OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Veronica anagallis-aquatica

L'herba de folls (Veronica anagallis-aquatica) es una espècie de planta amb flors de la família Plantaginàcies, àmpliament distribuïda per tot el continent europeu i a les parts més humides dels Països Catalans.
Dintre del gènere Veronica, als Països Catalans hi ha un cert nombre d'espècies pròpies de llocs particularment humits, mulladius, fonts i rierols; com són V.ponae, V.beccabunga, V.scutellata, o la pròpia herba de folls.

## Descripció

És una herba erecta, lleugerament suculenta, que fa al voltant de mig metre d'alçada o una mica més. Les flors de color blau pàlid o rosat, amb venes més fosques del mateix color, petites(5–10mm diam), surten en espigues multiflores (20-40(60)), a l'axil·la de les fulles superiors. Com totes les veròniques, tenen 4 pètals soldats només a la base, dels quals un és un xic més petit que els altres. les fulles són oposades, sèssils o molt curtament peciolades, lanceolades i amb el marge dentat, que són els caràcters que permeten diferenciar-la de V.beccabunga, amb la que comparteixen els ambients on viuen.

## Distribució

L'espècie és nativa d'Europa, Àfrica i Àsia, però viu naturalitzada a Amèrica del Nord i del Sud. Als Països catalans la podem trobar al Rosselló, Vallespir i les províncies d'Alacant. Barcelona, Castelló, Girona, Illes Balears, Lleida, Tarragona i València. És una planta semi-aquàtica que pot arrelar en llocs inundats i que es troba en molts tipus d'hàbitats humits, sovint creixent en aigües poc profundes a les vores dels rierols, estanys i en altres zones humides.
* Branca amb fruits (en forma de càpsula).
* Aspecte general.
* A Polònia, en el seu ambient, amb Salvinia natans i altres espècies aquàtiques.
* Individu a Santa Coloma de Farners (Catalunya).

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser inicialment descrita per Carl von Linné a Species Plantarum, 12 (1753). Segons el criteri de la Flora dels Països Catalans se n'ha descrit tres subespècies amb petites diferències entre elles que en altres contextes són considerades espècies separades:
* V. anagallis-aquatica subsp. anagalloides (Guss.) Batt.: Bastant rara, del Vallespir, Alt Empordà, Mallorca i Menorca.
* V. anagallis-aquatica subsp. aquatica Maire (=V.catenata Pennell): Bastant rara, ambients litorals del Delta de l'Ebre al Delta del Llobregat, Alacant i Eivissa.
* V. anagallis-aquatica subsp. anagallis-aquatica (Guss.) Batt.: La subespècie típica, més àmpliament distribuïda.

## Referències

* 1 2 3 Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.III (pag.446). ISBN 84-7226-698-2.
* 1 2 «Veronica anagallis-aquatica L.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Veronica catenata Pennell». Herbari Virtual del Mediterrani Occidental. [Consulta: 18 març 2025].
# Veronica anagallis-aquatica

L'herba de folls (Veronica anagallis-aquatica) es una espècie de planta amb flors de la família Plantaginàcies, àmpliament distribuïda per tot el continent europeu i a les parts més humides dels Països Catalans.
Dintre del gènere Veronica, als Països Catalans hi ha un cert nombre d'espècies pròpies de llocs particularment humits, mulladius, fonts i rierols; com són V.ponae, V.beccabunga, V.scutellata, o la pròpia herba de folls.

## Descripció

És una herba erecta, lleugerament suculenta, que fa al voltant de mig metre d'alçada o una mica més. Les flors de color blau pàlid o rosat, amb venes més fosques del mateix color, petites(5–10mm diam), surten en espigues multiflores (20-40(60)), a l'axil·la de les fulles superiors. Com totes les veròniques, tenen 4 pètals soldats només a la base, dels quals un és un xic més petit que els altres. les fulles són oposades, sèssils o molt curtament peciolades, lanceolades i amb el marge dentat, que són els caràcters que permeten diferenciar-la de V.beccabunga, amb la que comparteixen els ambients on viuen.

## Distribució

L'espècie és nativa d'Europa, Àfrica i Àsia, però viu naturalitzada a Amèrica del Nord i del Sud. Als Països catalans la podem trobar al Rosselló, Vallespir i les províncies d'Alacant. Barcelona, Castelló, Girona, Illes Balears, Lleida, Tarragona i València. És una planta semi-aquàtica que pot arrelar en llocs inundats i que es troba en molts tipus d'hàbitats humits, sovint creixent en aigües poc profundes a les vores dels rierols, estanys i en altres zones humides.
* Branca amb fruits (en forma de càpsula).
* Aspecte general.
* A Polònia, en el seu ambient, amb Salvinia natans i altres espècies aquàtiques.
* Individu a Santa Coloma de Farners (Catalunya).

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser inicialment descrita per Carl von Linné a Species Plantarum, 12 (1753). Segons el criteri de la Flora dels Països Catalans se n'ha descrit tres subespècies amb petites diferències entre elles que en altres contextes són considerades espècies separades:
* V. anagallis-aquatica subsp. anagalloides (Guss.) Batt.: Bastant rara, del Vallespir, Alt Empordà, Mallorca i Menorca.
* V. anagallis-aquatica subsp. aquatica Maire (=V.catenata Pennell): Bastant rara, ambients litorals del Delta de l'Ebre al Delta del Llobregat, Alacant i Eivissa.
* V. anagallis-aquatica subsp. anagallis-aquatica (Guss.) Batt.: La subespècie típica, més àmpliament distribuïda.

## Referències

* 1 2 3 Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.III (pag.446). ISBN 84-7226-698-2.
* 1 2 «Veronica anagallis-aquatica L.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Veronica catenata Pennell». Herbari Virtual del Mediterrani Occidental. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ María Montserrat Martínez Ortega, María Montserrat; Sánchez Agudo, José Ángel. «Veronica» (en castellà). Flora Ibérica. [Consulta: 18 març 2025].
# Veronica anagallis-aquatica

L'herba de folls (Veronica anagallis-aquatica) es una espècie de planta amb flors de la família Plantaginàcies, àmpliament distribuïda per tot el continent europeu i a les parts més humides dels Països Catalans.
Dintre del gènere Veronica, als Països Catalans hi ha un cert nombre d'espècies pròpies de llocs particularment humits, mulladius, fonts i rierols; com són V.ponae, V.beccabunga, V.scutellata, o la pròpia herba de folls.

## Descripció

És una herba erecta, lleugerament suculenta, que fa al voltant de mig metre d'alçada o una mica més. Les flors de color blau pàlid o rosat, amb venes més fosques del mateix color, petites(5–10mm diam), surten en espigues multiflores (20-40(60)), a l'axil·la de les fulles superiors. Com totes les veròniques, tenen 4 pètals soldats només a la base, dels quals un és un xic més petit que els altres. les fulles són oposades, sèssils o molt curtament peciolades, lanceolades i amb el marge dentat, que són els caràcters que permeten diferenciar-la de V.beccabunga, amb la que comparteixen els ambients on viuen.

## Distribució

L'espècie és nativa d'Europa, Àfrica i Àsia, però viu naturalitzada a Amèrica del Nord i del Sud. Als Països catalans la podem trobar al Rosselló, Vallespir i les províncies d'Alacant. Barcelona, Castelló, Girona, Illes Balears, Lleida, Tarragona i València. És una planta semi-aquàtica que pot arrelar en llocs inundats i que es troba en molts tipus d'hàbitats humits, sovint creixent en aigües poc profundes a les vores dels rierols, estanys i en altres zones humides.
* Branca amb fruits (en forma de càpsula).
* Aspecte general.
* A Polònia, en el seu ambient, amb Salvinia natans i altres espècies aquàtiques.
* Individu a Santa Coloma de Farners (Catalunya).

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser inicialment descrita per Carl von Linné a Species Plantarum, 12 (1753). Segons el criteri de la Flora dels Països Catalans se n'ha descrit tres subespècies amb petites diferències entre elles que en altres contextes són considerades espècies separades:
* V. anagallis-aquatica subsp. anagalloides (Guss.) Batt.: Bastant rara, del Vallespir, Alt Empordà, Mallorca i Menorca.
* V. anagallis-aquatica subsp. aquatica Maire (=V.catenata Pennell): Bastant rara, ambients litorals del Delta de l'Ebre al Delta del Llobregat, Alacant i Eivissa.
* V. anagallis-aquatica subsp. anagallis-aquatica (Guss.) Batt.: La subespècie típica, més àmpliament distribuïda.

## Referències

* 1 2 3 Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.III (pag.446). ISBN 84-7226-698-2.
* 1 2 «Veronica anagallis-aquatica L.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Veronica catenata Pennell». Herbari Virtual del Mediterrani Occidental. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ Martínez Ortega, María Montserrat; Sánchez Agudo, José Ángel. «Veronica» (en castellà). Flora Ibérica. [Consulta: 18 març 2025].
# Fort George G. Meade

El Fort George G. Meade és una instal·lació de l'Exèrcit dels Estats Units a l'Estat americà de Maryland en la Concentració de població designada pel cens de Fort Meade.
El fort va rebre el nom de George Gordon Meade (1815-1872), un general de la guerra civil americana, que va ser comandant de l'exèrcit del Potomac. Quan es va construir l'any 1917, el conjunt es deia «Camp Admiral».

## Ús

Fort Meade acull els quartels generals de l'United States Cyber Command (USCYBERCOM), de la Nacional Security Agency (NSA), del Defense Courier Service (DCS) i de la Defense Information Systems Agency (DISA).
Acull igualment la Defense Information School (DINFOS), The United States Army Field Band i comprèn instal·lacions de suport, com escoles o allotjaments, així com els despatxos del Military Intelligence Civilian Excepted Career Program (MICECP).
Durant la Segona Guerra Mundial, Fort Meade va servir com a camp d'entrenament i de reclutament i també de camp d'internament de presoners de guerra. A més, era un camp de detenció per a aproximadament 384 residents immigrats japonesos, alemanys i italians detinguts com a membres d'una possible «cinquena columna».

## Incident

El 30 de març de 2015, dos homes van intentar penetrar al recinte de l'NSA a Fort Meade, donant lloc a un tiroteig davant l'entrada principal. Un dels assaltants va ser mort i un policia, ferit.

## Referències

* ↑ Supplemental History of Construction at Camp Meade, Including Completion Report of Camp Franklin. Admiral, MD: February 1919. Weiss, Dreyfous and Seiferth Office Records, Southeastern Architectural Archive, Special Collections Division, Tulane University Libraries.
* ↑ «Feature Detail Report for: Fort George G Meade». Arxivat de l'original el 2018-07-18. [Consulta: 21 gener 2021].
* ↑ «About Fort Meade» (en anglès). Fort Meade, 18-10-1923. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «History» (en anglès). Fort Meade, 31-03-2021. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «États-Unis : fusillade devant le siège de la NSA». France Info, 30-03-2015.
# Ermita de l'Estrella

L'Estrella és una ermita del municipi de Llorenç del Penedès a la comarca del Baix Penedès) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'ermita és a l'entrada de la masia de l'Estrella. És composta d'un sola nau. Té una mesa rodona feta d'una antiga pedra de molí, una imatge de la Verge de l'Estrella i d'una col·lecció de goigs. Les cobertes són de dos vessants. S'hi accedeix per una porta d'arc de mig punt precedida per un porxo compost de quatre arcades semicirculars. A la banda dreta, i adossat a l'edifici, hi ha una espadanya de dos cossos amb una campana. L'exterior de l'edifici és totalment arrebossat i emblanquinat.

## Història

L'ermita estatja la Verge de l'Estrella, patrona de la joventut del poble de Llorenç del Penedès. L'actual ermita fou construïda damunt de l'antiga, dedicada també a la mateixa Verge. Va ser construïda als voltants del 1970 en estil neoromànic.
Cal mencionar les dificultats que fou necessari superar al posar com altar una pedra de molí (rodona) i no la típica mesa rectangular, en conseqüència fou molt difícil aconseguir la consagració d'un altar rodó.

## Referències

* ↑ «Ermita de l'Estrella - Llorenç del Penedès». Pobles de Catalunya. [Consulta: 18 març 2025].
* 1 2 3 «Ermita de l'Estrella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Ermita de l'Estrella». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Família Takatsukasa

La família Takatsukasa era una família noble i una branca de la família Konoe, la línia principal del clan Fujiwara del Nord. El seu rang de nobles de la cort era el de família regent. L'estatus de la família com a membre de la noblesa era el de duc. El fundador va ser Kanehira, el quart fill de Konoe Iezane. L'escut de la família és la peònia Takatsukasa.

## Visió general
### edat mitjana

L'any 1252 (el 4t any de Kencho) durant el període de mitjans de Kamakura, Kanehira va ser nomenat regent i cap del clan Fujiwara. Va heretar les finques de la família Konoe en algunes parts, i més tard va heretar les finques del fill gran de la seva germana (Takatsukasa-in, l'emperadriu Dowager de Takatsuka, així va fundar la nova família Takatsukasa).
El nom de la família prové del fet que la residència de la família Kanehira es trobava a Takatsukasa Muromachi (Takatsukasa-koji, la intersecció dels actuals carrers Shimo-Chojamachi-dori i Muromachi-dori. Com que també va heretar el Palau Inokuma, que donava al carrer Youbaikoji, també era conegut com el Palau Youbai. A més, s'ha erigit un rètol al Palau Imperial de Kyoto que indica el lloc de la residència del període Edo de Takatsukasa.
L'escut de la família és l'escut de la peònia Takatsukasa. Mentre que la cresta de la peònia Konoe està dissenyada per mirar els estams d'una peònia des de dalt, la cresta de Takatsukasa està dissenyada per mirar els estams des del costat i té cinc estams. L'escut de la família és el diamant.
Durant el període Sengoku, Tadafuyu Takatsukasa no va tenir cap hereu, i amb la seva mort el 1546 (Tenbun 15), la línia de la família Takatsukasa va acabar.

## Període modern primerenc

2-4 2-4 4-7
* ↑ Otabe 2006, p. 57.
* 1 2 3 Enciclopèdia Nipponica "Família Takatsukasa" - Kotobank
* 1 2 3 National History Encyclopedia Editorial Committee 1988, p. 45.
* 1 2 3 4 Ōkubo Toshiken 1990, p. 44.
# 1207
## Esdeveniments

* Primera còpia conservada del poema del Cantar del mio Cid.
* Comença l'expansió mongol del fill de Genguis Kan.
* Reobertura dels tractes comercials entre Pisa i Egipte
* Innocenci III renova les crides a la croada contra els heretges càtars (Croada albigesa).

## Naixements

* 1 d'octubre: Winchester, Anglaterra: Enric III d'Anglaterra, rei d'Anglaterra (m. 1272).

## Referències

* ↑ Colin Smith, «Towards a reconciliation of ideas about Medieval Spanish epic», The Modern Language Review, LXXXIX (1994), Liverpool, pàgs. 622-634 (en anglès).
* ↑ Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 21. ISBN 84-297-3521-6.
* ↑ «Henry III | king of England (1207–1272)» (en anglès). [Consulta: 1r octubre 2020].
# Hami

Hami o Kumul (uigur: قۇمۇل/Kumul; xinès: 哈密; pinyin: Hāmì) és un oasi, ciutat i prefectura a la Regió Autònoma Uigur de Xinjiang, a la República Popular de la Xina.
Fou una parada de la ruta de la Seda. El 745, un grup de turcs mig sedentaris es constitueix en aquesta regió, són els uigurs, que crearan un imperi independent el 850.
La ciutat actual té com a atracció una mesquita, amalgama de diferents estils i tradicions, i una moderna reproducció d'un palau de l'època de Genguis Kan que encara no està acabat. És coneguda a la Xina pels seus melons, famosos per la seva dolçor.
# Creu de l'Hospital de la Santa Creu

La Creu de l'Hospital de la Santa Creu és un monument situat als jardins de Rubió i Lluch, al mig del pati de l'antic hospital, al barri del Raval de Barcelona.

## Història

L'any 1691, una deixa del metge Onofre Estadella va permetre refer una creu en mal estat, a la que l'escultor Bernat Vilar hi va afegir la columna salomònica i el pedestal, de marbre blanc i rosat. El 1936, durant la Guerra Civil va ser feta malbé, i el 29 de juliol del 1939 se'n inaugurar la reproducció exacta.

## Descripció

Té una alçada total de 6,07 m, i és probablement la que ja hi havia a un costat del pati. La columna és considerada com un dels millors exemples de columna salomònica. Les pautes del seu traçat s’ajusten a les marcades per Juan Caramuel en el seu tractat teòric Arquitectura civil recta y obliqua considerada y dibuxada en el templo de Jerusalem erigido en el Monte Moria por el Rey Salomón, publicat l'any 1678.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Huertas, Jaume. «». Art Públic. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Subirana Rebull, Rosa Maria. «». Art Públic. Ajuntament de Barcelona.

## Enllaços externs

* «Hospital de la Santa Creu: Creu de l'Hospital». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Creu de l'Hospital de la Santa Creu

La Creu de l'Hospital de la Santa Creu és un monument situat als jardins de Rubió i Lluch, al mig del pati de l'antic hospital, al barri del Raval de Barcelona.

## Història

L'any 1691, una deixa del metge Onofre Estadella va permetre refer una creu en mal estat, a la que l'escultor Bernat Vilar hi va afegir la columna salomònica i el pedestal, de marbre blanc i rosat. El 1936, durant la Guerra Civil va ser feta malbé, i el 29 de juliol del 1939 se'n inaugurar la reproducció exacta.

## Descripció

Té una alçada total de 6,07 m, i és probablement la que ja hi havia a un costat del pati. La columna és considerada com un dels millors exemples de columna salomònica. Les pautes del seu traçat s’ajusten a les marcades per Juan Caramuel en el seu tractat teòric Arquitectura civil recta y obliqua considerada y dibuxada en el templo de Jerusalem erigido en el Monte Moria por el Rey Salomón, publicat l'any 1678.

## Referències

* ↑ Fabre, Jaume; Huertas, Josep Maria. «Creu de l'Hospital de la Santa Creu». Art Públic. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Subirana Rebull, Rosa Maria. «Creu de l'Hospital de la Santa Creu». Art Públic. Ajuntament de Barcelona.

## Enllaços externs

* «Hospital de la Santa Creu: Creu de l'Hospital». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Creu de l'Hospital de la Santa Creu

La Creu de l'Hospital de la Santa Creu està als jardins de Rubió i Lluch, al mig del pati de l'antic hospital, al barri del Raval de Barcelona.

## Història

L'any 1691, una deixa del metge Onofre Estadella va permetre refer una creu en mal estat, a la que l'escultor Bernat Vilar hi va afegir la columna salomònica i el pedestal, de marbre blanc i rosat. El 1936, durant la Guerra Civil va ser feta malbé, i el 29 de juliol del 1939 se'n inaugurar la reproducció exacta.

## Descripció

Té una alçada total de 6,07 m, i és probablement la que ja hi havia a un costat del pati. La columna és considerada com un dels millors exemples de columna salomònica. Les pautes del seu traçat s’ajusten a les marcades per Juan Caramuel en el seu tractat teòric Arquitectura civil recta y obliqua considerada y dibuxada en el templo de Jerusalem erigido en el Monte Moria por el Rey Salomón, publicat l'any 1678.

## Referències

* ↑ Fabre, Jaume; Huertas, Josep Maria. «Creu de l'Hospital de la Santa Creu». Art Públic. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Subirana Rebull, Rosa Maria. «Creu de l'Hospital de la Santa Creu». Art Públic. Ajuntament de Barcelona.

## Enllaços externs

* «Hospital de la Santa Creu: Creu de l'Hospital». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Villa Mercedes (Lierna)

Villa Mercedes és una residència històrica d'estil modernista a l'antic Borgo Villa di Lierna al llac de Como, amb vistes al promontori de Bellagio, a la frontera amb Varenna. La vila és coneguda pel seu amo, conegut com el dr. Z o Dieter Zetsche, president global del Grup Chrysler. El 2006, va ser inclòs a la llista de les 100 persones més influents del món de Time.
El valor de residència Villa Mercedes a Lierna supera els 100 milions d'euros. Un valor més baix, però, que la Vila Certosa de Berlusconi, a Porto Rotondo, Sardenya.

## Descripció

Al parc de la Vila amb vistes al llac de Como hi ha fins i tot una carretera amb revolts privats.
El 2007, George Clooney va identificar Lierna al llac de Como com a Montecarlo. Montecarlo té avui un preu mitjà de 100.000 euros el metre quadrat.

## Referències

* ↑ Il sogno italiano di Zetsche
* ↑ Clara Salzano, "oggi il valore di Villa Oleandra ... si aggiri intorno ai 100 milioni di euro", 22 giugno 2002, Fanpage.it
* ↑ "La villa del jet set, Villa San Martino e le altre: quanto vale il patrimonio immobiliare di Silvio Berlusconi", Quotidiano Nazionale,
* ↑ Immobiliare.it "Quanto vale Villa Oleandra, la residenza di George Clooney sul Lago di Como, L’attore americano l’ha comperata nel lontano 2002, spendendo una cifra collocabile attorno ai 10 milioni di euro...il prezzo di oggi sarebbe sensibilmente più alto rispetto a quello di un ventennio fa: gli esperti infatti parlano di un costo complessivo di quasi 100 milioni di euro", 8 maggio 2023
* ↑ Clooney cerca casa nel lecchese, Tgcom24.Mediaset.it, 17 de juny de 2006
# Palau dels Comtes de Centelles

El Palau dels Comtes de Centelles és un edifici de Centelles (Osona) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Història

El 1415, el baró Gilabert VII hi va fer construir la seva residència. La segona casa va ser construïda pel baró Guillem Ramon II cap al 1540, pocs anys després que s'hagués urbanitzat la plaça Major.
Després de la Guerra de Successió Espanyola, el palau va ser reconstruït pel comte Francesc Xavier de Blanes i Centelles-Carròs (†1742) Durant la Guerra del Francès, el palau va ser molt maltractat.

## Descripció

És un edifici de grans dimensions amb planta quadrada, de planta baixa i tres pisos i té un pati central. Als quatre angles superiors hi ha petites torres de guàrdia. La porta principal és un arc angular de tres costats a sobre del qual hi ha un escut d'armes sustentat per àngels. La resta d'obertures són allindanades i es disposen simètricament formant un ritme regular; excepte les de la planta baixa, la resta d'obertures són balcons amb poc voladís.

## Referències

* 1 2 3 «Palau Comtal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ Galí, Lacuesta i Piera, 2014, p. 32.
* ↑ «Palau Comtal». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ Galí, Lacuesta i Piera, 2014, p. 47-52.
* ↑ Galí, Lacuesta i Piera, 2014, p. 61.

## Vegeu també

* Castell de Centelles
* Palau Centelles
* Castell de Godmar

## Bibliografia

* Galí, David; Lacuesta, Raquel; Piera, Marta. El Palau dels Comtes i la formació de la vila de Centelles. Ajuntament de Centelles, Edicions El Portal, 2014.

## Enllaços externs

* «Palau Comtal». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.