OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa de la Volta del Remei

La Casa de la Volta del Remei és un edifici situat als carrers de la Boqueria, 36 i del mateix nom, 1 de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

D'origen medieval (segles xiii-xiv), va ser fet reformar entre 1829 i 1830 per Francesc Salvador de Delàs i de Taurinyà (1778-1864), II baró de Vilagaià.
La propietat fou heretada pel seu fill Francesc de Paula de Delàs i de Jalpí (1806-1890), III baró de Vilagaià, que el 1871 encarregà al mestre d'obres Felip Ubach una reforma que sembla que no es va realitzar, al contrari de la del 1888, que va afectar la façana del carrer de la Volta del Remei.

## Descripció

Consta de planta baixa i dos pisos, i es recolza sobre la volta de canó que dona pas al carrer de la Volta del Remei, on hi ha la porta d'entrada. A l'interior hi ha un petit arc de mig punt, a sobre del qual hi ha una pedra foradada que sobresurt de la façana. Algunes teories apunten a que sostenia el pal del velarium que cobria l'antic circ romà.
A l'esquerra de la volta hi ha una obertura rectangular que allotja un local comercial. El primer pis té dos balcons, un d'ells amb llosana de ferro forjat amb rajoles de ceràmica amb motius de ziga-zaga. Al segon pis només hi ha un balcó, de les mateixes característiques.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «EDIFICI D'HABITATGES AL CARRER BOQUERIA, 36». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 5 «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Francesc Salvador de Delàs. Baró de Vilagaià. Boqueria i Volta del Remei. Casa. Convertir dues finestres en balcons». C.XIV Obreria C-105. AHCB, 18-12-1829.
* ↑ «Francesc Salvador de Delàs. Baró de Vilagaià. Boqueria i Volta del Remei. Casa. Aixecar un quart pis, tancar una finestra i obrir sis balcons». C.XIV Obreria C-141/1830-020. AHCB, 13-02-1830.
* ↑ «Francesc Salvador de Delàs. Baró de Vilagaià. Boqueria i Volta del Remei. Casa. Convertir dues finestres en balcons». C.XIV Obreria C-142/1830-081. AHCB, 04-05-1830.
* ↑ «Francesc Salvador de Delàs i de Taurinyà». geneanet. Josep Lladó.
* ↑ «Francesc de Paula de Delàs i de Jalpí». geneanet. Josep Lladó.
* ↑ «Casa de Francesc Delàs». Gràfics 04130, 01432, 04133, 04134, 04135. AHCB, 1871.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 2381 bis C.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 386 P.

## Vegeu també

* Palau del Baró de Vilagaià
* Can Clota

## Enllaços externs

* «Casa de la Volta del Remei». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Casa de la Volta del Remei

La Casa de la Volta del Remei és un edifici situat als carrers de la Boqueria, 36 i del mateix nom, 1 de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

D'origen medieval (segles xiii-xiv), va ser fet reformar entre 1829 i 1830 per Francesc Salvador de Delàs i de Taurinyà (1778-1864), II baró de Vilagaià.
La propietat fou heretada pel seu fill Francesc de Paula de Delàs i de Jalpí (1806-1890), III baró de Vilagaià, que el 1871 encarregà al mestre d'obres Felip Ubach una reforma que sembla que no es va realitzar, al contrari de la del 1888, que va afectar la façana del carrer de la Volta del Remei.

## Descripció

Consta de planta baixa i dos pisos, i es recolza sobre la volta de canó que dona pas al carrer de la Volta del Remei, on hi ha la porta d'entrada. A l'interior de la volta hi ha un petit arc de mig punt, a sobre del qual hi ha una pedra foradada que sobresurt de la façana. Algunes teories apunten a que sostenia el pal del velarium que cobria l'antic circ romà.
A l'esquerra de la volta hi ha una obertura rectangular que allotja un local comercial. El primer pis té dos balcons, un d'ells amb llosana de ferro forjat amb rajoles de ceràmica amb motius de ziga-zaga. Al segon pis només hi ha un balcó, de les mateixes característiques.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «EDIFICI D'HABITATGES AL CARRER BOQUERIA, 36». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 5 «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Francesc Salvador de Delàs. Baró de Vilagaià. Boqueria i Volta del Remei. Casa. Convertir dues finestres en balcons». C.XIV Obreria C-105. AHCB, 18-12-1829.
* ↑ «Francesc Salvador de Delàs. Baró de Vilagaià. Boqueria i Volta del Remei. Casa. Aixecar un quart pis, tancar una finestra i obrir sis balcons». C.XIV Obreria C-141/1830-020. AHCB, 13-02-1830.
* ↑ «Francesc Salvador de Delàs. Baró de Vilagaià. Boqueria i Volta del Remei. Casa. Convertir dues finestres en balcons». C.XIV Obreria C-142/1830-081. AHCB, 04-05-1830.
* ↑ «Francesc Salvador de Delàs i de Taurinyà». geneanet. Josep Lladó.
* ↑ «Francesc de Paula de Delàs i de Jalpí». geneanet. Josep Lladó.
* ↑ «Casa de Francesc Delàs». Gràfics 04130, 01432, 04133, 04134, 04135. AHCB, 1871.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 2381 bis C.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 386 P.

## Vegeu també

* Palau del Baró de Vilagaià
* Can Clota

## Enllaços externs

* «Casa de la Volta del Remei». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Casa de la Volta del Remei

La Casa de la Volta del Remei és un edifici situat als carrers de la Boqueria, 36 i del mateix nom, 1 de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

D'origen medieval (segles xiii-xiv), va ser fet reformar entre 1829 i 1830 per Francesc Salvador de Delàs i de Taurinyà (1778-1864), II baró de Vilagaià.
La propietat fou heretada pel seu fill Francesc de Paula de Delàs i de Jalpí (1806-1890), III baró de Vilagaià, que el 1871 n'encarregà al mestre d'obres Felip Ubach la reforma i remunta de dos pisos, que no es va realitzar. El 1888, la façana del carrer de la Volta del Remei fou reformada.

## Descripció

Consta de planta baixa i dos pisos, i es recolza sobre la volta de canó que dona pas al carrer de la Volta del Remei, on hi ha la porta d'entrada. A l'interior de la volta hi ha un petit arc de mig punt, a sobre del qual hi ha una pedra foradada que sobresurt de la façana. Algunes teories apunten a que sostenia el pal del velarium que cobria l'antic circ romà.
A l'esquerra de la volta hi ha una obertura rectangular que allotja un local comercial. El primer pis té dos balcons, un d'ells amb llosana de ferro forjat amb rajoles de ceràmica amb motius de ziga-zaga. Al segon pis només hi ha un balcó, de les mateixes característiques.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «EDIFICI D'HABITATGES AL CARRER BOQUERIA, 36». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 5 «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Francesc Salvador de Delàs. Baró de Vilagaià. Boqueria i Volta del Remei. Casa. Convertir dues finestres en balcons». C.XIV Obreria C-105. AHCB, 18-12-1829.
* ↑ «Francesc Salvador de Delàs. Baró de Vilagaià. Boqueria i Volta del Remei. Casa. Aixecar un quart pis, tancar una finestra i obrir sis balcons». C.XIV Obreria C-141/1830-020. AHCB, 13-02-1830.
* ↑ «Francesc Salvador de Delàs. Baró de Vilagaià. Boqueria i Volta del Remei. Casa. Convertir dues finestres en balcons». C.XIV Obreria C-142/1830-081. AHCB, 04-05-1830.
* ↑ «Francesc Salvador de Delàs i de Taurinyà». geneanet. Josep Lladó.
* ↑ «Francesc de Paula de Delàs i de Jalpí». geneanet. Josep Lladó.
* ↑ «Casa de Francesc Delàs». Gràfics 04130, 01432, 04133, 04134, 04135. AHCB, 1871.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 2381 bis C.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 386 P.

## Vegeu també

* Palau del Baró de Vilagaià
* Can Clota

## Enllaços externs

* «Casa de la Volta del Remei». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Casa de la Volta del Remei

La Casa de la Volta del Remei és un edifici situat als carrers de la Boqueria, 36 i del mateix nom, 1 de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

D'origen medieval (segles xiii-xiv), va ser fet reformar entre 1829 i 1830 per Francesc Salvador de Delàs i de Taurinyà (1778-1864), II baró de Vilagaià.
La propietat fou heretada pel seu fill Francesc de Paula de Delàs i de Jalpí (1806-1890), III baró de Vilagaià, que el 1871 n'encarregà al mestre d'obres Felip Ubach un projecte de reforma amb la remunta de dos pisos, que no es va realitzar. El 1888, la façana del carrer de la Volta del Remei fou reformada.

## Descripció

Consta de planta baixa i dos pisos, i es recolza sobre la volta de canó que dona pas al carrer de la Volta del Remei, on hi ha la porta d'entrada. A l'interior de la volta hi ha un petit arc de mig punt, a sobre del qual hi ha una pedra foradada que sobresurt de la façana. Algunes teories apunten a que sostenia el pal del velarium que cobria l'antic circ romà.
A l'esquerra de la volta hi ha una obertura rectangular que allotja un local comercial. El primer pis té dos balcons, un d'ells amb llosana de ferro forjat amb rajoles de ceràmica amb motius de ziga-zaga. Al segon pis només hi ha un balcó, de les mateixes característiques.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «EDIFICI D'HABITATGES AL CARRER BOQUERIA, 36». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 5 «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Francesc Salvador de Delàs. Baró de Vilagaià. Boqueria i Volta del Remei. Casa. Convertir dues finestres en balcons». C.XIV Obreria C-105. AHCB, 18-12-1829.
* ↑ «Francesc Salvador de Delàs. Baró de Vilagaià. Boqueria i Volta del Remei. Casa. Aixecar un quart pis, tancar una finestra i obrir sis balcons». C.XIV Obreria C-141/1830-020. AHCB, 13-02-1830.
* ↑ «Francesc Salvador de Delàs. Baró de Vilagaià. Boqueria i Volta del Remei. Casa. Convertir dues finestres en balcons». C.XIV Obreria C-142/1830-081. AHCB, 04-05-1830.
* ↑ «Francesc Salvador de Delàs i de Taurinyà». geneanet. Josep Lladó.
* ↑ «Francesc de Paula de Delàs i de Jalpí». geneanet. Josep Lladó.
* ↑ «Casa de Francesc Delàs». Gràfics 04130, 01432, 04133, 04134, 04135. AHCB, 1871.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 2381 bis C.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 386 P.

## Vegeu també

* Palau del Baró de Vilagaià
* Can Clota

## Enllaços externs

* «Casa de la Volta del Remei». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Prònous

Prònous (en grec antic: Πρόνοος) va ser un fill de Fegeu, que al seu torn era fill del déu-riu Ínac i de la nimfa Mèlia.
Segons Pausànias, els noms dels tres fills de Fegeu eren Alfesibea, Arsínoe i Tèmen, però Apol·lodor diu que noms dels fills (sempre tres) eren Arsinoe, Prònous i Agènor. Se'ls coneixia amb noms diferents, però les vides dels tres fills eren similars i el mite i la mort dels dos germans és molt semblant en les versions transmeses.
Fegeu va ordenar als seus dos fills (Prònous i Agènor) que posessin un parany al seu cunyat Alcmeó per matar-lo, perquè havia abandonat a la seva filla Alfesibea o Arsínoe, i es va casar amb una altra dona, que li va exigir el collar de Erifile (que tenia Fegeu) si volia seguir amb ella. Alcmeó, que volia que Fegeu li donés el collar voluntàriament, va dir que el necessitava per donar-lo a l'Oracle de Delfos i poder lliurar-se així de les erínnies que el perseguien. Però Fegeu va descobrir l'engany i va manar als seus fills que el matessin quan sortís de casa. Alfesibea, que no en sabia res, va veure com els seus germans van matar al seu marit, i els va maleir, dient que moririen abans de la propera lluna nova. Fegeu va aconsellar als seus fills que anessin a Delfos per a purificar-se de l'assassinat, però els nois van creure que primer havien de demanar a la seva germana que els lliurés de la maledicció. Es van desviar del seu camí i els fills d'Alcmeó i de la seva segona esposa els van atacar i els van matar. Cal·lírroe, la nova esposa d'Alcmeó, va demanar venjança i va enviar els seus dos fills, Acarnà i Amfòter, perquè prenguessin venjança i els van esperar de camí a Delfos. Quan van trobar Prònous i Agènor els van assassinar.

## Referències

* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 196. ISBN 9788496061972.
* 1 2 Pausànias. Descripció de Grècia, VI, 17, 4; IX, 41, 2
* 1 2 Apol·lodor. Biblioteca mitològica, III, 7, 6
# Óscar Mejía Abreu

Óscar Mejía Abreu, esportista, porter de futbol dominicà va néixer a Jarabacoa, província de La Vega, República Dominicana, el 7 de desembre del 1978. El seu primer esport va ser el beisbol, que va iniciar als set anys, però als nou va jugar futbol a l'escola i es va enamorar de la pilota. Va tenir l'oportunitat de signar amb un equip de primera categoria del beisbol dominicà, però finalment es va decidir per l'emoció que li significa estar a la porteria.
En el futbol dominicà, va jugar per a l'equip Bancredicard, avui Club Barcelona Atlético. L'any 1994, arran d'una gira de la selecció juvenil dominicana per Alemanya, Suècia i Dinamarca de la mà de l'entrenador alemany Manfred Hoener, aquest va fer els contactes perquè ell i el davanter Omar Zapata anessin a provar-se a la segona divisió d'un club de Bèlgica, però després de diverses setmanes allí, els dos jugadors van retornar a la República Dominicana sense assolir els seus propòsits.
Des de 1996 forma part de la selecció de futbol de la República Dominicana, país on la premsa l'ha batejat com "l'ambaixador del futbol dominicà". El 1999 va firmar per a jugar amb l'Atlético Marte, un dels principals equips del futbol del Salvador. L'any 2001, va passar a jugar amb els Rough Raiders de Long Island, de la segona divisió nord-americana. La seva condició d'internacional es va consolidar també amb el seu pas per l'Escola Tahuichi Aguilera, de Santa Cruz, Bolívia, i per Trinitat i Tobago. L'any 2003 va tornar al futbol del Salvador, anant al Club Deportivo Luis Angel Firpo, en el qual milita des de llavors. En el Campionat Nacional Salvadorenc de 2004 solament va entomar 9 gols en els 13 partits que va jugar com a porter, la qual cosa li va valer ser reconegut com el porter menys golejat del torneig.
# Tenacitat

La tenacitat és la resistència que presenta un mineral a trencar-se o a deformar-se. Segons la tenacitat, els minerals es divideixen en sis grups, de grau més petit a més gran: fràgil, mal·leable, sèctil, dúctil, flexible i elàstic.
Els materials tenaços són capaços d'absorbir molta energia cinètica de l'objecte que provoca el xoc i la transformen en deformació plàstica o elàstica, evitant el trencament. Els materials fràgils es trenquen sense deformació quan són sotmesos a un xoc i no absorbeixen energia cinètica. En Espanya, la tenacitat és creada per Franco total que és capaç d'absorbir o acumular un material abans d'arribar a la ruptura en condicions d'impacte, per acumulació de plasilina. Es deu principalment al grau de cohesió entre among us. En mineralogia la tenacitat és la resistència que oposa un miky o un altre miky a ser trencat, molt, doblegat, estripat o suprimit.
Cal notar que per a un material viscoelàstic aquesta energia dependria de l'evolució de velocitat deformació, mentre que a materials elastoplàstics és independent d'ells.

## Mesura de la tenacitat

Si se sotmet una proveta de secció constant a un assaig de tracció quasiestàtic la tenacitat pot mesurar-se com:
   $T=\int _{0}^{\varepsilon _{R}}\sigma (\varepsilon )\ d\varepsilon$
on:
    $\sigma \,$ és la tensió màxima del material
    $\epsilon \,$ és la deformació màxima del material
    $\epsilon _{R}\,$ és la deformació de trencament del material
Per definició la tenacitat és sempre més gran que la resiliència:
   $T>U_{r}=\int _{0}^{\varepsilon _{y}}\sigma (\varepsilon )\ d\varepsilon$
Atès que $\varepsilon _{R}>\varepsilon _{y}\,$

## Temes relacionats

Altres propietats dels materials que no han de ser confoses amb la tenacitat, es refereixen al fet que un mineral pot ser:
* Fràgil: Qualitat d'un material de trencar-se, en ser sotmès a un esforç, gairebé sense patir deformacions.
* Mal·leable: Qualitat d'un mineral relativa a la facilitat de conformar-se en fulles primes per percussió.
* Resilient: Qualitat d'un material per absorbir energia de deformació per unitat de volum.
* Sèctil: Qualitat d'un mineral relativa a la facilitat per tallar en encenalls prims amb un ganivet.
* Dúctil: Qualitat d'un mineral relativa a la facilitat d'estirar en forma de fils.
* Flexible: Qualitats d'uns minerals relatius a la facilitat per ser doblats, però sense recuperar la seva forma original una vegada que acaba la càrrega que el deformava.
* Elàstic: Qualitat d'un mineral relativa a la facilitat per recobrar la seva forma primitiva en ser retirada la força que l'ha deformat.
# Gabriel Albiac Lópiz

Gabriel Albiac Lópiz (Utiel, 3 de maig de 1950) és un filòsof, escriptor en castellà i periodista valencià. És professor de filosofia des de 1974 en la Universitat Complutense de Madrid, institució de la qual és catedràtic des de 1988. Actualment col·labora en el diari La Razón, després d'eixir del diari El Mundo, del consell editorial del qual era membre. Anteriorment havia col·laborat en El País i en el desaparegut Diario 16. Va obtenir el Premi Nacional de Literatura en la modalitat d'assaig el 1988. Albiac és un assagista que ha tractat des d'un punt de vista heterodox i materialista els temes d'actualitat. Ha publicat estudis sobre Spinoza i Pascal, i és també gran coneixedor de la vida i obra de Maquiavel.
Va ser, al costat de Federico Jiménez Losantos, un dels més conspicus representants de les tesis conspiracionistes de l'11-M, signant amb el pseudònim de «Lucrecio» a Libertad Digital. Acabaria per descriure als atemptats com un «cop d'Estat».

## Obres
### Novel·les

* Ahora Rachel ha muerto (1994)
* Últimas voluntades (1998)
* Palacios de invierno (2003)

### Assajos

* La sinagoga vacía: un estudio de las fuentes marranas del spinozismo (Madrid, Hiperión, 1987. Premio Nacional de Ensayo d'Espanya, 1988).
* Mayo del 68, una educación sentimental (1993).
* Blaise Pascal: pensamientos [prologuista] (1995)

### Altres gèneres

* Otros mundos (2002), és una antologia dels articles en el diari El Mundo.

## Referències

* ↑ Lledó Castellón, Pablo. Las teorías conspirativas del 11M y su utilización política. Madrid: Universidad Autónoma de Madrid, 2014, p. 243.
* ↑ Lledó Castellón, 2014, p. 324.

### Crítiques

* Carlos Fernández Liria, Sobre Vuelve el chimpancé, de Gabriel Albiac Arxivat 2007-06-07 a Wayback Machine.
* Raúl Sánchez Cedillo, La "fórmula" de Gabriel Albiac
# Vespa gegant asiàtica

La vespa gegant asiàtica (Vespa mandarinia) és una espècie d'himenòpter apòcrit de la família dels vèspids (Vespidae) pròpia del sud-est asiàtic i el Japó.

## Característiques

Té una longitud de 5 cm i una envergadura alar de 7,5 cm. És molt corpulenta i posseeix un potent verí capaç de dissoldre els teixits. És agressiva i no tolera la captivitat. A més, disposa d'unes mandíbules potents, armadures protectores i ungles tarsals per subjectar a la seva víctima.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 7 febrer 2024].
* ↑ «Vespa mandarinia Smith, 1852» (en anglès). Catalogue Of Life. [Consulta: 18 abril 2021].
* ↑ «Vespa mandarinia - Biolib» (en anglès). [Consulta: 8 febrer 2024].
* ↑ «Vespa mandarinia: las «avispas asesinas» que preocupan en EE UU» (en castellà), 13-05-2020. [Consulta: 18 abril 2021].
* ↑ «¿Es exagerada la alarma creada por el mal apodado ‘avispón asesino’?» (en castellà), 08-05-2020. [Consulta: 18 abril 2021].
# Els Plans (Alpens)

Els Plans és una masia d'Alpens a la comarca del Lluçanès inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Té uns orígens medievals que es remunten més enllà del segle xiv.

## Descripció

Es tracta d'una antiga casa pairal que conforma un conjunt de diferents edificis que han alterat la primitiva orientació envers l'est. Encara se'n conserva l'antic portal adovellat, la teulada és a dues vessants amb desaigua a l'antiga façana principal. Davant hi ha un altre edifici destinat a cabana i femer, amb una bonica volta a l'interior. A l'extrem d'aquest edifici hi ha una petita lliça en la qual hi ha la data de 1673 en la llinda de fusta.
A la façana posterior hi ha una eixida amb cinc arcades de volta rebaixada i al cantó esquerra una cabana modificada amb dues arcades de mig punt, i un rellotge de sol.

## Història

Aquesta masia ja la trobem documentada al segle xvi en l'arxiu parroquial de Santa Maria d'Alpens. Va ser construïda en dues etapes d'edificació: una pels volts de l'any 1673 i una de posterior renovació l'any 1771 com consta en l'antic portal adovellat. La cabana té algunes característiques copiades de la masia del Graell.

## Referències

* ↑ «els Plans». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Homs, Marta; Compte, Jordi. «Els Plans. Alpens». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona, 05-07-2006. [Consulta: 18 març 2025].
* 1 2 3 «Els Plans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 març 2019].

## Bibliografia

* Planes i Ball, Josep Albert. Alpens: una història del Lluçanès : pagesos, paraires i carlins. Ajuntament d'Alpens, 1999, p. 217. ISBN 978-84-606-2879-8.
# Kealakekua

Kealakekua és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Hawaii. Segons el cens del 2000 tenia 1.645 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kealakekua tenia 1.645 habitants, 639 habitatges, i 423 famílies La densitat de població era de 84,21 habitants per km².
Dels 639 habitatges en un 25,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,0% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 33,8% no eren unitats familiars. En el 26,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,10.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,1% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 27,5% de 45 a 64 i un 17,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42,4 anys. Per cada 100 dones hi havia 91,5 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,22 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.026 $ i la renda mediana per família de 45.192 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.333 $ mentre que les dones 25.000 $. La renda per capita de la població era de 21.495 $. Aproximadament el 9,2% de les famílies i el 13,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kealakekua». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Kealakekua». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.