OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hays (Carolina del Nord)

Hays és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.731 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hays tenia 1.731 habitants, 686 habitatges i 526 famílies. La densitat de població era de 109,4 habitants per km².
Dels 686 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,8% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 23,2% no eren unitats familiars. En el 20,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 32,8% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 11,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.642 $ i la renda mediana per família de 40.144 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.601 $ mentre que les dones 21.520 $. La renda per capita de la població era de 16.869 $. Entorn del 12,6% de les famílies i el 17,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hays». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hays». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Xavier Besalú i Costa

Xavier Besalú i Costa (Sant Julià de Ramis, 5 d'octubre de 1953) és un pedagog i professor català.
Llicenciat en filosofia i lletres i doctor en pedagogia, professionalment va treballar t com a mestre d'educació primària durant dotze anys i com a professor d'universitat durant trenta-un. Especialitzat en educació intercultural, didàctica i currículum i formació del professorat, va fer de professor a la Universitat Autònoma de Barcelona i a la Universitat de Girona.
Les seves investigacions i publicacions sobre immigració, interculturalitat, escola i nouvinguts, models d'aules d'acollida són un referent a Catalunya i a l'Estat Espanyol. Col·labora amb moviments de renovació pedagògica.
És vicepresident del Grup de Recerca i Actuació amb Minories Culturals, assessor de la col·lecció Quaderns d'Educació Intercultural de Libros de la Catarata i forma part del consell editorial de les revistes Arxius Analítics de Polítiques Educatives i Rizoma Freireano de l'Institut Paulo Freire d'Espanya i director de la secció de publicacions de l'Associació de Mestres Rosa Sensat. Ha estat membre del Consell Escolar de Catalunya durant 8 anys. També és membre numerari de l'Institut d'Estudis Catalans des de 2018, adscrit a la secció de Filosofia i Ciències Socials, i de la Societat Catalana de Pedagogia.

## Publicacions

Entre altres, ha publicat:
* Educar en sociedad pluriculturales (2007)
* Escuela y sociedad multicultural (2009)
* Pedagogia sense complexos. Entre propagandistes i saberuts (2010)
* No som aquí per rendir-nos. La pulsió ètica de la pedagogia (2016)
* Els mestres i la cultura democràtica i participativa (2019)
* La renovació pedagògica a la Catalunya del segle XXI (2019)

## Referències

* 1 2 3 4 «Xavier Besalú Costa». La cohesió social a la Catalunya del segle XXI. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 30 desembre 2023].
* ↑ Xavier Besalú: "La universitat és una institució on s'ha de transmetre, viure, recrear i crear saber", Xarxanet
* ↑ Joaquim Bohigas Mollera. «Xavier Besalú». Revista de Psicopedagogia, 02-04-2013. [Consulta: 2 març 2015].
* 1 2 «El gironí Xavier Besalú, nou membre de l'Institut d'Estudis Catalans». Diari de Girona, 14-09-2018.
* ↑ «Quien es quién. Xavier Besalú». Aula Intercultural. [Consulta: 2 març 2015].
* ↑ «Xavier Besalú entra a l’IEC». El Punt Avui, 18-09-2018.

## Enllaços externs

* Xavier Besalú - Inauguració del Curs Acadèmic 2014-2015 de la Universitat de Girona
* Articles del Dr. Xavier Besalú Universitat de Girona
# Littleton (Carolina del Nord)

Littleton és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 692 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Littleton tenia 692 habitants, 333 habitatges i 201 famílies. La densitat de població era de 278,3 habitants per km².
Dels 333 habitatges en un 21,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 35,7% hi vivien parelles casades, en un 20,1% dones solteres, i en un 39,6% no eren unitats familiars. En el 38,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,7.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,5% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 20,2% entre 25 i 44, un 25,7% de 45 a 60 i un 27,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 65,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.182 $ i la renda mediana per família de 37.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.583 $ mentre que les dones 22.375 $. La renda per capita de la població era de 15.901 $. Entorn del 19,1% de les famílies i el 22,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Littleton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Littleton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Xue haizi

Xue haizi (xinès simplificat: 小兔淘淘的故事：雪孩子, pinyin: Xiǎo tù Táotáo de gùshì: Xuě háizi, literalment 'Una història del conillet Taotao: ninot de neu') és una pel·lícula d'animació xinesa produïda per Shanghai Art Film Studio el 1980.
La pel·lícula va ser dirigida per Lin Wenxiao, amb guió de Ji Hong i dissenys de Chang Guangxi. Forma part de la sèrie Les històries del conillet Taotao, sent la primera entrada de la sèrie. La pel·lícula va guanyar el premi a millor pel·lícula d'animació del Ministeri de Cultura de la República Popular de la Xina de l'any 1980, i fou alabada de Osamu Tezuka.

## Sinopsi

Un hivern nevat, la mare conilleta ix a buscar menjar i té por que el conillet Taotao estiga a casa a soles, així que els dos fan un ninot de neu per fer-li companyia. Després que la mare conill se n'anara, el ninot pren vida i juga amb el conillet. Quan la casa s'incendia, el ninot de neu rescata el conillet, però es fon en aigua.

## Referències

* ↑ 动画概论 (en xinès). 清华大学出版社有限公司, 2005. ISBN 978-7-302-11695-0.
* ↑ 张慧临. 20世纪中国动画艺术史 (en xinès). 陕西人民美术出版社, 2002, p. 121. ISBN 978-7-5368-1488-2.
* 1 2 空藏动漫资料馆. «林文肖：把外国动画的一套照搬过来是没有出息的|口述历史». [Consulta: 13 març 2024].
* ↑ 中国电影年鉴 (en xinès). 中国电影出版社, 1982.
* ↑ Clarke, Jeremy. «Snow Kid (Xue Hai Zi, 雪孩子)» (en anglès britànic), 11-05-2021. [Consulta: 13 març 2024].

## Enllaços externs

* Douban Movies - "Snow Child"Arxivat 2020-11-30 a Wayback Machine.
* Xarxa de televisió de la Xina: "Ninot de neu"
# Xumxú

Xumxú (en rus Шумшу́, en japonès 占守島, en ainu スㇺス) és l'illa més oriental i la segona més septentrional de les illes Kurils, que separa el mar d'Okhotsk de l'oceà Pacífic. El nom de l'illa deriva de l'ainu, que significa "illa bona".

## Geografia

Es troba a 2,5 quilòmetres de Paramuixir, de la qual la separa el Segon Estret de les Kurils. A tan sols 11 quilòmetres al nord hi ha el cap Lopatka, l'extrem sud de la península de Kamtxatka, del qual es troba separada pel Primer Estret de les Kurils. L'illa no té població permanent, ja que la sedentària s'ha traslladat a Paramuixir. Té forma ovalada, amb 28 km de llargada per 15 d'amplada, una superfície de 388 km² i una alçada màxima de 189 msnm.

## Història

Xumxú estava habitada pels ainus, que vivien de l'abundant pesca, mamífers marins i aus de la zona en el moment del contacte europeu. L'illa apareix en un mapa oficial dels territoris del domini Matsumae, un domini feudal del període Edo del Japó datat l'any 1644. La seva proximitat a la península de Kamtxatka va fer que fos la primera illa de les Kurils on van arribar els cosacs a començaments del segle XVIII. Se sap que els comerciants de pells russos van visitar l'illa el 1711 i 1713, i va ser des d'aquesta base que es van expandir gradualment cap a altres illes de la cadena i Sakhalín. Malgrat que Matsumae governava l'illa, va romandre fora del control japonès. La sobirania de l'Imperi Rus sobre Xumxú va ser confirmada pel Tractat de Shimoda el 1855. El 1875 la sobirania va ser transferida a l'Imperi japonès pel Tractat de Sant Petersburg juntament amb la resta de les illes Kurils.
Durant la Segona Guerra Mundial l'illa va arribar a tenir una guarnició de més de 24.500 homes que fou objecte d'atacs aeris esporàdics per part de l'exèrcit dels Estats Units amb base a les illes Aleutianes des de 1943 fins que l'emperador japonès Hirohito va anunciar la rendició del Japó el 15 d'agost de 1945. La Unió Soviètica va continuar les operacions de combat contra el Japó fins a principis de setembre de 1945 i el 18 d'agost de 1945 les forces soviètiques van desembarcar a Xumxú. Les operacions de combat van continuar fins al 23 d'agost de 1945, quan es van rendir els membres supervivents de la guarnició japonesa. El 1946 fou annexionada per la Unió Soviètica i inclosa a la República Socialista Federada Soviètica de Rússia. El Japó va renunciar formalment a la sobirania sobre l'illa segons els termes del Tractat de San Francisco de 1951.
Des de la dissolució de la Unió Soviètica forma part de l'Óblast de Sakhalín, Rússia.

## Referències

* ↑ «International Kuril Island Project（IKIP）». University of Washington Fish Collection or the respective authors.
* ↑ «Kuril Islands - Shumshu», 13-11-2010. Arxivat de l'original el 2010-11-13. [Consulta: 18 març 2024].
* 1 2 3 4 «The Kurile Islands Dispute», 09-06-2012. Arxivat de l'original el 2012-06-09. [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ «Козыревский Иван Петрович — БСЭ — Яндекс.Словари», 15-05-2013. Arxivat de l'original el 2013-05-15. [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ «ВОЕННАЯ ЛИТЕРАТУРА --[ Военная история -- Шишов А. В. Россия и Япония. История военных конфликтов]». [Consulta: 18 març 2024].
# Pilota d'Or 1978

El premi Pilota d'Or 1978, atorgat al millor futbolista europeu de l'any, a criteri d'un panell de periodistes esportius d'arreu dels territoris membres de la UEFA, fou entregat al davanter anglès Kevin Keegan el 27 de desembre de 1978. Hi havia 26 votants, procedents d'Àustria, Bèlgica, Bulgària, Txecoslovàquia, Dinamarca, Alemanya Oriental, Anglaterra, Finlàndia, França, Grècia, Hongria, Itàlia, Luxemburg, Països Baixos, Polònia, Portugal, República d'Irlanda, Romania, Escòcia, Unió Soviètica , Espanya, Suècia, Suïssa, Turquia, Alemanya Occidental i Iugoslàvia.

## Classificació

| Posició | Nom | Club | Nacionalitat | Punts |
| 1 | Kevin Keegan | Hamburger SV | Anglaterra | 87 |
| 2 | Hans Krankl | FC Barcelona | Àustria | 81 |
| 3 | Rob Rensenbrink | RSC Anderlecht | Països Baixos | 50 |
| 4 | Roberto Bettega | Juventus FC | Itàlia | 28 |
| 5 | Paolo Rossi | L.R. Vicenza | Itàlia | 23 |
| 6 | Ronnie Hellström | Kaiserslautern | Suècia | 20 |
| 6 | Ruud Krol | AFC Ajax | Països Baixos | 20 |
| 8 | Kenny Dalglish | Liverpool FC | Escòcia | 10 |
| 8 | Allan Simonsen | Borussia Mönchengladbach | Dinamarca | 10 |
| 10 | Peter Shilton | Nottingham Forest FC | Anglaterra | 9 |
| 11 | Arie Haan | RSC Anderlecht | Països Baixos | 7 |
| 12 | René van de Kerkhof | PSV Eindhoven | Països Baixos | 6 |
| 13 | Antonio Cabrini | Juventus FC | Itàlia | 5 |
| 13 | Willy van de Kerkhof | PSV Eindhoven | Països Baixos | 5 |
| 15 | Johan Cruyff | FC Barcelona | Països Baixos | 4 |
| 15 | Graeme Souness | Liverpool FC | Escòcia | 4 |
| 15 | Zdeněk Nehoda | Dukla Praga | Txecoslovàquia | 4 |
| 18 | Marián Masný | Slovan Bratislava | Txecoslovàquia | 3 |
| 19 | Archie Gemmill | Nottingham Forest FC | Escòcia | 2 |
| 19 | Marius Trésor | Olympique de Marsella | França | 2 |
| 21 | João Alves | SL Benfica | Portugal | 1 |
| 21 | Rainer Bonhof | València CF | RFA | 1 |
| 21 | Zbigniew Boniek | Widzew Łódź | Polònia | 1 |
| 21 | Franco Causio | Juventus FC | Itàlia | 1 |
| 21 | Hansi Müller | VfB Stuttgart | RFA | 1 |
| 21 | Johan Neeskens | FC Barcelona | Països Baixos | 1 |
| 21 | Michel Platini | AS Nancy | França | 1 |
| 21 | Karl-Heinz Rummenigge | Bayern de Múnic | RFA | 1 |
| 21 | Didier Six | Olympique de Marsella | França | 1 |
| 21 | François Van Der Elst | RSC Anderlecht | Bèlgica | 1 |

## Referències

* ↑ «Palmarès Ballon d'Or - 1978 - Kevin Keegan». France Football, 08-12-2013. [Consulta: 4 juliol 2020].
* ↑ «European Footballer of the Year ("Ballon d'Or") 1978». RSSSF, 01-05-2005. [Consulta: 4 juliol 2020].

## Enllaços externs

* France Football Web oficial
# Unity (Oregon)

Unity és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 131 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Unity tenia 131 habitants, 57 habitatges, i 36 famílies. La densitat de població era de 110 habitants per km².
Dels 57 habitatges en un 35,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,4% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 35,1% no eren unitats familiars. En el 33,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 24,4% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 9,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.679$ i la renda mediana per família de 28.250$. Els homes tenien una renda mediana de 28.750$ mentre que les dones 14.375$. La renda per capita de la població era de 13.673$. Aproximadament el 5,3% de les famílies i el 15,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Unity». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Unity». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Clyde (Texas)

Clyde és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 3.345 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Clyde tenia 3.345 habitants, 1.292 habitatges, i 989 famílies. La densitat de població era de 540,4 habitants/km².
Dels 1.292 habitatges en un 36,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,2% hi vivien parelles casades, en un 13,9% dones solteres, i en un 23,4% no eren unitats familiars. En el 22% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,7% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 17,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.085 $ i la renda mediana per família de 37.257 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.426 $ mentre que les dones 22.188 $. La renda per capita de la població era de 15.699 $. Aproximadament el 5,3% de les famílies i el 8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Clyde». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Clyde». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Servei comunitari

El servei comunitari és un conjunt de serveis o activitats que són fetes per algú o per un grup de persones per a benefici del públic o les seves institucions.
Els voluntaris contribueixen amb serveis a la comunitat; però, no totes les persones que realitzen servei comunitari són considerades voluntàries, ja que algunes ho fan sense voluntat pròpia, obligades per diverses raons, com ara:
* Com a part de les necessitats de la ciutadania, en substitució per exemple del servei militar;
* Per sancions de justícia penal dictaminada per algun jutge, i en molts casos per a evitar una sanció major de tipus pecuniari o privativa de llibertat;
* Per a complir els requisits d'un curs, com el cas de l'anomenat aprenentatge en servei, o per a complir amb certs requisits exigits per a la graduació;
* Per alguna exigència d'una escola o d'una guarderia o d'una institució esportiva, que a vegades requereixen dels pares o responsables dels qui allí s'inscriuen, cert nombre d'hores de servei no remunerat.
També hi ha persones que proporcionen servei comunitari que reben algun tipus de compensació a canvi d'un any del seu compromís al servei públic, com AmeriCorps als Estats Units (els qui en aquest cas són anomenats membres privats d'un home voluntaris).
La persona que realitza aquest tipus de serveis no percep cap remuneració ni tampoc ha d'acceptar propines. Aquestes feines solen ser ad honorem.

## Exemples

* Remodelar el parc.
* Netejar una residència.
* Recopilar elements amb finalitats benèfics, com a roba, menjar, o mobles.
* Involucrar-se amb Hàbitat per a la Humanitat.
* Netejar vorals de carretera.
* Ajudar als ancians en asils.
* Ajudar als bombers o la policia.
* Ajudar en una biblioteca local.
* Realitzar una tutoria a nens amb dificultats d'aprenentatge.
* Netejar jardins de llars d'ancians.
* Jugar amb els nens i/o supervisar-los o cuidar-los d'alguna forma.
* Recollir escombraries.
* Ajudar als nens del carrer.
* Hospital
* Complir amb les necessitats bàsiques d'una comunitat.
* Netejar els rafals, els banys o les latrines.

## Vegeu també

* Voluntariat
# Joan IX

Joan IX (Tívoli, ? – Roma, 5 de gener del 900) fou Papa de l'Església Catòlica del 898 al 900.
Abat d'un monestir benedictí, Joan va ser escollit papa amb l'ajuda de Lambert II de Spoleto, que li va permetre vèncer l'altre candidat que optava a l'elecció. El seu rival, Sergi, va ser excomunicat i expulsat de la ciutat, tot i que, uns anys més tard, acabaria accedint al tron pontifici com a Sergi III.
Durant el seu pontificat, va convocar un concili a Ravenna, en el que va finalitzar la tasca iniciada pel seu predecessor. Es va rehabilitar definitivament el papa Formós a qui, en l'anomenat "Concili del Cadàver", se'l va sotmetre a judici després d'exhumar-ne el cos.
En aquest concili es va decretar que l'elecció papal, per ser vàlida, havia de fer-se en presència d'un representant de l'emperador i recaure sobre un membre del clergat romà. També va prohibir el costum de saquejar els palaus dels bisbes de Roma o del Papa després de la seva mort.
Va declarar invàlida la consagració d'Arnulf com a emperador i va coronar el seu protector, Lambert.
Va morir el 5 de gener del 900 i fou enterrat a l'atri de la basílica de Sant Pere.

## Bibliografia

* Tommaso di Carpegna Falconieri. «LAMBERTO, re d'Italia, imperatore». A: Dizionario Biografico degli Italiani. 63. Roma: Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 2004.
* Claudia Gnocchi. «Giovanni IX». A: Enciclopedia dei Papi. 2. Roma: Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 2000.
* Gaetano Moroni. Dizionario di erudizione storico-ecclesiastica da S. Pietro sino ai nostri giorni. 31. Venezia: Tipografia Emiliana, 1845.
* Claudio Rendina. I Papi - storia e segreti. Roma: Newton&Compton editori, 2005.
* Ferdinand Gregorovius. «- libro V, cap. VII, par. 3». A: Storia di Roma nel Medioevo.
# Dalmiro de la Válgoma y Díaz-Varela

Dalmiro de Válgoma y Díaz-Varela (Monforte de Lemos, 7 de maig de 1904 – Madrid, 9 de maig de 1990) va ser un militar, advocat i historiador espanyol dedicat a la Genealogia i la Heràldica, membre de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

El seu pare era natural de Villafranca del Bierzo i la seva mare dels Díaz-Varela de Monforte.
Es va doctorar en Dret a la Universitat de Madrid. Va treballar d'advocat a Madrid, com a advocat defensor, dins del Cos Jurídic Militar en la postguerra. Després d'aquesta etapa va ocupar el càrrec de Secretari de l'Institut Històric de la Marina adscrit al C.S.I.C., també va pertànyer a la Societat de Bibliògrafs Venatoris. Va ser Vocal del Museu Naval, de la Junta d'Iconografia Naval, de la Reial Acadèmia Gallega i del Patronat Comtessa Pardo Bazán.
El 1958, es converteix en acadèmic de nombre de la Reial Acadèmia de la Història, además de Bibliotecario de la misma. Va ser membre de diverses Ordes, com l'Orde d'Isabel la Catòlica o l'Orde d'Alfons X el Savi.
Estava casat amb l'escriptora Elena Quiroga, la segona dona que va ocupar una cadira de la Reial Acadèmia Espanyola (RAE).

## Obra

* Catálogo de pruebas de Caballeros aspirantes (1943). Madrid: Instituto Histórico de la Marina, 1943. 542 pág.
* La nobleza de León en la Orden de Carlos III (1946). Madrid: Consejo Superior de Investigaciones Científicas, Instituto Jerónimo Zurita, 1946. XXIX, 368 p.
* La Condesa de Pardo-Bazán y sus linajes (1952). Burgos. 268 p.
* «Los Ayala, una genealogía de archiveros» (1975). Madrid: Cuerpo Facultativo de Archiveros, Bibliotecarios y Anticuarios, 1975. pp. 105–118, en Revista de Archivos, Bibliotecas y Museos. Tomo LXVII, (1) 1959. Separata.

## Referències

* 1 2 3 Astorga, 1990, p. 57.
* 1 2 Anes, 1990, p. 325-336.
* ↑ José Ramón Casanova Otero. «Rúa del historiador Dalmiro de la Valgoma y Rúa Irmáns Dapena».
* ↑ «La Academia - Académicos - Académicos Numerarios». Reial Acadèmia de la Història. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 27 desembre 2015].
* ↑ «La Academia - Organización - Cargos Académicos - Bibliotecario». Real Academia de la Historia. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 27 desembre 2015].
* ↑ Hermida, Xosé «La escritora Elena Quiroga muere a los 74 años». El País [Santiago de Compostela], 04-10-1995.
* ↑ «Válgoma y Díaz-Varela, Dalmiro de la». IBIS Base de datos del patrimonio bibliográfico de Patrimonio Nacional. Ministerio de la Presidencia.

## Bibliografia

* Anes, Gonzalo «Necrológica del Excelentísimo señor Don Dalmiro de Válgoma y Díaz-Varela en Boletín de la Real Academia de la Historia». Boletín de la Real Academia de la Historia. Real Academia de la Historia, CLXXXVII, III, 1990, pàg. 325-336.
* Astorga, Antonio «Muere Dalmiro de la Válgoma, secretario perpetuo de la Academia de la Historia». ABC [Madrid], 10-05-1990, pàg. 57.