OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Veronica anagallis-aquatica

L'herba de folls (Veronica anagallis-aquatica) es una espècie de planta amb flors de la família Plantaginàcies, àmpliament distribuïda per tot el continent europeu i a les parts més humides dels Països Catalans.
Dintre del gènere Veronica, als Països Catalans hi ha un cert nombre d'espècies pròpies de llocs particularment humits, mulladius, fonts i rierols; com són V.ponae, V.beccabunga, V.scutellata, o la pròpia herba de folls.

## Descripció

És una herba erecta, lleugerament suculenta, que fa al voltant de mig metre d'alçada o una mica més. Les flors de color blau pàlid o rosat, amb venes més fosques del mateix color, petites(5–10mm diam), surten en espigues multiflores (20-40(60)), a l'axil·la de les fulles superiors. Com totes les veròniques, tenen 4 pètals soldats només a la base, dels quals un és un xic més petit que els altres. les fulles són oposades, sèssils o molt curtament peciolades, lanceolades i amb el marge dentat, que són els caràcters que permeten diferenciar-la de V.beccabunga, amb la que comparteixen els ambients on viuen.

## Distribució

L'espècie és nativa d'Europa, Àfrica i Àsia, però viu naturalitzada a Amèrica del Nord i del Sud. Als Països catalans la podem trobar al Rosselló, Vallespir i les províncies d'Alacant. Barcelona, Castelló, Girona, Illes Balears, Lleida, Tarragona i València. És una planta semi-aquàtica que pot arrelar en llocs inundats i que es troba en molts tipus d'hàbitats humits, sovint creixent en aigües poc profundes a les vores dels rierols, estanys i en altres zones humides.

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser inicialment descrita per Carl von Linné a Species Plantarum, 12 (1753). Segons el criteri de la Flora dels Països Catalans se n'ha descrit tres subespècies amb petites diferències entre elles que en altres contextes són considerades espècies:
* V. anagallis-aquatica subsp. anagalloides (Guss.) Batt.: Bastant rara, del Vallespir, Alt Empordà, Mallorca i Menorca.
* V. anagallis-aquatica subsp. aquatica Maire (=V.catenata Pennell): Bastant rara, ambients litorals del Delta de l'Ebre al Delta del Llobregat, Alacant i Eivissa.
* V. anagallis-aquatica subsp. anagallis-aquatica (Guss.) Batt.: La subespècie típica, més àmpliament distribuïda.

## Referències

* 1 2 3 Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.III (pag.446). ISBN 84-7226-698-2.
* 1 2 «Veronica anagallis-aquatica L.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Veronica catenata Pennell». Herbari Virtual del Mediterrani Occidental. [Consulta: 18 març 2025].
# Veronica anagallis-aquatica

L'herba de folls (Veronica anagallis-aquatica) es una espècie de planta amb flors de la família Plantaginàcies, àmpliament distribuïda per tot el continent europeu i a les parts més humides dels Països Catalans.
Dintre del gènere Veronica, als Països Catalans hi ha un cert nombre d'espècies pròpies de llocs particularment humits, mulladius, fonts i rierols; com són V.ponae, V.beccabunga, V.scutellata, o la pròpia herba de folls.

## Descripció

És una herba erecta, lleugerament suculenta, que fa al voltant de mig metre d'alçada o una mica més. Les flors de color blau pàlid o rosat, amb venes més fosques del mateix color, petites(5–10mm diam), surten en espigues multiflores (20-40(60)), a l'axil·la de les fulles superiors. Com totes les veròniques, tenen 4 pètals soldats només a la base, dels quals un és un xic més petit que els altres. les fulles són oposades, sèssils o molt curtament peciolades, lanceolades i amb el marge dentat, que són els caràcters que permeten diferenciar-la de V.beccabunga, amb la que comparteixen els ambients on viuen.

## Distribució

L'espècie és nativa d'Europa, Àfrica i Àsia, però viu naturalitzada a Amèrica del Nord i del Sud. Als Països catalans la podem trobar al Rosselló, Vallespir i les províncies d'Alacant. Barcelona, Castelló, Girona, Illes Balears, Lleida, Tarragona i València. És una planta semi-aquàtica que pot arrelar en llocs inundats i que es troba en molts tipus d'hàbitats humits, sovint creixent en aigües poc profundes a les vores dels rierols, estanys i en altres zones humides.

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser inicialment descrita per Carl von Linné a Species Plantarum, 12 (1753). Segons el criteri de la Flora dels Països Catalans se n'ha descrit tres subespècies amb petites diferències entre elles que en altres contextes són considerades espècies separades:
* V. anagallis-aquatica subsp. anagalloides (Guss.) Batt.: Bastant rara, del Vallespir, Alt Empordà, Mallorca i Menorca.
* V. anagallis-aquatica subsp. aquatica Maire (=V.catenata Pennell): Bastant rara, ambients litorals del Delta de l'Ebre al Delta del Llobregat, Alacant i Eivissa.
* V. anagallis-aquatica subsp. anagallis-aquatica (Guss.) Batt.: La subespècie típica, més àmpliament distribuïda.

## Referències

* 1 2 3 Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.III (pag.446). ISBN 84-7226-698-2.
* 1 2 «Veronica anagallis-aquatica L.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Veronica catenata Pennell». Herbari Virtual del Mediterrani Occidental. [Consulta: 18 març 2025].
# Veronica anagallis-aquatica

L'herba de folls (Veronica anagallis-aquatica) es una espècie de planta amb flors de la família Plantaginàcies, àmpliament distribuïda per tot el continent europeu i a les parts més humides dels Països Catalans.
Dintre del gènere Veronica, als Països Catalans hi ha un cert nombre d'espècies pròpies de llocs particularment humits, mulladius, fonts i rierols; com són V.ponae, V.beccabunga, V.scutellata, o la pròpia herba de folls.

## Descripció

És una herba erecta, lleugerament suculenta, que fa al voltant de mig metre d'alçada o una mica més. Les flors de color blau pàlid o rosat, amb venes més fosques del mateix color, petites(5–10mm diam), surten en espigues multiflores (20-40(60)), a l'axil·la de les fulles superiors. Com totes les veròniques, tenen 4 pètals soldats només a la base, dels quals un és un xic més petit que els altres. les fulles són oposades, sèssils o molt curtament peciolades, lanceolades i amb el marge dentat, que són els caràcters que permeten diferenciar-la de V.beccabunga, amb la que comparteixen els ambients on viuen.

## Distribució

L'espècie és nativa d'Europa, Àfrica i Àsia, però viu naturalitzada a Amèrica del Nord i del Sud. Als Països catalans la podem trobar al Rosselló, Vallespir i les províncies d'Alacant. Barcelona, Castelló, Girona, Illes Balears, Lleida, Tarragona i València. És una planta semi-aquàtica que pot arrelar en llocs inundats i que es troba en molts tipus d'hàbitats humits, sovint creixent en aigües poc profundes a les vores dels rierols, estanys i en altres zones humides.
* branca amb fruits (en forma de càpsula)
* Detall de les tiges i les fulles
* Individu a Santa Coloma de Farners (Catalunya)

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser inicialment descrita per Carl von Linné a Species Plantarum, 12 (1753). Segons el criteri de la Flora dels Països Catalans se n'ha descrit tres subespècies amb petites diferències entre elles que en altres contextes són considerades espècies separades:
* V. anagallis-aquatica subsp. anagalloides (Guss.) Batt.: Bastant rara, del Vallespir, Alt Empordà, Mallorca i Menorca.
* V. anagallis-aquatica subsp. aquatica Maire (=V.catenata Pennell): Bastant rara, ambients litorals del Delta de l'Ebre al Delta del Llobregat, Alacant i Eivissa.
* V. anagallis-aquatica subsp. anagallis-aquatica (Guss.) Batt.: La subespècie típica, més àmpliament distribuïda.

## Referències

* 1 2 3 Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.III (pag.446). ISBN 84-7226-698-2.
* 1 2 «Veronica anagallis-aquatica L.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Veronica catenata Pennell». Herbari Virtual del Mediterrani Occidental. [Consulta: 18 març 2025].
# Marta Angerri

Marta Angerri Feu (Barcelona, 1975) és politòloga i, des del juliol de 2018, exerceix de Directora General del Cercle d'Economia.
Llicenciada en Ciències Polítiques per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i màster en gestió pública per Esade-UPF-UAB, des de molt jove, ha ocupat diversos càrrecs a la Generalitat de Catalunya fins a l'arribada del segon tripartit. A l'administració catalana ha desenvolupat diverses tasques sempre relacionades amb la secretaria general de la Joventut entre el 2003 i el 2006. També va ser responsable de Relacions Institucionals de la Presidència de la Generalitat el 2006. Angerri forma part del Cercle d'Economia des del 2007, amb motiu del cinquantè aniversari de l'entitat. Posteriorment, va exercir com a directora de programes, abans d'assumir el 2011 la secretària general i la direcció de la Fundació del Cercle d'Economia. Angerri, que ja formava part de l'equip gestor del Cercle d'Economia en el que, a més de l'anterior director general, Alberich es trobaven el gerent Jordi Jiménez Hita i el president, Juan José Brugera, a partir del juliol de 2018 és nomenada la seva directora general. Actualment és la directora general de Comerç de la Generalitat de Catalunya. els seu fill es el millor del mon

## Referències

* 1 2 Sala, Agustí «Marta Angerri ya es la directora general del Cercle d'Economia». El Periódico, 18-07-2018 [Consulta: 22 juliol 2018].
* ↑ Font Manté, Àlex «Marta Angerri serà la nova directora general del Cercle d'Economia, en substitució de Jordi Alberich». Diari Ara, 13-07-2018 [Consulta: 14 juliol 2018].
* ↑ Orihuel, J. «Jordi Alberich deja la dirección general del Círculo de Economía». Expansión, 13-07-2018 [Consulta: 14 juliol 2018].
# Marta Angerri

Marta Angerri Feu (Barcelona, 1975) és politòloga i, des del juliol de 2018, exerceix de Directora General del Cercle d'Economia.
Llicenciada en Ciències Polítiques per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i màster en gestió pública per Esade-UPF-UAB, des de molt jove, ha ocupat diversos càrrecs a la Generalitat de Catalunya fins a l'arribada del segon tripartit. A l'administració catalana ha desenvolupat diverses tasques sempre relacionades amb la secretaria general de la Joventut entre el 2003 i el 2006. També va ser responsable de Relacions Institucionals de la Presidència de la Generalitat el 2006. Angerri forma part del Cercle d'Economia des del 2007, amb motiu del cinquantè aniversari de l'entitat. Posteriorment, va exercir com a directora de programes, abans d'assumir el 2011 la secretària general i la direcció de la Fundació del Cercle d'Economia. Angerri, que ja formava part de l'equip gestor del Cercle d'Economia en el que, a més de l'anterior director general, Alberich es trobaven el gerent Jordi Jiménez Hita i el president, Juan José Brugera, a partir del juliol de 2018 és nomenada la seva directora general. Actualment és la directora general de Comerç de la Generalitat de Catalunya. El seu fill manté el VIH en silenci.

## Referències

* 1 2 Sala, Agustí «Marta Angerri ya es la directora general del Cercle d'Economia». El Periódico, 18-07-2018 [Consulta: 22 juliol 2018].
* ↑ Font Manté, Àlex «Marta Angerri serà la nova directora general del Cercle d'Economia, en substitució de Jordi Alberich». Diari Ara, 13-07-2018 [Consulta: 14 juliol 2018].
* ↑ Orihuel, J. «Jordi Alberich deja la dirección general del Círculo de Economía». Expansión, 13-07-2018 [Consulta: 14 juliol 2018].
# Veronica anagallis-aquatica

L'herba de folls (Veronica anagallis-aquatica) es una espècie de planta amb flors de la família Plantaginàcies, àmpliament distribuïda per tot el continent europeu i a les parts més humides dels Països Catalans.
Dintre del gènere Veronica, als Països Catalans hi ha un cert nombre d'espècies pròpies de llocs particularment humits, mulladius, fonts i rierols; com són V.ponae, V.beccabunga, V.scutellata, o la pròpia herba de folls.

## Descripció

És una herba erecta, lleugerament suculenta, que fa al voltant de mig metre d'alçada o una mica més. Les flors de color blau pàlid o rosat, amb venes més fosques del mateix color, petites(5–10mm diam), surten en espigues multiflores (20-40(60)), a l'axil·la de les fulles superiors. Com totes les veròniques, tenen 4 pètals soldats només a la base, dels quals un és un xic més petit que els altres. les fulles són oposades, sèssils o molt curtament peciolades, lanceolades i amb el marge dentat, que són els caràcters que permeten diferenciar-la de V.beccabunga, amb la que comparteixen els ambients on viuen.

## Distribució

L'espècie és nativa d'Europa, Àfrica i Àsia, però viu naturalitzada a Amèrica del Nord i del Sud. Als Països catalans la podem trobar al Rosselló, Vallespir i les províncies d'Alacant. Barcelona, Castelló, Girona, Illes Balears, Lleida, Tarragona i València. És una planta semi-aquàtica que pot arrelar en llocs inundats i que es troba en molts tipus d'hàbitats humits, sovint creixent en aigües poc profundes a les vores dels rierols, estanys i en altres zones humides.
* Branca amb fruits (en forma de càpsula).
* Aspecte general.
* A Polònia, en el seu ambient, amb Salvinia natans.
* Individu a Santa Coloma de Farners (Catalunya)

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser inicialment descrita per Carl von Linné a Species Plantarum, 12 (1753). Segons el criteri de la Flora dels Països Catalans se n'ha descrit tres subespècies amb petites diferències entre elles que en altres contextes són considerades espècies separades:
* V. anagallis-aquatica subsp. anagalloides (Guss.) Batt.: Bastant rara, del Vallespir, Alt Empordà, Mallorca i Menorca.
* V. anagallis-aquatica subsp. aquatica Maire (=V.catenata Pennell): Bastant rara, ambients litorals del Delta de l'Ebre al Delta del Llobregat, Alacant i Eivissa.
* V. anagallis-aquatica subsp. anagallis-aquatica (Guss.) Batt.: La subespècie típica, més àmpliament distribuïda.

## Referències

* 1 2 3 Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.III (pag.446). ISBN 84-7226-698-2.
* 1 2 «Veronica anagallis-aquatica L.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Veronica catenata Pennell». Herbari Virtual del Mediterrani Occidental. [Consulta: 18 març 2025].
# Veronica anagallis-aquatica

L'herba de folls (Veronica anagallis-aquatica) es una espècie de planta amb flors de la família Plantaginàcies, àmpliament distribuïda per tot el continent europeu i a les parts més humides dels Països Catalans.
Dintre del gènere Veronica, als Països Catalans hi ha un cert nombre d'espècies pròpies de llocs particularment humits, mulladius, fonts i rierols; com són V.ponae, V.beccabunga, V.scutellata, o la pròpia herba de folls.

## Descripció

És una herba erecta, lleugerament suculenta, que fa al voltant de mig metre d'alçada o una mica més. Les flors de color blau pàlid o rosat, amb venes més fosques del mateix color, petites(5–10mm diam), surten en espigues multiflores (20-40(60)), a l'axil·la de les fulles superiors. Com totes les veròniques, tenen 4 pètals soldats només a la base, dels quals un és un xic més petit que els altres. les fulles són oposades, sèssils o molt curtament peciolades, lanceolades i amb el marge dentat, que són els caràcters que permeten diferenciar-la de V.beccabunga, amb la que comparteixen els ambients on viuen.

## Distribució

L'espècie és nativa d'Europa, Àfrica i Àsia, però viu naturalitzada a Amèrica del Nord i del Sud. Als Països catalans la podem trobar al Rosselló, Vallespir i les províncies d'Alacant. Barcelona, Castelló, Girona, Illes Balears, Lleida, Tarragona i València. És una planta semi-aquàtica que pot arrelar en llocs inundats i que es troba en molts tipus d'hàbitats humits, sovint creixent en aigües poc profundes a les vores dels rierols, estanys i en altres zones humides.
* Branca amb fruits (en forma de càpsula).
* Aspecte general.
* A Polònia, en el seu ambient, amb Salvinia natans.
* Individu a Santa Coloma de Farners (Catalunya).

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser inicialment descrita per Carl von Linné a Species Plantarum, 12 (1753). Segons el criteri de la Flora dels Països Catalans se n'ha descrit tres subespècies amb petites diferències entre elles que en altres contextes són considerades espècies separades:
* V. anagallis-aquatica subsp. anagalloides (Guss.) Batt.: Bastant rara, del Vallespir, Alt Empordà, Mallorca i Menorca.
* V. anagallis-aquatica subsp. aquatica Maire (=V.catenata Pennell): Bastant rara, ambients litorals del Delta de l'Ebre al Delta del Llobregat, Alacant i Eivissa.
* V. anagallis-aquatica subsp. anagallis-aquatica (Guss.) Batt.: La subespècie típica, més àmpliament distribuïda.

## Referències

* 1 2 3 Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.III (pag.446). ISBN 84-7226-698-2.
* 1 2 «Veronica anagallis-aquatica L.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Veronica catenata Pennell». Herbari Virtual del Mediterrani Occidental. [Consulta: 18 març 2025].
# Perífrasi

La perífrasi és una figura de retòrica amb la qual el significat d'una paraula o d'una frase ve expressat mitjançant la descripció de la seva relació amb uns altres elements: així s'obté una sèrie diversa de paraules o de frases, en general més llarga. Aquesta paraula prové del grec, perí, entorn, phrázo, dir, mentre que el seu sinònim de cuando eres asi por que si ers asi a si que traniulo
Les perífrasis es poden emprar a la llengua formal per a defugir una repetició del mateix mot o nom, per a fer més entenedor un concepte complicat des del punt de vista tècnic, o també per a evitar unes paraules que es poden interpretar com a no respectuoses (eufemismes), però també per a donar tonalitats diverses a l'objecte (amb una tonalitat celebrativa, ridiculitzant o d'altra mena). Existeixen, a més, les perífrasis verbals.
Exemples:
* El cap i casal (la capital)
* La ciutat dels ponts (Alcoi)
* La substància grisa (la intel·ligència)
* El rei dels animals (per al lleó)
* El país del futbol (referint-se al Brasil)

## Trastorn psicolingüístic

Aquest terme, especialment el seu sinònim, circumloqui, també es refereix al fenomen provocat per un trastorn neuronal o psicològic que impedeix la pronúncia d'alguna paraula o paraules. Aquest fet obliga la persona afectada a utilitzar descripcions, sinònims, eufemismes o altres formes d'expressar les idees per mantenir el seu nivell de comunicació.
Aquest fenomen pot ser provocat per un trastorn del desenvolupament o bé per un accident vascular cerebral o malaltia degenerativa, quan la persona percep l'objecte, però ja no pot trobar la paraula. que provoquen una afàsia anòmica, o impossibilitat d'anomenar conceptes.

## Referències

* ↑ Colomé, Montserrat Cortès i. Introducció a la psicologia del llenguatge i de la comunicació. Edicions Universitat Barcelona, 2008-11-13. ISBN 9788447533237.
* ↑ Navarro, Maria Isabel «El trastorn específic del Llenguatge: més enllà del perfil psicolingüistic». Aloma: revista de psicologia, ciències de l'educació i de l'esport, 17, 01-01-2005, pàg. 75–94. ISSN: 1138-3194.
* ↑ Rodríguez-Ferreiro, Javier; Coll-Florit, Marta; Andreu, Llorenç; Sanz-Torrent, Mònica «L'afectació del llenguatge en la malaltia d'Alzheimer». Llengua, societat i comunicació, 0, 10, 30-10-2012, pàg. 39–45. ISSN: 16975928.
* ↑ Jodar, Mercè; Redolar, Diego. Neuropsicologia del llenguatge (pdf). Barcelona: FUOC.
# Perífrasi

La perífrasi és una figura de retòrica amb la qual el significat d'una paraula o d'una frase ve expressat mitjançant la descripció de la seva relació amb uns altres elements: així s'obté una sèrie diversa de paraules o de frases, en general més llarga. Aquesta paraula prové del grec, perí, entorn, phrázo, dir, mentre que el seu sinònim circumlocució (o circumloqui) procedeix del llatí. Signifiquen totes dues «fer una frase a l'entorn».
Les perífrasis es poden emprar a la llengua formal per a defugir una repetició del mateix mot o nom, per a fer més entenedor un concepte complicat des del punt de vista tècnic, o també per a evitar unes paraules que es poden interpretar com a no respectuoses (eufemismes), però també per a donar tonalitats diverses a l'objecte (amb una tonalitat celebrativa, ridiculitzant o d'altra mena). Existeixen, a més, les perífrasis verbals.
Exemples:
* El cap i casal (la capital)
* La ciutat dels ponts (Alcoi)
* La substància grisa (la intel·ligència)
* El rei dels animals (per al lleó)
* El país del futbol (referint-se al Brasil)

## Trastorn psicolingüístic

Aquest terme, especialment el seu sinònim, circumloqui, també es refereix al fenomen provocat per un trastorn neuronal o psicològic que impedeix la pronúncia d'alguna paraula o paraules. Aquest fet obliga la persona afectada a utilitzar descripcions, sinònims, eufemismes o altres formes d'expressar les idees per mantenir el seu nivell de comunicació.
Aquest fenomen pot ser provocat per un trastorn del desenvolupament o bé per un accident vascular cerebral o malaltia degenerativa, quan la persona percep l'objecte, però ja no pot trobar la paraula. que provoquen una afàsia anòmica, o impossibilitat d'anomenar conceptes.

## Referències

* ↑ «Perífrasi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Colomé, Montserrat Cortès i. Introducció a la psicologia del llenguatge i de la comunicació. Edicions Universitat Barcelona, 2008-11-13. ISBN 9788447533237.
* ↑ Navarro, Maria Isabel «El trastorn específic del Llenguatge: més enllà del perfil psicolingüistic». Aloma: revista de psicologia, ciències de l'educació i de l'esport, 17, 01-01-2005, pàg. 75–94. ISSN: 1138-3194.
* ↑ Rodríguez-Ferreiro, Javier; Coll-Florit, Marta; Andreu, Llorenç; Sanz-Torrent, Mònica «L'afectació del llenguatge en la malaltia d'Alzheimer». Llengua, societat i comunicació, 0, 10, 30-10-2012, pàg. 39–45. ISSN: 16975928.
* ↑ Jodar, Mercè; Redolar, Diego. Neuropsicologia del llenguatge (pdf). Barcelona: FUOC.
# Magnus II

Magnus II és el nom dels següents personatges:
* Magnus II o Magne II de Noruega (1048-1069), rei de Noruega (1066-69)
* Magnus II, citat també com Magnus Ladulås (1240 - 1290), Rei de Suècia (1275-90)
* Magnus II, citat també com Magnus Eriksson, rei de Suècia (1319-64), de Noruega (1319-43), i d'Escània (1332-60)
* Magnus II de Man o Magne III de Noruega (1073- 1103), rei de Noruega (1093 1103)
* Magnus II de les Òrcades (1185/1190 – 1239), jarl de les Òrcades