# Família Takatsukasa

La família Takatsukasa era una família noble i una branca de la família Konoe, la línia principal del clan Fujiwara del Nord. El seu rang de nobles de la cort era el de família regent. L'estatus de la família com a membre de la noblesa era el de duc. El fundador va ser Kanehira, el quart fill de Konoe Iezane. L'escut de la família és la peònia Takatsukasa.

## Visió general
### edat mitjana

L'any 1252 (el 4t any de Kencho) durant el període de mitjans de Kamakura, Kanehira va ser nomenat regent i cap del clan Fujiwara. Va heretar les finques de la família Konoe en algunes parts, i més tard va heretar les finques del fill gran de la seva germana (Takatsukasa-in, l'emperadriu Dowager de Takatsuka, així va fundar la nova família Takatsukasa).
El nom de la família prové del fet que la residència de la família Kanehira es trobava a Takatsukasa Muromachi (Takatsukasa-koji, la intersecció dels actuals carrers Shimo-Chojamachi-dori i Muromachi-dori. Com que també va heretar el Palau Inokuma, que donava al carrer Youbaikoji, també era conegut com el Palau Youbai. A més, s'ha erigit un rètol al Palau Imperial de Kyoto que indica el lloc de la residència del període Edo de Takatsukasa.
L'escut de la família és l'escut de la peònia Takatsukasa. Mentre que la cresta de la peònia Konoe està dissenyada per mirar els estams d'una peònia des de dalt, la cresta de Takatsukasa està dissenyada per mirar els estams des del costat i té cinc estams. L'escut de la família és el diamant.
Durant el període Sengoku, Tadafuyu Takatsukasa no va tenir cap hereu, i amb la seva mort el 1546 (Tenbun 15), la línia de la família Takatsukasa va acabar.

## Període modern primerenc

El 1579 (Tensho 7), més de 30 anys després que la família s'hagués extingit, el tercer fill de Nijō Haruyoshi, Nobufusa, va reviure el nom de la família amb l'ajuda d'Oda Nobunaga.
El valor oficial de la finca a principis del període modern era de 300 koku durant l'època d'Oda Nobunaga, 1.000 koku al començament del període Edo i 1.500 koku a mitjans del període Edo. {Nota nº. 1}
Takatsukasa Nobufusa era un amic íntim de Toyotomi Hideyoshi, i la família Takatsukasa va heretar els estris de te preferits d'Hideyoshi (que van ser destruïts en un atac aeri durant la Segona Guerra Mundial).
El tercer shogun del shogunat Edo, l'esposa de Tokugawa Iemitsu Takako, el cinquè shogun, la dona de Tokugawa Tsunayoshi Nobuko i el tretzè shogun, l'esposa de Tokugawa Iesada Ninko eren filles de la família Takatsukasa.
El quart fill de Nobufusa (i el germà petit de Takashi), Nobuhira, va anar a Edo i es va convertir en vassall del shogunat, va rebre el cognom Matsudaira i va rebre un estipendi de 7.000 koku. Durant el regnat del nét de Nobuhira, Nobumasa, el seu feu va ser augmentat a 10.000 koku i va ser classificat entre els senyors feudals (Senyor del domini Yata, més tard el domini Yoshii). Per obtenir informació sobre aquesta família, vegeu la família Takatsukasa Matsudaira.
Durant el període Edo, la successió del capdavant familiar entre pares i fills no va anar bé, i el 18è cap, Fusahiro, i el 19è cap, Naosuke, van ser adoptats de la família Konoe, mentre que el 20è cap, Mototeru, va ser adoptat de la família Ichijo. shi) (Takatsukasa Sukehira).
El 23è cap de la família, Takatsukasa Masamichi, va ser molt confiat pels emperadors Ninko i Komei i va servir com a regent durant uns 33 anys, regnant com l'home més poderós de la Cort Imperial. Més tard se li va concedir el títol de Taiko per l'emperador Komei. Aquesta va ser una mesura excepcional, igual que la d'Hideyoshi. No obstant això, es va veure obligat a renunciar al seu tron ​​després de l'opressió del shogunat durant la Purga d'Ansei.

## Modern i posterior

Sukehiro, que va ser el regent durant el final del període Edo, va acompanyar l'emperador Meiji en la seva visita a Tòquio i se li va concedir una residència hatamoto prop de la Porta Hanzomon del Palau Imperial com a residència. Va utilitzar els seus antics servicis per obrir una botiga de fabricació i venda d'oli de colza, però va fracassar i la va tancar al cap d'uns anys Després va tornar a Tòquio i va adquirir una mansió a Azabu Honmura-cho (ara l'Ambaixada de Finlandia i el restaurant Arisugawa Shimizu). Més tard va traslladar la seva mansió a Kamimeguro, Meguro Ward. (La seva mansió Kamimeguro va ser incendiada en un atac aeri per part de l'exèrcit dels Estats Units durant la Segona Guerra Mundial.) Més tard (com que l'esposa de Takatsukasa Shinsuke, Sueko, era la segona filla de Tokugawa Ietada), la casa es va traslladar al costat de la residència de la família Tokugawa a Sendagaya, i després de la guerra es va llogar com a edifici escolar per a la Universitat de Tsuda.
Quan els funcionaris administratius el 17 de juny de 1869, van fusionar els nobles de la cort i les famílies daimyo per crear el sistema de noblesa, la família Takatsukasa, com a antics nobles de la cort, es va afegir a la noblesa. L'hereu de Sukehiro, Sukemasa, va morir als 22 anys el 1867 (Keio 3) durant el final del període Edo, i Hiromichi va ser adoptat de la família Kujo i va heretar el capdavant familiar el 20 d'agost de 1872.
2-3
* ↑ Otabe 2006, p. 57.
* 1 2 3 4 Enciclopèdia Nipponica "Família Takatsukasa" - Kotobank
* 1 2 3 4 National History Encyclopedia Editorial Committee 1988, p. 45.
* 1 2 3 4 5 6 7 Ōkubo Toshiken 1990, p. 44.
* ↑ Versió digital del diccionari de noms japonès + Plus "Matsudaira Nobukiyo" - Kotobank
* ↑ The Peerage Encyclopedia Publishing Society 1990, p. 379.
* ↑ Ōkubo Toshiken 1990, pàg.
* ↑ seitar0. "Visiting Mr. Suga's Azabu Honmuracho (Part 2)". A Literary Walk Along the Hankyu and Hanshin Lines.
* ↑ Ōkubo Toshiken 1990, p. 34.
* ↑ Chinese Mirror Publishing Association 1990, pàg.
* ↑ Chinese Mirror Publishing Association 1990, pàg.
* ↑ "Visita de la Universitat de Tsuda #11 El campus de Sendagaya renascut per fi es presenta! | Revista web oficial de la Universitat de Tsuda "plumgarden". Jardí de prunes. Consultat el 2 de maig de 2022
* ↑ Odabe, Y. 2006, p. 13-14.
* ↑ Masao Asami 1994, p. 24-25.
* 1 2 The Editorial Committee of the Xiahuiguan Chinese Family Genealogy 1996, p. 17.