OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mateu II de Constantinoble

Mateu II (en grec Ματθαῖος Β') va ser patriarca de Constantinoble tres vegades. La primera durant uns dies l'any 1596, la segona de l'any 1598 al 1602, i la tercera durant un breu període el 1603.
Va néixer a Klinovo (Κλινόβῳ), a Tessàlia, i va ser metropolità de Ioànnina. L'any 1596 va succeir al patriarca Jeremies Tranos, però en la seva elecció no hi van ser presents tots els membres del Sant Sínode, i no es va acceptar el seu nomenament. Al cap d'uns vint dies es va veure obligat a dimitir (febrer de 1596) i es va retirar al Mont Atos. Pel mes d'abril de 1598 va ser reelegit, i va governar el patriarcat fins al 1602, quan es va retirar altre cop al Mont Atos.
Pel mes de gener de 1603 va ser cridat un altre cop per dirigir la seu, però va governar només disset dies, segons unes fonts fins a la seva mort, i segons altres es va retirar al Mont Atos o va morir aquell mateix any.
Durant el seu mandat va proclamar santa a Filotea d'Atenes (1522-1589) de la que es celebra la seva festa el 19 de febrer, considerada màrtir i patrona d'Atenes.

## Referències

* ↑ «Ματθαῖος Β'» (en grec). Ecumenical Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 30 juliol 2023].
# Ashaway

Ashaway és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Rhode Island. Segons el cens del 2000 tenia 1.537 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ashaway tenia 1.537 habitants, 589 habitatges, i 441 famílies. La densitat de població era de 249,3 habitants per km².
Dels 589 habitatges en un 32,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,9% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 25,1% no eren unitats familiars. En el 18,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 31,3% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 12,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.271 $ i la renda mediana per família de 49.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.375 $ mentre que les dones 25.556 $. La renda per capita de la població era de 21.149 $. Aproximadament el 6,6% de les famílies i el 7,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ashaway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ashaway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Coventry (Rhode Island)

Coventry és una població dels Estats Units a l'estat de Rhode Island. Segons el cens del 2004 tenia 33.668 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Coventry tenia 33.668 habitants, 12.596 habitatges, i 9.295 famílies. La densitat de població era de 218,3 habitants per km².
Dels 12.596 habitatges en un 34,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,4% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 26,2% no eren unitats familiars. En el 21,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,9% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 24% de 45 a 60 i un 13% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.987$ i la renda mediana per família de 60.315$. Els homes tenien una renda mediana de 40.174$ mentre que les dones 29.357$. La renda per capita de la població era de 22.091$. Aproximadament el 3,6% de les famílies i el 5,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Coventry». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Coventry». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Júlia Livil·la

Júlia Livil·la o Júlia Lívia (en llatí Julia Livia o Julia Livilla) va ser filla de Germànic Cèsar i Agripina Major, nascuda l'any 18.
L'any 33 es va casar amb Marc Vinici. El seu germà Calígula hi va mantenir una continuada relació incestuosa, però l'any 37 la va desterrar.
Claudi la va cridar de l'exili però al cap de poc temps la va fer matar per instigació de la seva esposa Valèria Messalina, que n'envejava la bellesa, en temia la influència i es ressentia de l'aristocràcia de Júlia. Va ser acusada d'adulteri i morta, i el filòsof Sèneca va ser desterrat a Còrsega acusat d'haver confabulat amb ella.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 642.
# Corrent de l’Atlàntic Nord

El Corrent de l'Atlàntic Nord és un poderós corrent oceànic calent que continua el Corrent del Golf. A l'oest d'Irlanda es divideix en dos. Una branca (el Corrent de les canàries) va cap al sud mentre que l'altra continua al nord junt les costes del nord-oest d'Europa. Es creu que té una gran influència en el clima però una minoria opina que no és així. Altres branques inclouen el corrent Irminger i el corrent noruec. Conduït per la circulació termohalina el corrent de l'Àtlàntic Nord sovint es considera part del Corrent del Golf de la costa est de Nord-amèrica fins a l'oceà Artic.
Se sospita que l'escalfament global pot tenir un efecte significatiu sobre aquest corrent.

## Referències

* ↑ R. SEAGER, D. S. BATTISTI, J. YIN, N. GORDON, N. NAIK, A. C. CLEMENT, and M. A. CANE. «Is the Gulf Stream responsible for Europe’s mild winters?». Quarterly Journal of the Royal Meteorological Society, 2002. [Consulta: 25 octubre 2010].

## Vegeu també

* Circulació de retorn meridional de l'Atlàntic

## Enllaços externs

* The North Atlantic Current Arxivat 2008-02-12 a Wayback Machine.. Elizabeth Rowe, Arthur J. Mariano, Edward H. Ryan, The Cooperative Institute for Marine and Atmospheric Studies
# Miho Dukov

Miho Dukov és un lluitador búlgar, ja retirat, especialista en lluita lliure, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Montreal, on fou quart en la competició del pes gall del programa de lluita lliure. Quatre anys més tard, als Jocs de Moscou, guanyà la medalla de plata en la prova del pes ploma.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles en el Campionat del Món, de plata el 1979 i de bronze el 1975 i 1977, així com cinc medalles en el Campionat d'Europa, tres d'or i dues de plata.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Miho Dukov». [Consulta: 19 març 2025].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 19 març 2025].
# Annona reticulata

Annona reticulata és un arbre semicaducifoli dins la família de les annonàcies nadiu de Mèxic, Amèrica Central, Colòmbia i Veneçuela.

## Descripció

Arbret que fa fins a 8 m d'alt amb capsada irregular. Les seves flors són verd groguenques i els fruit de forma variable de forma de cor a esfèric, la seva mida des d'un a set cm segons el cultivar. El fruit madur exteriorment és de marró a groguenc i la polpa pot ser aromàtica o de gust repulsiu.

## Distribució

És nadiu de Mèxic, Amèrica Central, Colòmbia i Veneçuela, actualment és pantropical, està naturalitzat i cultivat a gran part del món tropical.

## Usos

El seu fruit és dolç i es menja però és menys popular que el de l'espècie Annona cherimola, el xirimoier.

## Referències

* ↑ Germplasm Resources Information Network (GRIN). «Taxon: Annona reticulata L.». Taxonomy for Plants. USDA, ARS, National Genetic Resources Program, National Germplasm Resources Laboratory, Beltsville, Maryland, 11-07-1997. [Consulta: 16 abril 2008].
* ↑ Missouri Botanical Garden. «Annona reticulata L.». Tropicos, 1753. [Consulta: 16 abril 2008].
* ↑ Germplasm Resources Information Network (GRIN). «Taxon: Rollinia mucosa (Jacq.) Baill.». Taxonomy for Plants. USDA, ARS, National Genetic Resources Program, National Germplasm Resources Laboratory, Beltsville, Maryland, 15-12-2000. Arxivat de l'original el 2009-09-01. [Consulta: 16 abril 2008].
* 1 2 «Annona reticulata» (en anglès). Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ Mahdeem, H. «Annona reticulata». Neglected Crops. Department of Horticulture & Landscape Architecture, Purdue University, 05-07-1998. [Consulta: 16 abril 2008].

## Enllaços externs

* «Species Annona reticulata». UniProt Consortium. [Consulta: 16 abril 2008].
# Zona fòtica

La zona fòtica o zona eufòtica (del grec: εὖ “bo” + φῶς “llum") és la zona que va de la superfície de l'aigua d'un llac o oceà fins a la fondària a partir de la qual la fotosíntesi ja no és possible perquè no hi ha prou llum solar. La fondària de la zona fòtica pot estar afectada en gran manera per la terbolesa estacional.
S'estén des de la interfície de l'aigua amb l'atmosfera terrestre fins a la fondària on la llum cau a l'1% de la de la superfície (anomenada fondària eufòtica). D'acord amb això el seu gruix varia àmpliament amb l'atenuació de la llum en la columna d'aigua. En llocs molt tèrbols la fondària eufòtica pot ser de pocs centímetres i en canvi en els oceans pot arribar a 200 metres.
A la zona fòtica és on es fa gairebé tota la producció primària Un 90% de la vida marina viu en aquesta zona.
De vegades s'anomena zona disfòtica la que va des de la base de la zona eufòtica fins als 200 m. La zona eufòtica junt amb la zona disfòtica coincideixen amb la zona epipelàgica.

## Vegeu també

* Zona afòtica

## Notes

* ↑ Photic zone Encyclopædia Britannica Online. 14 August 2009.
# Daniel de Pàdua

Daniel de Pàdua (Pàdua, s. II - 168 o s. III - 304) fou un cristià, mort màrtir. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes. Probablement fou martiritzat a l'inici del segle iv, durant les persecucions de Dioclecià. La tradició posterior el va voler vincular al primer bisbe de la ciutat, Prosdòcim de Pàdua, convertint-lo en el seu diaca i fent que patís martiri cap al 168. Per la inscripció de la tomba, que diu que era levita, pot haver estat jueu.
Les seves relíquies es traslladaren a l'església de Santa Sofia el 3 de gener de 1064, data que quedà com a la seva festivitat. És un dels quatre patrons de Pàdua (amb Antoni de Pàdua, Prosdòcim i Justina de Pàdua).
No va ésser conegut fins que l'últim terç del segle xi es trobà el seu cos a l'oratori de San Prosdocimo: un sarcòfag romà de marbre amb restes de claus amb la inscripció Hic corpus Danielis martyris et levitae quiescit. La tomba es conserva a la catedral de Pàdua.
# Tecla Sala i Miralpeix

Tecla Sala i Miralpeix (Roda de Ter, 26 d'abril de 1886 - Barcelona, 2 de setembre de 1973) fou una empresària catalana.

## Biografia

Filla de Josep Sala i Romà i de Dolors Miralpeix i Ballester, quedà òrfena als cinc anys i se'n feren càrrec els seus oncles Pau Sala i Roma i Francesca Miralpeix i Masvidal. A la mort dels seus oncles l'any 1910 heretà la fàbrica de filatura de cotó que posseïen a Roda de Ter, coneguda popularment com “La Blava”. L'any 1906 es casà amb el seu cosí Joan Riera i Sala i el matrimoni va gestionar la fàbrica heretada. L'any 1909, el matrimoni s'instal·là a Barcelona i tingueren cinc fills, un dels quals, Pau Riera i Sala, fou un dels fundadors d'Òmnium Cultural.
L'any 1913 adquiriren un edifici industrial dedicat a fabricar pasta de paper a l'Hospitalet, conegut com el molí d'en Basté, que van convertir en fàbrica de filatures de cotó.
Tecla Sala enviudà el 1926, i l'any 1928, encarregà a l'arquitecte Francesc Folguera i Grassi el Casal Sant Jordi del carrer de Casp cantonada amb el de Pau Claris (Barcelona), on disposava d'oficines i on va anar a viure.
Va solidaritzar-se amb el Moviment Escolta creat per Josep Maria Batista i Roca i va col·laborar amb mossèn Antoni i Batlle, l'any 1928, sota la dictadura militar de Primo de Rivera.
Durant la Guerra Civil Espanyola s'exilià a França i les seves propietats foren col·lectivitzades i recuperades l'any 1939.
Fou una persona de fortes conviccions religioses i sempre defensà que l'Església havia d'estar al costat del poble i amb el poble. Contribuí generosament a la reconstrucció de temples, a obres de caràcter benèfic i ajudà a moltes activitats culturals.
Creà i mantingué una escola-llar a Roda de Ter i a l'Hospitalet, subvencionà la Creu Roja, col·laborà en la construcció del nou temple parroquial de Santa Eulàlia de Mérida i va fer construir pel seu compte (sobre un solar cedit pel municipi) l'escola que porta el seu nom, de la qual feu donació al Bisbat de Barcelona i que es va inaugurar el curs 1957-58.
L'any 1954, l'Ajuntament de l'Hospitalet la nomenà filla adoptiva. De la mateixa manera la ciutat de l'Hospitalet va comprar, el 1988, la fàbrica tèxtil el Molí d'en Basté per construir-hi el Centre Cultural Tecla Sala que acull la Biblioteca Central Tecla Sala, el Centre d'Estudis de l'Hospitalet, l'espai de creació TPK Art i pensament contemporani i la Fundació Arranz-Bravo.

## Referències

* 1 2 «Tecla Sala i Miralpeix». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Albertí, Elisenda. Decidides. Set dones contra corrent. Barcelona: Albertí, 2017, p. 165-177. ISBN 9787246157484.
* 1 2 3 Marcé i Sanabra, Francesc. Hospitalencs d'ahir. Hospitalet de Llobregat: Ateneu de Cuñtura Popular, 1994, p. 484 a 491. ISBN 84-604-9519-1.
* ↑ «L'Escola Tecla Sala celebra 50 anys de lliçons a L’'». L'H digital, 24-11-2008.
* ↑ «Col·legi Tecla Sala», 25-02-2025. [Consulta: 19 març 2025].
* ↑ Marcé, Matilde «Catalanes que han fet història. Tecla Sala i Miralpeix». Xipreret. Butlletí d'informació de l'Ateneu de Cultura Popular, 327, 7-2009, pàg. 3-4.
# Palau de Livàdia

El Palau de Livàdia (en ucraïnès Лівадійський палац, en rus Ливадийский дворец, en tàtar de Crimea Livadiya Sarayi), va ser un lloc d'estiueig de l'últim tsar de Rússia, Nicolau II, i la seva família a Livadiya, Crimea al sud d'Ucraïna. La Conferència de Ialta es va celebrar allà el 1945, quan al palau es van ubicar els apartaments de Franklin Delano Roosevelt i d'altres membres de la delegació nord-americana. Avui en dia el palau hi ha un museu, però de vegades és utilitzat per les autoritats ucraïneses per tal de celebrar-hi cimeres internacionals.

## Història de la construcció

Anteriorment de Lambros Katsonis i després una possessió de la família Potocki, la propietat es va convertir en Livadia una residència d'estiu de la família imperial russa a la dècada de 1860, quan l'arquitecte Hipòlit Monighetti va construir un gran palau, un petit palau i una església. La residència era freqüentada per Alexandre II de Rússia, mentre que el seu successor, Alexandre III va morir al palau més petit. Potser fou per aquest últim fet que el seu fill, Nicolau II, va fer enderrocar tots dos palaus per reemplaçar-los per una nova estructura més àmplia.
El 1909, Nicolau i la seva esposa van viatjar a Itàlia, on van ser captivats pels palaus renaixentistes, mostrats per Víctor Manuel III d'Itàlia. En tornar, van confinar el projecte a Nikolai Krasnov, un arquitecte de moda reisdent a Ialta, responsable de les residències del Gran Ducat de Koreiz, per preparar el projecte per a un nou palau imperial. El tsar testifica que el disseny es va discutir molt amb la família imperial, es va decidir que les quatre façanes del palau haurien de ser diferents. Les obres de construcció es van prolongar durant disset mesos, el nou palau va ser inaugurat l'11 de setembre de 1911. La Gran Duquessa Olga va celebrar el seu 16è aniversari al palau de Livàdia.
Després de la Revolució Russa de 1917, el palau es va utilitzar com una institució mental, i ara serveix com a museu d'Ucraïna. La majoria dels artefactes històrics s'han perdut, però tot el que s'ha recuperat pot ser vist per un mòdic preu.

## Arquitectura

El palau de Livàdia es construí amb granit blanc de Crimea a l'estil neorenaixement. L'edifici disposa d'un pòrtic d'arcs de marbre de Carrara, un ampli pati àrab, un pati italià, una torre florentina, un balcó-mirador i els cellers de múltiples gots amb jaspi. Una galeria uneix el palau amb una església neobizantina de l'Exaltació de la Creu, construïda per Monighetti el 1866.
El palau conté 116 habitacions, amb interiors decorats en diferents estils. Hi ha un vestíbul Pompeia, una sala de billar Anglès, una sala menjador d'estil neobarroc, i un estudi de fusta d'auró, que va provocar l'admiració particular de Nicolau II.

## Enllaços externs

* Fotografies del palau de Livàdia Arxivat 2015-07-04 a Wayback Machine. (anglès)
* Palau de Livàdia (Ialta)
# William Shatner: You Can Call Me Bill

William Shatner: You Can Call Me Bill és un documental estatunidenc del 2023 sobre l'actor canadenc William Shatner. Està escrit i dirigit per Alexandre O. Philippe.

## Recepció

Al lloc web de l'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes, la pel·lícula té una puntuació d'aprovació del 84% basada en 31 ressenyes, amb una puntuació mitjana de 6,5/10. A Metacritic, la pel·lícula té una puntuació de 68 sobre 100, basada en 13 crítics, indicant "crítiques generalment favorables".
Clint Worthingtonde RogerEbert.com va donar a la pel·lícula tres de quatre estrelles i va escriure: "A l'edat de noranta anys, Shatner segueix tan viu com sempre: els seus ulls salvatges per la curiositat i l'humor, la seva veu dolça amb prou feines desgastada per anys de veu en off i soliloqui. Però segueix sent profundament conscient dels seus propis dies comptats, cosa que fa que You Can Call Me Bill se senti com un elogi cinematogràfic autoadministrat. Està clarament lluitant amb la finalitat i la impermanència de tot plegat, ja sigui aquí o en esdeveniments en directe que el veuen entretenir el públic amb pensaments poètics sobre el final de la seva vida o la immensitat de l'univers."
You Can Call Me Bill va ser qualificat per ser considerat per a un Premi de lOscar 2025 a la categoria de millor llargmetratge documental.

## Referències

* ↑ «‘William Shatner: You Can Call Me Bill’ Review: Living Long». The New York Times. [Consulta: 31 març 2024].
* 1 2 «You Can Call Me Bill». RogerEbert.com, 22-03-2024. [Consulta: 1r maig 2024].
* ↑ «William Shatner: You Can Call Me Bill». Rotten Tomatoes. [Consulta: 28 agost 2024].
* ↑ «William Shatner: You Can Call Me Bill». Metacritic. [Consulta: 8 juny 2024].
* ↑ Pedersen, Erik. «Oscars: Academy Reveals List Of Documentary, Animation & International Features Eligible For Consideration» (en anglès americà). Deadline, 21-11-2024. [Consulta: 23 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# William Shatner: You Can Call Me Bill

William Shatner: You Can Call Me Bill és un documental estatunidenc del 2023 sobre l'actor canadenc William Shatner. Està escrit i dirigit per Alexandre O. Philippe.

## Recepció

Al lloc web de l'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes, la pel·lícula té una puntuació d'aprovació del 84% basada en 31 ressenyes, amb una puntuació mitjana de 6,5/10. A Metacritic, la pel·lícula té una puntuació de 68 sobre 100, basada en 13 crítics, indicant "crítiques generalment favorables".
Clint Worthingtonde RogerEbert.com va donar a la pel·lícula tres de quatre estrelles i va escriure: "A l'edat de noranta anys, Shatner segueix tan viu com sempre: els seus ulls salvatges per la curiositat i l'humor, la seva veu dolça amb prou feines desgastada per anys de veu en off i soliloqui. Però segueix sent profundament conscient dels seus propis dies comptats, cosa que fa que You Can Call Me Bill se senti com un elogi cinematogràfic autoadministrat. Està clarament lluitant amb la finalitat i la impermanència de tot plegat, ja sigui aquí o en esdeveniments en directe que el veuen entretenir el públic amb pensaments poètics sobre el final de la seva vida o la immensitat de l'univers."
You Can Call Me Bill va ser qualificat per ser considerat per a un Premi Oscar 2025 a la categoria de millor llargmetratge documental.

## Referències

* ↑ «‘William Shatner: You Can Call Me Bill’ Review: Living Long». The New York Times. [Consulta: 31 març 2024].
* 1 2 «You Can Call Me Bill». RogerEbert.com, 22-03-2024. [Consulta: 1r maig 2024].
* ↑ «William Shatner: You Can Call Me Bill». Rotten Tomatoes. [Consulta: 28 agost 2024].
* ↑ «William Shatner: You Can Call Me Bill». Metacritic. [Consulta: 8 juny 2024].
* ↑ Pedersen, Erik. «Oscars: Academy Reveals List Of Documentary, Animation & International Features Eligible For Consideration» (en anglès americà). Deadline, 21-11-2024. [Consulta: 23 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Glocester

Glocester és una població del Comtat de Providence a l'estat de Rhode Island dels Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000 Glocester tenia 9.948 habitants, 3.559 habitatges, i 2.818 famílies. La densitat de població era de 70,1 habitants per km².
Dels 3.559 habitatges en un 38% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,4% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 20,8% no eren unitats familiars. En el 15,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,8 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 31,6% entre 25 i 44, un 26,1% de 45 a 60 i un 9,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.537 $ i la renda mediana per família de 62.679 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.112 $ mentre que les dones 29.071 $. La renda per capita de la població era de 22.914 $. Aproximadament el 3,4% de les famílies i el 4,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Glocester». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Glocester». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Coeficient d'endogàmia

El coeficient d'endogàmia o de consanguinitat d'un individu és la probabilitat que dos al·lels en qualsevol locus de l'individu siguin idèntics per descendència d'avantpassat (s) comú(ns) dels dos progenitors.
El coeficient d'endogàmia o consanguinitat és defineix com la probabilitat que dos al·lels en un locus determinat siguin idèntics per descendència, mentre que el coeficient de relació és la proporció de gens que dos individus tenen en comú com a resultat d'una relació de parentiu directa o col·lateral.

## Referències

* ↑ «Genetic and Quantitative Aspects of Genealogy: The Coefficient of Inbreeding (F) and Its Applications». Genetic-Genealogy.co.UK. Arxivat de l'original el 3 d’abril 2021. [Consulta: 1r desembre 2018].
* 1 2 «Glossary». Genetic-Genealogy.co.UK. Arxivat de l'original el 25 de gener 2021. [Consulta: 21 desembre 2018].