OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Curtisville

Curtisville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 1.173 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Curtisville tenia 1.173 habitants, 498 habitatges, i 330 famílies. La densitat de població era de 316,7 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 498 habitatges en un 29,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,6% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 33,7% no eren unitats familiars. En el 29,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 32,7% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 15,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.304 $ i la renda mediana per família de 36.900 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.125 $ mentre que les dones 23.710 $. La renda per capita de la població era de 14.143 $. Entorn del 15,4% de les famílies i el 18,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Curtisville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Curtisville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Drelsdorf

Drelsdorf (frisó septentrional goesharder Trölstrup, danès Trelstorp) és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Mittleres Nordfriesland, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. És a 15 kilòmetres d'Husum El municipi es divideix en els districtes d'Ortsteile Drelsdorf, Norderfeld, Osterfeld, Morgenstern i Petersburg-Mühle.

## Referències

* ↑ «Schleswig-Holstein (Germany): Cities and Communes in Counties - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «Relation: Drelsdorf (1415602) bei OpenStreetMap (Version #14)».
* ↑ «Wohnplatzverzeichnis Schleswig-Holstein 1987».
# Enge-Sande

Enge-Sande (frisó septentrional mooring Ding-Sönj) és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Südtondern, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein.
Enge-Sande és a uns 30 km al nord de Husum, 30 km a l'oest de Flensburg, devora de la frontera danesa. Fou creat el febrer de 1974 per la fusió dels antics municipis d'Enge, Engerheide, Knorburg, Sande, Schardebüll i Soholm. El 31 de desembre del 2023 tenia 1.141 habitants.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 15 març 2025].
# Trofeu Alfredo Binda-Comune di Cittiglio de 2025

El Trofeu Alfredo Binda-Comune di Cittiglio de 2025 fou la 49a edició del Trofeu Alfredo Binda-Comune di Cittiglio, la cursa ciclista femenina de carretera amb més edicions celebrades. Disputada el 16 de març de 2025 al llarg de 152 quilòmetres entre Luino i Cittiglio (Itàlia), fou la sisena cursa de l'UCI Women's World Tour de 2025.
L'italiana Elisa Balsamo (Lidl-Trek) va aconseguir la seva tercera victòria a la prova, revalidant el triomf aconseguit l'any anterior. La van acompanyar al podi l'hongaresa Blanka Vas (SD Worx-Protime) i la britànica Cat Ferguson (Movistar Team).

## Classificació

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Percorso» (en italià). CyclingSportPromotion.com. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Trofeo Binda, che volata in salita: Balsamo tris. E ora il sogno Sanremo» (en italià). La Gazzetta dello Sport, 16-03-2025. [Consulta: 18 març 2025].
# Trofeu Alfredo Binda-Comune di Cittiglio de 2025

El Trofeu Alfredo Binda-Comune di Cittiglio de 2025 fou la 49a edició del Trofeu Alfredo Binda-Comune di Cittiglio, la cursa ciclista femenina de carretera amb més edicions celebrades. Disputada el 16 de març de 2025 al llarg de 152 quilòmetres entre Luino i Cittiglio (Itàlia), fou la sisena cursa de l'UCI Women's World Tour de 2025.
L'italiana Elisa Balsamo (Lidl-Trek) va aconseguir la seva tercera victòria a la prova, revalidant el triomf aconseguit l'any anterior. La van acompanyar al podi l'hongaresa Blanka Vas (SD Worx-Protime) i la britànica Cat Ferguson (Movistar Team).

## Classificació

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ sadhbhoshea. «Trofeo Alfredo Binda preview: Iconic Italian race is one of the most open of the year» (en anglès), 16-03-2023. [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ «Percorso» (en italià). CyclingSportPromotion.com. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Trofeo Binda, che volata in salita: Balsamo tris. E ora il sogno Sanremo» (en italià). La Gazzetta dello Sport, 16-03-2025. [Consulta: 18 març 2025].
# Umai

Umai fou una deïtat turca que cuidava dels infants i dels genis que habitaven la terra i les aigües (yer-sub, turc modern yär-su) especialment les muntanyes i les fonts, i els llocs sants (iduq). El seu culte va durar fins al temps de Genguis Kan.

## Referències

* ↑ Cotterell, Arthur. The encyclopedia of world mythology. Londres: Lorenz, 2004. ISBN 0-7548-1488-2.
* ↑ Clauson, Gerard. An etymological dictionary of pre-thirteenth-century Turkish (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1972.
# Temugé

Temugé Otxigin (de vegades apareix com a Temuché) fou el germà petit (biologic) de Genguis Kan.
Devia ser força petit quan va morir el pare Yesugei i va ser criat per la mare Oelun i per Genguis Kan en el temps de misèria. El 1206, quan Genguis Kan fou proclamat emperador, el xaman Koktchu, fill del padrastre de Genguis, va conspirar per dirigir l'imperi; després de provar de desfer-se de Qassar, un altre germà, ho va intentar amb Temugé Otxigin, al que va insultar en públic. Llavors Genguis Kan, aconsellat per la seva dona Borte, va permetre a Temugé de desfer-se del xaman; un dia que Koktchu va anar amb el seu pare Munglik a visitar al kan, Temugé el va agafar i tres guàrdies li van trencar la columna vertebral (és a dir el van matar sense vessar la seva sang).
El 1213 en la campanya de Genguis Kan contra els jurchen (dinastia Jin) Temuché va tenir el comandament del tercer exèrcit compartit amb el seu germà més gran Qassar. Aquest exèrcit va anar pel golf de Petxili cap a terres de Yong-p'ing i Leao-si
Com a ulus va rebre les terres de l'extrem oriental de Mongòlia, prop de l'antic país djurchat (moderna província de Girin). El 1227 li foren assignats 5000 homes.
Durant la regència de Toragana, el 1242 es va produir la mort de Txagatai, fill de Genguis Kan, que era el seu suport i qui li havia fet confiar la regència. Llavors el germà petit de Genguis Kan, Temugé Otxigin (els territoris del qual s'estenien per la Mongòlia oriental i la regió de Girin) es va dirigir amb soldats cap als territoris imperials amb intencions poc clares. Però l'arribada de Guyuk des d'Europa al seu ulus del Iemil, va estabilitzar la situació. Quan Guyuk fou elegit gran kan es va mostrar sever i gelós del seu poder; considerava que durant el regnat d'Ogodai i la regència de Toragana, el poder de l'estat s'havia reduït, i estava disposat a retornar al poder del gran kan com en temps de Genguis Kan. Va fer investigar la conducta del seu besoncle, Temugé Otxigin, que havia tractat d'atacar a la regent, i va castigar el seu entorn.

## Referències

* ↑ Yuanshi, traducció de Krause
# Akhsikath

Akhsikath o Aksikat o Aksikant (nom sogdià que vol dir "Ciutat del príncep") fou una ciutat de Sogdiana, capital de la Vall de Fergana a la riba nord del riu Čen ču (Iaxartes) prop del riu d'Uzgend (també anomenat Kašart que vol dir "Afluent principal" del Sir Darya o Iaxartes) que seria el riu Kasan Say, al lloc on s'uneix al Sir Darya. A l'època medieval tardana s'anomenà només Akhsi o Aksi.
Fergana constituïa un regne independent al temps de la conquesta àrab, sota un governant local sogdià. Segurament era la Si-kien de les fonts xineses (segle vi i VII)
Fou residència de l'amir i els seus lloctinents (ummal). Al segle x era tan gran com Kuba l'altra principal ciutat de Fergana. La regió produïa raïm i els seus habitants eren notables bevedors de vi. Sota els samànides s'hi va encunyar moneda. Fou una ciutat important sota els karakhànides, i part del seu kanat occidental; el kan Yusuf Kadir Khan hi va encunyar moneda el 1025, Ahmad Tukan Khan ibn Harun Bughra Khan el 1026/1027, i més tard (el mateix segle xi) Ibrahim Tamgač Khan
La vila fou en part destruïda al començament del segle xiii en les guerres entre karakhànides i Coràsmia i després entre Muhàmmad de Coràsmia i els mongols, quan es va produir la invasió de Genguis Kan. La capital regional es va traslladar a Antigen. Akhsikath es va recuperar i al segle XIV-XV apareix sota el nom d'Akhsi i encara era la segona ciutat de la regió. Fou llavors teatre de lluites entre Babur i els txagatais. Després es va despoblar.
Les seves ruïnes, de nom Eski Aksi, foren explorades el 1885 per N.I. Veselovskiy. A la vora hi ha els llogarets moderns d'Aski i Sahad a la província més oriental de l'Uzbekistan.

## Bibliografia

* N.I. Veselovskiy, Sredneaziatskiy Vyestnik, Tashkent, 1896
# Can Gomis (Vallcarca i els Penitents)

Can Gomis era una residència senyorial situada a l'actual plaça d'Alfonso Comín, al barri de Vallcarca i els Penitents de Barcelona.

## Història

Als anys 1790, Francesc Gomis i Alsina (1742-1815), un acabalat botiguer de teles que vivia al carrer de la Barra de Ferro de Barcelona (vegeu Palau Gomis), hi va fer construir una residència d'estiu amb uns grans jardins. El 1804 fou ennoblit, i a la seva mort el 1815, la casa fou heretada pel seu fill Pau Agustí de Gomis i Pascual (1789-1851), casat amb Francesca Xaviera de Ros i Solà. El succeí el seu fill Casimir de Gomis i de Ros, casat amb Rosa de Portolà i de Guinart (1821-1890).
El 1870, fugint de la febre groga que assolava Barcelona, s'hi instal·là la Capitania General de Catalunya. Lluís de Gomis i de Portolà va donar la casa als jesuïtes, que la van vendre el 1950 a Foment d'Obres i Construccions SA.
El 1956, en unes excavacions al subsòl de l'actual plaça d'Alfonso Comín es van trobar les restes d'una vil·la romana, i molt a prop es va trobar una necròpolis el 1962.

## Descripció

La finca, de 80 mujades (39 hectàrees), abastava des de baix del carrer de Gomis fins a Collserola i des del torrent del Frare Blanc al dels Penitents (actual avinguda de Vallcarca), aleshores dins del terme municipal d'Horta, al límit amb el de Sant Gervasi de Cassoles.
El palau era una gran casa senyorial, amb àmplies estances. El jardí, que ocupava 10 mujades (prop de 5 hectàrees), aplegava la tècnica i l'art dels jardins italians del segle xviii: grans terrasses, balustrades, escalinates, xiprers, estanys, fonts, escultures, etc., tot amb material de primera qualitat, com el marbre blanc de Carrara. L'entrada estava flanquejada per dos templets, hi havia un gran estany amb una estàtua jacent de Lucrècia, en que l'aigua li rajava per la ferida del pit, obra segurament de l'escultor Damià Campeny.

## Referències

* 1 2 «Francesc de GOMIS y ALZINA». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Francesc de Gomis». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* 1 2 3 4 5 Díez i Quijano, 2003.
* ↑ «Pablo Agustín de Gomis y Pascual». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Pablo Agustín de Gomis y Pascual». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* ↑ «Francisca Xaviera Ros y Solá Vidal y Rou». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* ↑ «Casimiro de Gomis y de Ros». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* ↑ «Rosa de Portola y de Guinart». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* ↑ «Luís de Gomis y de Portolá». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* ↑ «Can Gomis». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ «Can Gomis». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).

## Vegeu també

* Vil·la Matilde

## Bibliografia

* Díez i Quijano, Desideri. Les masies d'Horta. Quarta edició. Barcelona: El Tinter, SAL, abril 2003, p. 86-88.
# Hidrocarbur aromàtic

Els hidrocarburs aromàtics, són polímers cíclics conjugats que compleixen la Regla de Hückel, és a dir, tenen un total de 4n+2 electrons pi a l'anell. Per a ser aromàtics s'han de complir alguns trets: per exemple que els dobles enllaços ressonants de la molècula estiguin conjugats i que hi hagi almenys dues formes ressonants equivalents. L'estabilitat excepcional d'aquests compostos i l'explicació de la regla de Hückel han estat explicats quànticament, mitjançant el model de "partícula en un anell".

## Característiques

Els compostos aromàtics són compostos orgànics derivats del benzè (de fórmula ${\ce {C6H6}}$, el qual està format per un anell hexagonal de sis carbonis, units entre ells amb enllaços dobles o senzills. Cada carboni, a més, està unit a un hidrogen. El benzè té una estructura plana amb 3 dobles enllaços.
Encara que a la imatge els enllaços dobles es troben en posicions concretes, en l'estructura del benzè no és així, sinó que formen unes estructures de ressonància com les que s'exposen a continuació :
Llavors per simplificar, el benzè es representa amb l'hexàgon de carbonis en els vèrtexs i una circumferència al mig.

## Exemples de compostos aromàtics

A part del benzè, alguns dels compostos aromàtics més coneguts són:
* toluè
* xilè
* fenol
* naftalè
* antracè
* fenantrè

## Propietats

* Són molt volàtils i inflamables
* Solen ser molt tòxics. Concretament, el benzè provoca una disminució important de glòbuls vermells i glòbuls blancs si la inhalació és perllongada, arribant a provocar la mort. A més molt d'ells són carcinògens.
* Són pràcticament insolubles en aigua, en canvi són solubles en dissolvents orgànics.
* El seu punt de fusió i el seu punt d'ebullició, acostumen a ser una mica més alts que els seus anàlegs alifàtics amb el mateix nombre de carbonis. Exemple: l'hexà fon a -95 °C i el benzè a 5,5 °C, l'hexà bull a 69 °C i el benzè a 80 °C.
* Solen fer una olor dolça o semblant a la de la gasolina o dissolvent de pintures.
# La Vega (municipi dominicà)

La Vega és una ciutat i municipi de la República Dominicana, al centre del país, a la província que porta el mateix nom, de la qual és la capital.
Aquesta ciutat és coneguda per la seva riquesa històrica, cultural i natural, exercint un paper important en el desenvolupament econòmic i social de la regió.
Està format pels districtes municipals de:
| Nom | Codi |
| La Vega | 02130101 |
| Riu Verd A dalt | 02130102 |
| El Ranchito | 02130103 |
| Tavera | 02130104 |

## Demografia

La població del municipi de La Vega ha tingut la següent dinàmica demogràfica:
Població del municipi de La Vega :
| | 1993 | 2002 | 2010 | 2022 |
| Homes | 103 591 | 110 605 | 102 077 | 142 040 |
| Dones | 110 067 | 109 674 | 100 787 | 140 015 |
| Total | 213 658 | 220 279 | 202 854 | 282 055 |

## Història
### Santo Cerro

En aquest lloc va haver-hi una de les més grans batalles entre taínos i espanyols.
* ↑ «Provincia La Vega - Rep. Dominicana». www.sgn.gob.do. [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Infografía de la Provincia de la Vega».
* 1 2 Pdf oficial de la República Dominicana con descripción de la división territorial actualizada al año 2015. Arxivat 2018-agost-23 a la Wayback Machine. Consultado el 13 de septiembre de 2018. Páginas 207 a 215.
* ↑ Oficina Nacional de Estadística. «VII Censo Nacional de Población y Vivienda».
* ↑ Oficina Nacional de Estadística. «VIII Censo Nacional de Población y Vivienda».
* ↑ Oficina Nacional de Estadística. «IX Censo Nacional de Población y Vivienda».
* ↑ «¿Qué pasó en el Santo Cerro?» (en anglès). El Día, 24-01-2020. [Consulta: 28 març 2024].
# Undecà

L'undecà és un hidrocarbur alcà líquid i la seva fórmula química és CH₃(CH₂)$_9$CH₃ o ${\ce {C11H24}}$. És utilitzat com a atraient per a alguns tipus d'arnes i blatodeus, i un senyal d'alerta per diverses espècies de formigues. Té 159 isòmers.

## Reaccions
### Combustió

La reacció de combustió de l'undecà seria:
$C_{11}H_{24}+5O_{2}\to 11CO_{2}+12H_{2}O$

## Vegeu també

* Llista d'isòmers de l'undecà

## Referències

* ↑ Hölldobler B, Wilson EO (1990).
# La Vega (municipi dominicà)

La Vega, fundada com a Concepción de la Vega, és una ciutat i municipi de la República Dominicana, al centre del país, a la província que porta el mateix nom, de la qual és la capital. El municipi tenia 282.055 habitants l'any 2010.
Aquesta ciutat, fundada el 8 de desembre del 1494, és coneguda per la seva riquesa històrica, cultural i natural, exercint un paper important en el desenvolupament econòmic i social de la regió. En el Santo Cerro, dins del terme, va haver-hi una de les més grans batalles entre taínos i espanyols.
Està format pels districtes municipals de:
| Nom | Codi |
| La Vega (distrito) | 02130101 |
| Río Verde Arriba | 02130102 |
| El Ranchito | 02130103 |
| Tavera | 02130104 |
La població del municipi de La Vega ha tingut la següent dinàmica demogràfica:
Població del municipi de La Vega :
| | 1993 | 2002 | 2010 | 2022 |
| Homes | 103.591 | 110.605 | 102.077 | 142.040 |
| Dones | 110.067 | 109.674 | 100.787 | 140.015 |
| Total | 213.658 | 220.279 | 202.854 | 282.055 |

## Notes al peu

* ↑ «Provincia La Vega - Rep. Dominicana». www.sgn.gob.do. [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Infografía de la Provincia de la Vega».
* ↑ X Censo de Población y Vivienda
* 1 2 Pdf oficial de la República Dominicana con descripción de la división territorial actualizada al año 2015. Páginas 207 a 215 Arxivat 2018-agost-23 a la Wayback Machine.
* ↑ «¿Qué pasó en el Santo Cerro?» (en castellà). El Día, 24-01-2020. [Consulta: 28 març 2024].
* ↑ Oficina Nacional de Estadística. «VII Censo Nacional de Población y Vivienda».
* ↑ Oficina Nacional de Estadística. «VIII Censo Nacional de Población y Vivienda».
* ↑ Oficina Nacional de Estadística. «IX Censo Nacional de Población y Vivienda».
# La Vega

La Vega és una de les 31 Províncies de la República Dominicana. La província de La Vega, amb una superfície de 2 287 quilòmetres quadrats, es troba quasi en el centre de la República Dominicana. Amb el nom de Concepción de La Vega, va ser una de les cinc províncies originals creades per la Constitució de San Cristóbal el 1844. Inclou quatre municipis: La Vega, capçalera provincial, Constanza, Jarabacoa i Jima Abajo.

## Referències

* ↑ «La Vega». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Creu del Bei

La Creu del Bei, coneguda amb altres topònims semblants (Beia, Alí Bei, Aveia, Avellà, Abellà, etc.) és una creu de terme que està situad al Parc de la Serralada Litoral, als límits entre Cabrera de Mar i Cabrils (Maresme), ja que, probablement, el motiu de la seua existència és com a fita de terme.

## Descripció

Es tracta d'una creu de ferro de dimensions modestes, si la comparem amb la del Montcabrer. Està posada sobre un monòlit granític per accentuar-ne la seva posició elevada. La base és de pedres de l'entorn unides amb ciment per donar l'efecte de turó rocós.

## Història

L'actual creu és de ferro i fou col·locada el 1987 per iniciativa de la Junta del llavors Museu de Ca l'Arrà. La creu la va fer Jaume Tolrà Ferrer i la pedra que fa de suport, la va posar Josep Suari Mogas amb la seva retro. En Rafael Esteban Bravo fou el picapedrer que va fer l'orifici per acoplar-la. El dia 2 de maig de l'any 1987 es va fer l'acte de col·locació i el mossèn Ignasi Coromines la va beneir. El músic Miquel Pujol va interpretar una peça de violoncel escrita per ell especialment per aquest acte. També es va posar un tub de plom amb una sèrie d'objectes a modus de primera pedra; però a l'endemà ja havia desaparegut.
Hi ha diverses llegendes sobre aquesta creu. El llibre Llegendes, tradicions i fets de la Serralada de Marina de Ramon Coll i Josep M. Modolell n'explica un parell. Aquesta n'és una
| « | A-Beia o Alí Bei, senyor del Castell de Burriac, va ordenar a una súbdita de Cabrils que pugés al castell el dia del seu casament per tal d'exercir el dret de cuixa sobre ella. En cas contrari, l'aniria a cercar amb els seus soldats. Assabentat el senyor del castell de Vilassar de Dalt, enemic del de Burriac, s'oferí a ajudar la noia i el poble de Cabrils. Dit i fet, els de Vilassar varen parar una emboscada als de Burriac per quan sortissin a cercar la noia, la qual, lògicament, no es presentaria. En la lluita morí Alí-Bei i alguns dels seus homes, acabant així el domini del dèspota. En record dels fets es plantà una creu en el lloc de la batalla. | » |

## Accés

És ubicada a Cabrils: al poble, pugem pel carrer del Camí d'Argentona fins a la cruïlla amb el carrer de les Alzines. Continuem amunt 160 metres pel mateix carrer fins a trobar a l'esquerra una pista que surt en direcció NE. La prenem fins a la creu, a 460 m i en una confluència de camins. Coordenades: x=448233 y=4598639 z=294.

## Referències

* 1 2 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàgs. 160-161.
* 1 2 «Creu de l'Abella». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* 1 2 Coll, Ramon; Modolell, Josep Miquel, 1999. Llegendes, tradicions i fets de la Serralada de Marina. Vilassar de Mar: Oikos-Tau.

## Enllaços externs

* Creu de l'Abella - Natura Local (català)
* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
* Les creus de terme del Vilassar històric, Vilassar - Cabrils - Vilassar de Mar / Museu Col·lecció Municipal de Cabrils (català)
# La Vega

«La Vega» té aquests significats:
* Província de La Vega, divisió administrativa al centre de la República Dominicana
* La Vega (municipi dominicà), ciutat i municipi de la República Dominicana
* La Vega (Cundinamarca), municipi a la província del Gualivá (departament de Cundinamarca, Colòmbia)