent triple. Els cicloalquins tenen la fórmula general ${\ce {C_{n}H_{2n -4}}}$. Per la naturalesa linear de la unitat alquí C-CΞC-C, els cicloalquins estan altament tensats i només poden existir quan el nombre d'àtoms de carboni en l'anell és prou alt per donar la flexibilitat necessària per acomodar la geometria molecular. Per tant, el ciclooctí (C₈H₁₂) és el cicloalquí més petit capaç de ser aïllat i emmagatzemat com un compost estable.

## Síntesi

Els cicloalquins es poden produir via reaccions d'eliminació-β amb un cicloalquè substituït anàleg. Alternativament, també es poden produir per expansió de l'anell d'un carbèalquilidí cíclic.

## Referències

* ↑ cycloalkyne (chemical compound) - Britannica Online Encyclopedia
* ↑ An experimental and theoretical evaluation of the intramolecular reactions of cyclohexyne John Tseng, Michael L. McKee, and Philip B. Shevlin J. Am. Chem. Soc.; 1987; 109(18) pp 5474 - 5477; doi:10.1021/ja00252a028
# Bo'ortchu

Bo'ortchu fou un general mongol de Genguis Kan de la tribu mongola dels arulat.
El jove Temudjin (el futur Genguis Kan) estava sortint de la pobressa i va aconseguir tenir nou cavalls, però vuit li foren robats per lladres de l'estepa; Temudjin els va recuperar gràcies a l'ajut del jove Bo'ortchu (o Bogortchu) fill d'un cap arulat, que en endavant va esdevenir el seu més fidel lloctinent i més tard un dels seus millors generals.
Quan Genguis Kan ja havia estat proclamat dels mongols (ho fou el 1194) però encara era vassall de Wang Khan dels kerait, hi va haver una guerra entre naimans i kerait. En la part final de la lluita els naiman van envair el país kerait, i Djagambu (germà de Wang khan) i Ilqa Sangun (fill de Wang Khan) van haver de fugir. Wang va cridar en ajut a Genguis Kan que li va enviar els seus «quatre grans guerrers» (dorben kulu'ud) és a dir a Boortchu, Muqali, Boroqul i Tchila'un, que van salvar al darrer moment a Ilqa Sangun, van expulsar els naiman de les terres kerait i van recuperar el bestiar agafat pels naiman. Qassar, germà de Genguis Kan, va acabar la campanya amb una gran victòria sobre els naiman.
El 1203 es va produir la ruptura entre mongols propis i kerait. Els keraits i els seus aliats van iniciar un atac, i Genguis Kan es va retirar a la serralada de Maooundur i després cap a la muntanya Alan o Nga-lan, contrafort de la cadena del Khingan, prop del naixement del Khalkha-gol. La batalla decisiva es va produir poc després i la superioritat numèrica dels kerait va obligar a Genguis Kan a retirar-se en arribar la nit i poc després se li van unir les forces que dirigien el seu fill Ogodai (que va ser ferit) i els seus lloctinents Bo'ortchu i Boroqul. Genguis va iniciar la retirada seguint el Khalkha-gol.
Era germà del general Tuqulqu-tcherbi, que el 1231-1232 va participar en la campanya de la Xina contra els jurchen (dinastia Jin) a les ordes de Tului, el fill petit de Genguis Kan.

## Referències

* ↑ Rashid al-Din l'anomena Khalaldjin-alt
* ↑ de fet primer va seguir pel actual Olkhui, que surt de les muntanyes Khingan i desaigua a un petit llac cel Gobi oriental, i després pel Khalkha-gol