OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Incline Village-Crystal Bay

Incline Village-Crystal Bay és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nevada. Segons el cens del 2000 tenia 9.952 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Incline Village-Crystal Bay tenia 9.952 habitants, 4.176 habitatges, i 2.736 famílies La densitat de població era de 133,05 habitants per km².
Dels 4.176 habitatges en un 25,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,2% hi vivien parelles casades, en un 5,5% dones solteres, i en un 34,5% no eren unitats familiars. En el 23,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,76.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,6% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 33,3% de 45 a 64 i un 11,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42,1 anys. Per cada 100 dones hi havia 109,47 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 109,48 homes.
La renda mediana per habitatge era de 69.447 $ i la renda mediana per família de 79.079 $. Els homes tenien una renda mediana de 44.417 $ mentre que les dones 30.175 $. La renda per capita de la població era de 52.521 $. Aproximadament el 3,4% de les famílies i el 6,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Incline Village-Crystal Bay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Incline Village-Crystal Bay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Jardí penjant

Un jardí penjant és un jardí de lleure condicionat en terrasses. L'expressió fa referència als jardins penjants de Babilònia, considerats a l'Antiguitat com una de les set meravelles del món. Babilònia es trobaria avui al centre de l'Iraq. Actualment, es dedica més aviat a jardins condicionats a balcons, terrasses o terrats d'immobles urbans.

## Tècnica hortícola d'avui

Per extensió es pot considerar que un seguit de pots i de torretes de diverses dimensions posades en alçades diferents a un jardí constitueixen un jardí penjant en comportar un treball en verticalitat.
Aquest treball de la verticalitat en la creació d'un jardí permet entre altres coses una accessibilitat millor als vegetals per exemple a una residència d'avis, per a les persones en cadira de rodes. Es poden aleshores proposar un seguit de plantes que cal que escollir amb cura i instal·lar les espècies vegetals que arrelen bé en contenidors i altres pots recipients. No s'oblidaran les plantes enfiladisses que responen bé a aquests criteris, ja que el seu desenvolupament utilitza naturalment la verticalitat i deixa una part de la seva vegetació penjant en suports. El conreu en terrasses privades d'un sòl nodridor o en torretes és limitat, ja que suposa que les plantes tindran escassos mitjans per a desenvolupar-se. Aleshores cal aportar prou aigua i els elements nutricionals que les plantes demanen.
# Satrapia de Mèdia

Mèdia (en persa Māda), va ser una gran satrapia persa amb capital a Ecbàtana, generalment governada pels prínceps aquemènides fills del rei, com Tanioxarces o Tanaoxares, fill de Cir II el Gran (que va governar també Armènia i el territori dels cadusis), segons diu Xenofont.
Al segle iv aC un altre príncep, Bistanes, fill d'Artaxerxes III de Pèrsia. A Mèdia hi va haver una revolta entre maig i juny del 521 aC, quan Darios el Gran va assumir el poder, que va ser sufocada, coordinada amb una altra revolta a Armènia. Durant els primers anys després de la revolta, Hidarnes I en va ser el sàtrapa.
La gran satrapia estava formada per les satrapies de
La satrapia de Media al seu torn estava formada per tres satrapies menors:
* Mèdia, que limitava a l'est amb la satrapia de Pàrtia i les portes Càspies que feien de frontera, i amb el desert de Kavir i les llacunes salades; al nord les muntanyes d'Elbruz fins al territori dels mardis o amardis que ja vivien a Hircània; a l'oest el territori dels cadusis, la Matiana a la zona del llac Urmia i seguia per la frontera moderna entre Iran i Iraq pel territori d'Arbelitis; al sud-oest el territori dels cossae (regió de Kermanxah) part encara de la satrapia, i fins a les muntanyes de Zagros fins al límit amb Elimaida; i al sud la província de Paretacene.
* Mèdia Menor
* Paretacene

## Referències

* 1 2 Jacobs, Bruno. «Achaemenid satrapies». Encyclopaedia Iranica. Arxivat de l'original el 2010-10-08. [Consulta: 24 abril 2024].
* ↑ Xenofont. Ciropèdia, VIII, 7, 11
# Schwarzbach (Brandenburg)

Schwarzbach (baix sòrab: Čorna Woda) és una ciutat alemanya que pertany a l'estat de Brandenburg. Forma part de l'Amt Ruhland. Està situada a uns 10 quilòmetres al sud de Senftenberg. Fou esmentada per primer cop el 1451.

## Demografia

Població de Schwarzbach de 1875 a 2007 :
| Any | Població | Any | Població | Any | Població | Any | Població | Any | Població | Any | Població |
| 1875 | 350 | 1890 | 390 | 1910 | 500 | 1925 | 501 | 1933 | 507 | 1939 | 520 |
| 1946 | 618 | 1950 | 611 | 1964 | 588 | 1971 | 581 | 1981 | 1503 | 1985 | 1436 |
| 1989 | 1433 | 1990 | 735 | 1991 | 708 | 1992 | 717 | 1993 | 723 | 1994 | 730 |
| 1995 | 745 | 1996 | 760 | 1997 | 780 | 1998 | 784 | 1999 | 786 | 2000 | 782 |
| 2001 | 791 | 2002 | 803 | 2003 | 815 | 2004 | 800 | 2005 | 788 | 2006 | 768 |
| 2007 | 759 |
# Lagenaria

Lagenaria és un gènere de plantes angiospermes de la família de les cucurbitàcies (Cucurbitaceae). Són plantes natives de l'Àfrica tropical i del sud.

## Descripció

Són plantes herbàcies monoiques enfiladisses anuals o perennes amb circells bifurcats. Les fulles són simples, amb pecíol, entre ovades i cordiformes o reniformes. Les flors són grans fragants i solitàries a les axil·les, presenten un receptacle en hipant de forma campanulada o d'embut en el cas de les flors masculines, i en forma de cúpula, en el cas de les flors femenines. El calze és format per cinc sèpals i la corol·la per cinc pètals blancs. Les flors masculines tenen un androceu amb tres estams. A les flors femenines al gineceu l'ovari és ínfer, ovat o cilíndric i amb nombrosos òvuls, hi ha 3 estigmes i l'androceu està representat per 3 estaminodis. La pol·linització és entomòfila. El fruit és una pepònide verda, de vegades amb taques blanques, i amb la paret exterior de consistència llenyosa a la maturitat, carnosa, amb nombroses llavors i de formes diferents, globoses, amb forma de pera, allargades, etc.

## Taxonomia

Aquest gènere va ser publicat per primer cop l'any 1825 a la revista Mémoires de la Société de Physique et d'Histoire Naturelle de Genève pel botànic francès Nicolas Charles Seringe (1776–1858).

### Espècies

Dins del gènere Lagenaria es reconeixen les sis espècies següents:
* Lagenaria abyssinica (Hook.f.) C.Jeffrey
* Lagenaria breviflora (Benth.) Roberty
* Lagenaria guineensis (G.Don) C.Jeffrey
* Lagenaria rufa (Gilg) C.Jeffrey
* Lagenaria siceraria (Molina) Standl.
* Lagenaria sphaerica (Sond.) Naudin

### Sinònims

Els següents noms científics són sinònims heterotípics de Lagenaria:
* Adenopus Benth.
* Sphaerosicyos Hook.f.

## Usos

El fruit pot ser collit verd i menjat com el carbassó o collit madur i usat com a recipient. Entre el 600 i 800 dC a l'imperi Chimor s'utilitzà per a comunicar-se amb un cordell que unia dos recipients fets amb el fruit ja assecat de la Cucurbita o la Lagenaria.

## Referències

* 1 2 3 «Lagenaria Ser.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ Schaefer i Renner, 2011, p. 155.
* ↑ «Lagenaria Ser.» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 24 agost 2024].
* ↑ Seringe, 1825, p. 25.
* ↑ Baldwin, Neil «There’s a 1,200-year-old Phone in the Smithsonian Collections». Smithsonian Magazine, 12-2013 [Consulta: 19 agost 2015].

## Bibliografia

* Seringe, Nicolas Charles «Mémoire sur les cucurbitacées» (en francès i llatí). Mémoires de la Société de Physique et d'Histoire Naturelle de Genève, vol. 3, Primera part, 1825, pàg. 1-36.
* Schaefer, H.; Renner, S. S.. «Cucurbitaceae». A: K. Kubitzki. The Families and Genera of Vascular Plants (en anglès). vol. X. Springer, 2011, p. 112-174. DOI 10.1007/978-3-642-14397-7. ISBN 978-3-642-14396-0.

## Enllaços externs

* Pollinators and biological diversity: el cas de Lagenaria (Lagenaria siceraria) a Kenya.
# Sebastián Caulier

Sebastián Caulier (Província de Formosa, 1984) és un director i guionista argentí de cinema.

## Biografia

Sebastián Caulier va diplomar a l'Escuela Nacional de Experimentación y Realización Cinematográfica (ENERC). Va iniciar les seves activitats en el món cinematogràfic en 2002. Des de llavors ha treballat en diversos curts, entre ells la seva participació en el projecte Historias breves, concurs organitzat per l'INCAA que recopila curtmetratges de diversos realitzadors. Caulier va ser seleccionat per a participar en el volum 5 del projecte amb el seu curt Extraños.

## Filmografia
### Llargmetratges

* La inocencia de la araña (2011)
* El corral (2017)
* El monte (2022)

### Curtmetratges

* Ave María (2002)
* Perro muerto (2004)
* Qué pasó con Pablo (2005)
* Historias breves V: Los extraños (2009)

## Premis i nominacions

Llista de premis i nominacions :
| Any | Premi | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2023 | Premis Cóndor de Plata | Millor director | El monte | Nominat |
| 2023 | Premis Cóndor de Plata | Millor guió original | El monte | Nominat |
| 2023 | Premis Sur | Millor fotografia | El monte | Nominat |

## Referències

* ↑ «El monte - Festival de Cine de las Alturas» (en español). Cine de las Alturas. Arxivat de l'original el 2023-05-05. [Consulta: 28 abril 2023].
* ↑ «"Argentina, 1985" lidera las nominaciones para los Premios Cóndor de Plata» (en español). Télam. [Consulta: 27 abril 2023].
* ↑ «Ya están las nominaciones a los Premios Sur del cine argentino». Clarín, 07-08-2023 [Consulta: 16 agost 2023].

## Enllaços externs

* Sebastián Caulier a Cine Nacional
# Winteràcies

Winteràcia (Winteraceae) és una família de plantes amb flors. Inclou 120 espècies d'arbres i arbust distribuïts en 9 gèneres.
Les winteràcies es troben principalment a l'hemisferi sud associades amb la flora antàrtica, es troben en zones de clima tropical fins a temperat d'Oceania, Madagascar i Neotropicals. Molts membres de la família són flairosos i produeixen olis essencials. Algunes espècies tenen el fruit comestible.
La majoria dels gèneres es concentre a Australàsia i Malèsia. El gènere Drimys es troba des del sud de Mèxic als boscos subàntartics del sud de Sud-amèrica.
Drimys winteri, un arbre prim dels boscos magallànics i la Selva de Valdivia, i Tasmannia lanceolata es cultiven com planta ornamental.

## Referències

* ↑ Feild, Taylor S.; Brodribb, Tim; Holbrook, N. Michele «Hardly a Relict: Freezing and the Evolution of Vesselless Wood in Winteraceae». Evolution, 56, 3, 3-2002, pàg. 464–478. ISSN: 0014-3820.
# Lígula

Una lígula (del llatí: ligula variant de lingula, el diminutiu de lingua "llengua") és una apèndix membranós de forma allargada (en forma de llengua, aproximadament) de diferents tipus de plantes. El significat varia segons la planta.

## Poàcies i ciperàcies

La lígula és una excrescència tènue en la unió de la fulla i la tija de moltes gramínies (poàcies) i ciperàcies (Cyperaceae).
La lígula es troba en la base interior de la fulla entre on s'enganxa la fulla a la tija principal i la mateixa tija. Les lígules poden tenir diverses formes però normalment és una membrana translúcida o un serell de pèls. La lígula membranosa pot ser des de molt curta (1–2 mm en Poa pratensis) a molt llarga 10–20 mm (Sorghum halepense), també pot ser suau o molt estripada al seu acabament. Algunes herbes poàcies no tenen lígula, per exemple Echinochloa crusgali.
Hi ha tres tipus de lígules: membranoses, un serrell de pèls (ciliades), o sense lígules. Gràcies a les lígules i les seves formes es poden identificar gèneres i espècies.Per exemple en cereals com blat, ordi i civada es poden identificar quan encara no tenen gra.

## Asteràcies

La lígula és la corol·la en forma de llengüeta que presenten molt sovint algunes de les flors que formen el capítol de les asteràcies. En el conjunt del capítol, les lígules tenen una aparença similar al que serien els pètals en una flor simple.
La disposició de les lígules és una característica de les subfamílies: a la subfamília de les Asteròidies les flors interiors del capítol (com a mínim) no tenen lígules, mentre que a les Cicoriòidies totes les flors del capítol són ligulades.

## Selaginel·les i isòets

La lígula és un apèndix membranós que les fulles de les selaginel·les i els isòets porten cap a la base.

## Referències

* 1 2 3 de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.
# Sela Ward

Sela Ann Ward (Meridian, 11 de juliol de 1956) és una actriu estatunidenca. Estudià a la Universitat d'Alabama on va participar en el Crimson Tide football cheerleaders, d'on era reina en els partits locals i on començà a sortir amb la futura estrella de la National Football League Bob Baumhower que jugà durant anys als Miami Dolphins. Està casada amb Howard Sherman amb qui té tres fills. El personatge pel que es va fer conèixer és la de Teddy a la sèrie Sisters (1991-1996) pel qual va guanyar un premi Emmy, premi que repetí amb el paper de la mare soltera Lily a Once and Again (1999-2002). També ha aparegut a la sèrie Frasier com la supermodel/zoòloga Kelly Easterbrook. El 2005, poc després de treballar amb Dennis Quaid i Austin Nichols a El dia de demà, començà a interpretar el paper de Stacy Warner, ex-dona del Dr. Gregory House i responsable legal de la seva coixesa, a la sèrie televisiva House, MD.

## Filmografia

* Rustlers' Rhapsody (1985)
* Res en comú (Nothing in Common) (1986)
* Hello Again (1987)
* Sisters (1991)
* El fugitiu (1993)
* My Fellow Americans (1996)
* 54 (1998)
* Once and Again (1999)
* Runaway Bride (1999)
* House, MD (2004)
* El dia de demà (2004)
* Dirty Dancing: Havana Nights (2004)

## Premis

* Emmy a la millor actriu per Sisters, 1994.
* CableACE a la millor actriu per Almost Golden: The Jessica Savitch Story, 1995.
* Emmy a la millor actriu per Once and Again, 2000.
* Globus d'Or a la millor actriu de sèrie dramàtica per Once and Again, 2001.

## Enllaços externs

* Web de fans
# Borrelia recurrentis

Borrelia recurrentis és un bacteri de la família Spirochaetaceae. És l'agent etiològic de la febre recurrent, transmesa per polls. Aquesta malaltia infecciosa és freqüent a l'Àfrica, Orient Mitjà i l'Àsia, tot i que es creu que pugui emergir a Occident. La febre recurrent es caracteritza per l'aparició d'episodis de febre repetitius. L'ADN de B. recurrentis es va trobar en el 23 per cent dels polls del cap d'aquells pacients afectats amb febre recurrent a Etiòpia; aquests polls poden transmetre la malaltia passant al cap d'una altra persona.

## Referències

* ↑ Meri, T.; Cutler, S. J.; Blom, A. M.; Meri, S.; Jokiranta, T. S. «Relapsing Fever Spirochetes Borrelia recurrentis and B. duttonii Acquire Complement Regulators C4b-Binding Protein and Factor H» (en anglès). Infection and Immunity, 74, 7, 01-07-2006, pàg. 4157–4163. DOI: 10.1128/IAI.00007-06. ISSN: 0019-9567. PMID: 16790790.
* ↑ «International Journal of Systematic and Evolutionary Microbiology». International Journal of Systematic and Evolutionary Microbiology.
* ↑ Boutellis, Amina; Mediannikov, Oleg; Bilcha, Kassahun Desaleng; Ali, Jemal; Campelo, Dayana et al.; Barker, SC «Borrelia recurrentis in head lice, Ethiopia» (en anglès). Emerging Infectious Diseases, 19, 5, maig 2013. DOI: 10.3201/eid1905.121480 [Consulta: 18 març 2025].
# Olacàcies

Olacàcia (Olacaceae) és una família de plantes amb flors. Són plantes llenyoses natives de les regions tropicals de tot el món.
El sistema APG de 1998 i 2003 l'assigna a l'ordre Santalales, la circumscripció d'aquesta família varia segons els autors. S'accepten un total de 15 gèneres per a la família olacàcia però alguns autors els reparteixen en altres famílies.

## Gèneres
### Olacaceae sensu stricto

* Dulacia
* Olax
* Ptychopetalum

### Aptandraceae

* Anacolosa
* Aptandra
* Cathedra
* Chaunochiton
* Harmandia
* Ongokea
* Phanerodiscus

### Ximeniaceae

* Curupira
* Douradoa
* Malania
* Ximenia

### Ubicació incerta

* Brachynema
* Strombosia Blume

## Referències

* ↑ Valéry Malécot and Daniel L. Nickrent. 2008. "Molecular Phylogenetic Relationships of Olacaceae and Related Santalales". Systematic Botany 33(1):97-106.

## Fonts

* Germplasm Resources Information Network: Olacaceae Arxivat 2004-11-18 a Wayback Machine.
* Parasitic Plant Connection: Olacaceae. Treats the family in the strict sense
* Olacaceae Arxivat 2006-05-09 a Wayback Machine. in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards), The families of flowering plants Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.
* NCBI Taxonomy Browser
* Genus: Strombosia Blume Arxivat 2012-09-14 a Wayback Machine.
# Gentianella

Gentianella és un gènere de plantes amb flor de la família de les gencianàcies.

## Taxonomia

* Gentianella amarella
* Gentianella anglica
* Gentianella auriculata
* Gentianella bulgarica
* Gentianella campestris - genciana campestre
* Gentianella ciliata - gencianeta de tardor
* Gentianella germanica
* Gentianella microcalyx
* Gentianella propinqua
* Gentianella quinquefolia
* Gentianella tenella - genciana fina
* Gentianella tortuosa
* Gentianella uliginosa
* Gentianella wislizeni
* Gentianella wrightii
# Singapur (pel·lícula)

Singapur (títol original en anglès: Singapore) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John Brahm, estrenada el 1947. Ha estat doblada al català.

## Argument

Al Singapur d'abans de la guerra, Matt Gordon coneix Linda Grahame de qui s'enamora. Però són separats per la invasió japonesa. Cinc anys més tard, acabada la segona Guerra Mundial, Gordon torna a Singapur per recuperar una fortuna en perles de contraban. Es troba accidentalment amb Linda, que té amnèsia i no es recorda dels anys d'abans de la guerra. A més a més, Linda està casada amb Van Leyden, un ric terratinent anglès que va conèixer al camp de presoners on els japonesos l'havien internat. Mentrestant, el contrabandista Mauribus planeja quedar-se con les perles de Matt.

## Repartiment

* Fred MacMurray: Matt Gordon
* Ava Gardner: Linda Grahame / Ann Van Leyden
* Roland Culver: Michael Van Leyden
* Richard Haydn: Comissari adjunt Hewitt
* Spring Byington: Sra. Bellows
* Thomas Gomez: M. Mauribus
* Porter Hall: M. Gerald Bellows
* George Lloyd: Sascha Barda
* Maylia: Ming Ling
* Holmes Herbert: Reverend Thomas Barnes
* Edith Evanson: Sra. Edith Barnes
* Frederick Worlock: Cadum
* Lal Chand Mehra: M. Hussein
* Curt Conway: Pepe

## Referències

* ↑ esadir.cat. Singapur. esadir.cat.
* ↑ «Singapore». The New York Times.
Viccionari
# Turtle River (afluent del Bowstring)

Turtle River és un riu de Minnesota afluent del riu Bowstring, al seu torn afluent del Big Fork River. El seu cabal, en una mesura puntual al seu pas pel comtat d'Itasca l'agost del 1972, era d'uns 0,353 m$^3$/s (12,5 cfs [peus cúbics per segon]) També recull les aigües del Little Turtle Creek.

## Referències

* ↑ 658779 U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Turtle River (afluent del Bowstring) (en anglès)
* ↑ Water Resources Data for Minnesota, Parts 1-2 (en anglès). U. S. Department of the Interior. Geological Survey., 1974, p. 200 [Consulta: 18 març 2025].

## Enllaços externs

* Conques hidrogràfiques de Minnesota
# Consell General del Gers

El Consell General del Gers és l'assemblea deliberant executiva del departament francès del Gers, a la regió d'Occitània.
La seu es troba a Auch i des de 1998 el president és Philippe Martin (PS).

## Antics presidents

* Paul-Émile Descomps (1945-1951)
* Louis Leygue (1951-1967)
* Alexandre Baurens (1967-1970)
* Jean Dauzère (1970-1976)
* Jean Laborde (1976-1982)
* Jean-Pierre Joseph (1982-1992)
* Yves Rispat (1992-1998)
* Philippe Martin (1998 -)

## Composició

El març de 2008 el Consell General del Gers era constituït per 31 elegits pels 31 cantons del Gers.
| Parti | Sigle | Elus |
| Majoria |||
| Partit Comunista Francès | PCF | 2 |
| Partit Socialista | PS | 18 |
| Divers Gauche | DVG | 1 |
| Oposició |||
| Divers Droite | DVD | 1 |
| Unió pel Moviment Popular | UMP | 9 |
| President del Consell General |||
| Philippe Martin (PS) |||

## Vegeu també

* Consell Regional de Migdia-Pirineus
* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* Web oficial del Consell General del Gers Arxivat 2010-07-24 a Wayback Machine.
# Riosucio (Chocó)

Riosucio és un municipi de Colòmbia, al Departament de Chocó. Limita al nord amb la Província de Darién (Panamà) i el municipi d'Unguía; a l'orient limita amb Turbo i Mutatá (ambòs a Antioquia. Al sud amb els municipis de El Carmen del Darién i Bahía Solano. A l'orient amb el municipi de Juradó i la província de Darién.
# Jaume Planas i Simó

Jaume Planas i Simó (Barcelona, 1889 - Barcelona, 4 de maig de 1974) fou director, tenor i compositor.

## Biografia

Fou un músic polifacètic que començà actuant en cafès i el 1923 interpretà La traviata al Liceu, es passà al gènere de l'opereta i va escriure música per al cinema, com la sardana Terra catalana de la pel·lícula Mercedes (1932).
El 1928 actuà a l'Havana amb la companyia d'Esperanza Iris. A través de la seva activitat com a director d'orquestrines, fou un dels introductors del jazz a Catalunya amb les cèlebres sessions a la Granja Royal de l'orquestra de Jaume Planas y sus Discos Vivientes amb la que participà en 1932 en la primera comèdia del cine sonor espanyol, el musical Mercedes de Josep Maria Castellví i Marimon, protagonitzada per Josep Santpere i Pei. Més tard esdevingué funcionari de l'Ajuntament de Barcelona i contrabaix de l'Orquestra del Liceu.
Es va casar amb la italiana Guillermina Corio.

## Referències

* 1 2 «Necrològica de Jaume Planas». La Vanguardia, 05-05-1974, pàg. 36.
* ↑ Romaguera i Ramió, Joaquim. El jazz y sus espejos (en castellà). vol.1. Ediciones de la Torre, 2002, p. 71. ISBN 9788479603083.

## Bibliografia

* Tom X, pag. 136 d'Història de la Música Catalana, Valenciana i Balear. Xosé Aviñoa. Edicions 62