OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Palisade (Minnesota)

Palisade és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 118 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Palisade tenia 118 habitants, 53 habitatges, i 38 famílies. La densitat de població era de 101,2 habitants per km².
Dels 53 habitatges en un 24,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,2% hi vivien parelles casades, en un 17% dones solteres, i en un 28,3% no eren unitats familiars. En el 26,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,58.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,9% tenia menys de 18 anys, un 12,7% entre 18 i 24, un 22% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 23,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.083 $ i la renda mediana per família de 29.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.625 $ mentre que les dones 15.417 $. La renda per capita de la població era d'11.702 $. Cap de les famílies i el 12,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Palisade». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Palisade». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
Viccionari
# Pere Serafí
## Biografia

[modifica] Serafí s'aproximava a la figura d'home renaixentista que tocava diferents arts: era pintor, escriptor i també tocava un instrument, la lira, però no pot ser considerat pròpiament músic. La literatura era la seva primera ocupació després de la pintura. En el seu vessant pictòric, es poden destacar els retaules d'Arenys de Munt (1544) i de Sant Romà de Lloret (1548) i les portes dels orgues de les catedrals de Barcelona i Tarragona (1563). Aquesta faceta creativa gairebé total lliga amb l'època renaixentista, i entronca amb el concepte d'home nou que esmentaren Leonardo da Vinci i Miquel Àngel.
A Serafí tot li va anar molt bé, es va relacionar amb l'aristocràcia i va poder viure de l'art gràcies a la protecció de Jeroni Galceran Serapi de Sorribes al qual, a banda de lloar en el pròleg del seu llibre De poesia vulgar en lengua Catalana, dedica un sonet de forma italianitzant. Malauradament, va emmalaltir, empobrir i morir el 1567: està documentat el seu enterrament, el 5 de gener, a l'església de la Mercè.

## Obra literària

[modifica] Pel que fa a la seva obra, tenim tota una col·lecció de poemes. El 1560 col·labora amb un sonet a l'edició de l'obra d'Ausiàs March i, cinc anys més tard, publica Dos llibres, conjunt de 170 poemes distribuïts en dues parts, una de profana i una altra d'espiritual. El fet que emmalaltís va impedir que edités la seva obra castellana, que hauria comprès una «art poètica» adreçada al rei.
En les seves obres, utilitza formes poètiques pròpies del Renaixement. És autor de sonets, madrigals, octaves rimades, epístoles, emblemes (comentaris de dibuixos), cançons i poemes. Serafí és un poeta sobre el patiment amorós en la línia petrarquista. De fet, en el sonet 34 (que justifica el títol del llibre de poemes) del seu recull de «poemes catalans» fa una valoració renaixentista dels grans poetes de l'antiguitat, al costat d'altres en llengua vulgar. Pel que fa als primers parla d'Homer, Virgili i Ovidi. Pel que fa al segons, de Petrarca, Dant i Ausiàs March.
Els romàntics catalans de la Renaixença el van valorar, desmentint el tòpic de la literatura moderna com a mal vista. I el compositor Pere Albert Vila li musicà el poema Cançó d'un desesperat d'amor.
* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 597-598 [Consulta: 26 octubre 2013].
# Pont de Ferro de Tordera

El Pont de Ferro és un pont a la Tordera al municipi de Tordera. Connecta el centre del poble amb la zona esportiva i el parc Prudenci Bertrana. És un dels símbols més emblemàtics del poble.
Es va construir per primera vegada el març del 1897. Era 183 metres de llarg, i recolzava en deu pilars d'acer, amb un sól de fusta, construït per la firma La Maquinista Terrestre y Marítima. Una riuada se’l va emportar 92 dies després de la inauguració, principalment per mor de la infinitat d’arbres que el riu arrossegava.
L'any següent es va reconstruir amb algunes modificacions i va ser inaugurat l'agost de 1898. Aquest pont, que durant anys va servir per unir el nucli de Tordera amb l'illa de la tordera i Can Nadal va caure definitivament el 5 d'abril de 1969, també a conseqüència d'una torderada (com anomenen els torderencs les grans riuades).
Des de llavors, el Pont de Ferro es manté a la memòria de molts torderencs i es van fer mantes accions per mantenir en viu el record del símbol torderenc, com ara la publicació de fotografies i quadres de diferents vistes del pont, la publicació d'uns llibres d'història local que en recullen la construcció i caiguda, la revista municipal de caràcter bimensual amb el nom d'El Pont de Ferro, i la recol·locació de l'últim pilar que quedava del pont al Parc de la Sardana, com a símbol històric del municipi.
Es va reconstruir per tercera vegada l'any 2007, amb nous mecanismes de seguretat. El nou Pont de Ferro es va inaugurar el dia del mercat del ram d'aquell any, juntament amb un poema escrit per Elena Serra , el qual surt escrit en una construcció quadrada de pedra col·locada al darrere de l'església de Sant Esteve, al costat d'on comença el Pont de Ferro.
Aquesta última reconstrucció optà als premis Footbridge de l'any 2008.

## Referències

* ↑ «Pont de Ferro de Tordera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La Tordera i el pont de Ferro». Natura Local. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ Bou Pla, Joan. «EL primer pont de ferro». Història de Tordera (Bloc de Joan Bou Pla), 07-07-2013. [Consulta: 13 febrer 2014].
* 1 2 «conferència: El pont de ferro de Tordera, a càrrec de Josep Massagué i Puig». Cercle d'Història de Tordera, 28-10-2012. [Consulta: 13 febrer 2014].
* ↑ Acn «Tordera recupera el pont de Ferro». 3 24, 26-03-2007 [Consulta: 13 febrer 2014].
* ↑ acn «El pont de ferro de Tordera avança en la seva nominació als premis Footbridge d'enginyeria». 3 24. acn, 07-04-2008 [Consulta: 13 febrer 2014].
* ↑ Serena, Blai; Dueso, Juan Ramón; Pallàs, Daniel. «Steel Footbridge Over Tordera River, Tordera (Barcelona, Spain): "Pont De Ferro" (Iron Bridge).». A: (en anglès), 2008, p. 197-198.
# Ètnia tama

Els tama són un grup ètnic del Txad i del Sudan, que parlen la llengua tama, format pels tama propis, els frenga i els mileri; aquests darrers a vegades són descrits erròniament com àrabs Misiriyya i viuen al Jaban Mun.
La majoria dels tama viuen al Txad on estan dirigits per un sultà amb seu a Gereda. Al Darfur tenen un cap que viu a Kabkabiyya; als primera anys del segle XXI era Salih Sinin de la família del faqi Sinin, un líder mahdista que va lluitar repetidament contra Ali Dinar, el sultà de Dar Fur fins a 1916.

## Referències

* Darfur, historical and contemporary aspects, per R.S. O'Fahey & Jérôme Tubiana
* Sudan Notes and Records, 1968, per O’Fahey i Hasan Imam Hasan
# Lake Delton

Lake Delton és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 1.982 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lake Delton tenia 1.982 habitants, 897 habitatges, i 525 famílies. La densitat de població era de 123,6 habitants per km².
Dels 897 habitatges en un 18,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,6% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 41,4% no eren unitats familiars. En el 30,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,9% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 28,6% de 45 a 60 i un 20,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.951 $ i la renda mediana per família de 40.952 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.680 $ mentre que les dones 23.990 $. La renda per capita de la població era de 19.834 $. Aproximadament el 5,4% de les famílies i el 9,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lake Delton» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lake Delton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sant Jaume de la Coma

Sant Jaume de la Coma és la capella de la masia de la Coma de Sant Jaume, del municipi de Moià (Moianès). És una capella d'una única nau construïda amb pedra i fang sense absis. Façana barroca de cara a ponent. Coberta a dues aigües i portal emmarcat per dos pseudo-pilastres amb capitells rectangulars coronats per un frontó troncat proveït de volutes. Un ull de bou i una creu a dalt coronen el conjunt. És una obra protegida com a bé cultural d'interès local.

## Història

L'església de St. Jaume de la Coma és designada tradicionalment com a la primera parròquia de Moià. Segons una escriptura que tracta de l'església parroquial, aquesta existia ja quan tingué lloc la consagració de l'última. Dins el frontó descrit anteriorment hi havia una imatge segurament del titular de l'església. En un bloc de pedra col·locada per damunt de dita fornícula es llegeix: "Francesc Coma, 1683"

## Referències

* 1 2 «Sant Jaume de la Coma». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].

## Bibliografia complementària

* GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6.

## Enllaços externs

* La Coma de Sant Jaume en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ievgueni Xàpoixnikov

Ievgueni Xàpoixnikov (rus: Евгений Иванович Шапошников) (Bolxoi Log (Rostov), 3 de febrer de 1942 - Moscou, 8 de desembre de 2020) fou un cap militar rus i home de negocis, mariscal de l'aviació (1991).

## Biografia

Xàpoixnikov va néixer en una granja prop d'Aksai (óblast de Rostov) i es va graduar a l'Escola Superior d'Aviació de Khàrkiv el 1963 i a l'Acadèmia de la Força Aèria Gagarin el 1969.
Entre el 1987 i 1988, va ser el comandant de la força aèria del Grup de Forces Soviètiques a Alemanya Oriental (16è Exèrcit de l'Aire). El juliol del 1990, va ser nomenat comandant en cap de la Força Aèria Soviètica. D'agost a desembre del 1991, va ocupar el càrrec de Ministre de Defensa de la Unió Soviètica. Entre 1992 i 1993, va ser comandant en cap de les Forces Armades de la CEI. De juny a setembre de 1993, ocupar el càrrec de secretari del Consell de Seguretat de la Federació de Rússia. El gener de 1994, es va convertir en un representant del President de la Federació de Rússia en la principal empresa exportadora d'armes, Rosvoorujenie, de novembre de 1995 a març de 1997 va ser l'Director general de la companyia aèria Aeroflot. Va treballar com a assessor del president de la Federació de Rússia sobre assumptes de l'aviació i l'exploració espacial des de març de 1997.

## Mort

Shaposhnikov va morir a causa del Covid-19 el 8 de desembre de 2020 a Moscou, mentre que la pandèmia va fer estrall al país. Va ser enterrat al cementiri de Troyekurovskoye l'11 de desembre.

## Referències

* ↑ «Умер последний министр обороны СССР Евгений Шапошников» (en rus). [Consulta: 8 desembre 2020].
* ↑ «Sháposhnikov intenta que el desmantelamiento del Ejército Rojo sea ordenado». [Consulta: 30 juliol 2019].
* ↑ «Постановление Верховного Совета СССР от 29 августа 1991 г. N 2370-I "О членах Кабинета Министров СССР"». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 30 juliol 2019].
* ↑ «Шапошников Евгений Иванович». [Consulta: 30 juliol 2019].
* ↑ Умер последний министр обороны СССР Евгений Шапошников (rus)
* ↑ «Маршала авиации Шапошникова похоронили на Троекуровском кладбище». Argumenty i Fakty, 11-12-2020. [Consulta: 7 février 2023].
# Steve J. Adams

Steve J. Adams és un director de cinema canadenc que co-dirigeix ​​amb Sean Horlor sota la seva companyia de producció, Nootka St.
Adams i Horlor van dirigir conjuntament diversos curtmetratges, com ara Just the Tip (2012), Only One (2016), A Small Part of Me (2016), Angela (2016), Hunting Giants (2017), Brunch Queen (2018), The Day Don Died (2018) i la sèrie de curts documentals Dear Reader (2021).
El primer llargmetratge documental del duo, Someone Like Me, es va estrenar al Hot Docs Canadian International Documentary Festival de 2021, on va ser nomenat un dels cinc guanyadors del Rogers Audience Award. Més tard va ser finalista del Millor pel·lícula de la Columbia Britànica als Premi del Cercle de Crítics de Cinema de Vancouver 2021, i una nominació al Premi DGC Allan King al millor documental als premis del Sindicat de Directors del Canadà de 2021.
El seu segon llargmetratge documental, Satan Wants You, es va estrenar l'any 2023.

## Referències

* ↑ Mike Devlin, "Victoria native Sean Horlor makes waves with his new documentary, Someone Like Me". Victoria Times-Colonist, May 13, 2021.
* ↑ Jennifer Thuncher. «About a boy». The Squamish Chief, 12-05-2016.
* ↑ Tessa Vikander, "Brunch Queen filmmakers serve up inside look at dynamic duo behind Vancouver’s Elbow Room Café". Toronto Star, August 21, 2019.
* ↑ Norman Wilner, "Hot Docs review: Someone Like Me". Now, May 4, 2021.
* ↑ Pat Mullen, "Dear Future Children Wins Audience Award at Hot Docs". Point of View, May 10, 2021.
* ↑ Dana Gee, "The Power of the Dog, Night Raiders lead Vancouver Film Critics Circle Awards nominations". Vancouver Sun, February 20, 2022.
* ↑ Kelly Townsend, "All My Puny Sorrows leads film nominees for 2021 DGC Awards". Playback, September 24, 2021.
* ↑ Rachel Ho, "'Satan Wants You' Shows How the Satanic Panic of the '80s Still Resonates". Exclaim!, August 4, 2023.
# Pere Monge

Pere Monge o Pere Mogge (grec antic: Πέτρος ὁ Μογγὸς; llatí: Petrus Mongus o Moggus) va ser patriarca monofisita d'Alexandria al segle v. Va portar també el malnom de Bles o Tartamut.
Diòscor, successor de Ciril I d'Alexandria, que va ser patriarca durant set anys (444-451), el va ordenar diaca. Va participar en les accions violentes de Diòscor i li va donar suport quan el Concili de Calcedònia el va deposar. El seu successor, Proteri, va donar suport a les decisions del concili. Pere es va unir a l'oposició encapçalada per Timoteu Eluros i altres. Proteri els va condemnar a deposició i excomunió.
Proteri els va poder desterrar i Pere va acompanyar a Timoteu fora d'Alexandria i va convertir-se en el seu principal suport. Quan va morir l'emperador Marcià, van tornar a Alexandria i van matar Proteri o van incitar els disturbis que van portar a la seva mort, l'any 475.
Timoteu Elure va pujar al patriarcat, però poc després l'emperador Lleó I el Traci el va desterrar i Pere també va haver de fugir. Timoteu Salofaciol va ser nomenat patriarca. Durant la usurpació de Basilisc, Timoteu Elure va tornar de l'exili i va anar a Alexandria a recuperar la seu (476), i Pere se li va unir. Salofaciol va ser expulsat i es va refugiar en un monestir a Conopus i Timoteu va tornar a ocupar el càrrec patriarcal.
A la caiguda de Basilisc, Zenó, que va recuperar el poder, va permetre a Timoteu, ja molt vell, de restar com a patriarca, però a la seva mort, poc després (477), els bisbes monofisites del país van elegir a Pere (que mentrestant havia estat ascendit a ardiaca), i l'emperador es va indignar i va decidir matar el nou patriarca. Tanmateix, passats els primers moments de ràbia, l'emperador va perdonar la vida a Pere, tot i que el va privar del patriarcat en el qual va ser restaurat Salofaciol.
Aquest va morir no molt de temps després i Joan de Tabenna, conegut com a Joan de Talaia o Talaida, va ser nomenat patriarca, però al cap d'un temps, per orde de Zenó, va ser deposat, i va cridar a Pere Monge pel càrrec. Pere era al seu exili a Eucaita, al Pont, i va poder tornar com a patriarca l'any 482, sembla que com a part de la política religiosa de Zenó, i acceptant les doctrines que aquest imposava. Joan Talaia va fugir a Roma, on el papa Simplici I li va donar suport.
Fèlix III, que va succeir a Simplici l'any 483, el va mantenir en el càrrec. Per sostenir-se contra aquest perill, Pere va anatematitzar les doctrines del Concili de Calcedònia que el seu rival sostenia (així es guanyava el bàndol monofisita), i per evitar un conflicte amb Acaci de Constantinoble i la cort, va negar haver-ho fet. Mentrestant, el nou patriarca de Constantinoble, Eufemi, es va declarar contrari a Pere i va donar suport al Papa.
Llavors va morir Pere, el 490, poc abans de morir Zenó. El va succeir el monofisita Atanasi II d'Alexandria.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Petrus Mongus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 2 gener 2023].
# Miafisisme

El miafisisme és una doctrina cristiana que afirma que en Jesucrist hi ha una sola naturalesa unida, divina i humana junta. Es distingeix del:
* Monofisisme, on en Jesucrist la naturalesa divina absorbeix a la humana, és única;
* Nestorianisme, on en Jesucrist conviuen dues persones diferents, l'home i el Déu;
* Credo de Calcedònia (acceptat pels catòlics, ortodoxos i protestants), on Jesucrist és "dues naturaleses en una sola persona".
Els miafisites no creuen en la definició que es va adoptar al Concili de Calcedònia i prefereixen parlar de «única naturalesa del Verb encarnat», segons les paraules de Ciril I d'Alexandria. La naturalesa de Crist és única, i és el fruit de la unió de la humana i la divina. Aquesta doctrina es basa en la idea bíblica que cada naturalesa correspon a una persona. Ja que Crist és una Persona de la Santíssima Trinitat, necessàriament ha de ser d'una única naturalesa, ja que dues naturaleses constituirien dues persones.
Amb el Concili de Calcedònia celebrat l'any 451, el credo ecumènic va presentar la novetat de la concepció de les dues naturaleses de Crist. En dècades posteriors les Esglésies miafisites es van allunyar de les esglésies de Roma. Des de llavors aquestes esglésies ja no van estar en comunió amb les altres esglésies de la cristiandat. Les esglésies ortodoxes orientals són qualificades com a miafisites perquè segueixen a Ciril d'Alexandria a propòsit de la naturalesa de Crist.
Generalment pot ser entès el miafisisme com una evolució del monofisisme, només que en aquest cas la naturalesa divina no inclouria la naturalesa humana.

## Referències

* ↑ Brock, Sebastian «Miaphysite non monophisite». Cristianesimo nella storia : ricerche storiche, esegetiche, teologiche ; rivista semestrale a cura dell'Istituto per le Scienze Religiose con il patrocinio dell'Università degli Studi di Bologna, 37, 1, 2016, pàg. 45-47.
* ↑ Maraval, Pierre. Le christianisme de Constantin à la conquête arabe. París: Presses universitaires de France, 2005, p. 355-356. ISBN 9782130548836.

## Vegeu també

* Qüestió dels Tres Capítols
* Acèfal (religió)
# Qaamasoq Killeq

El Qaamasoq Killeq (en danès, Odin Sø) és un llac de Groenlàndia. Es troba a 815 msnm, a 61° 22′ N 45° 33′ O, i pertany al comtat de Groenlàndia Occidental i al municipi de Narsaq.

## Referències

* Gazetteer of Greenland compilació de Per Ivar Haug, UBiT (Universitetsbiblioteket i Trondheim), agost del 2005, ISBN 82-7113-114-1
# Cucumis metuliferus

Cucumis metuliferus és una espècie de planta enfiladissa del gènere del cogombre. El fruit té la forma d'un meló oval i unes espines com banyes; és comestible però també s'usa com a decoració. Quan madura té la pell de color taronja-groc amb la polpa gelatinosa i un gust similar al cogombre amb la textura de la banana. És una planta nativa de l'Àfrica i es conrea també a Califòrnia, Xile, Austràlia i Nova Zelanda. D'allí arriba el nom kiwano, amb què n'és conegut internacionalment el fruit.
A Zimbàbue s'anomena 'gaka' o 'gakachika' i es fa servir com aperitiu, en amanides i rarament en decoració, allí creix silvestre amb un gust entre el cogombre i el carbassó. o una combinació de banana, cogombre i llimona. Alguns també en mengen la pell, que és rica en vitamina C i fibra. N'hi varietats sense banyes.

## Galeria

El valor nutritiu per 100 grams és: Energia alimentària 183 kilojoules, aigua 88,97 g, prteïna 1,78 g, greix 1,26 g, carbohidrats 7,56 g, vitamina C 5,3 mg.

## Referències

* ↑ "Kiwano: It's what's inside that counts Arxivat 2011-10-21 a Wayback Machine.", The Seattle Times.
* ↑ "Let's discover some more little-known fruits Arxivat 2010-07-28 a Wayback Machine.", Deseret News.

## Enllaços externs

* Kiwano Arxivat 2011-06-14 a Wayback Machine. at GreenNet - Exotic Vegetables
* Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases Arxivat 2013-06-03 a Wayback Machine.
# Lleó marí australià

El lleó marí australià (Neophoca cinerea) és una espècie d'otàrid gran que viu a les costes del sud-oest d'Austràlia. És l'única espècie vivent del gènere Neophoca.
Els mascles poden arribar a mesurar fins a 2,5 m de llarg i pesar fins a 300 kg, mentre que les femelles només assoleixen 1,8 m i 100 kg. Els dos gèneres també es diferencien en el color: els mascles són de color marró fosc, mentre que les femelles són de color argentat o marró clar i tenen el ventre més clar que el dors.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :