OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pare

El teu putu pare es el meu pare (es broma no en tinc)
El pare és l'individu mascle dels animals que fertilitza un ou o un òvul que dona lloc a un nou individu, que és el seu fill. En algunes espècies no existeix cap altra relació paternofilial, ni tan sols se sap qui és el pare de cada individu. En d'altres, pot tenir un rol a la família o a la tribu. En molts animals l'interès del mascle consisteix únicament a copul·lar amb femelles, cosa que dona poder, autoritat o popularitat entre la tribu; però després són únicament les femelles les que cuiden la criatura.

## Els pares humans

En el cas dels humans, tradicionalment, en algunes cultures, els individus s'han agrupat en nuclis mínims formats per un pare, una mare i els fills d'ambdós. En altres cultures però l'organització social i familiar és diferent. L'antropòleg Maurice Godelier opina que l'espècie humana és una de les que té més consciència de la paternitat, però pot atorgar aquest títol a diverses figures segons l'esquema de parentiu de cada cultura. Actualment, a la cultura occidental es pot considerar que el pare és el mascle que pot fer de progenitor masculí. Les funcions d'un pare varien segons l'època i la zona però inclouen sobretot l'amor, l'educació, la primera sociabilització i la cura fins a la seva majoria d'edat. Als humans de vegades es diferencia entre pare biològic; l'esperma del qual ha participat, junt a un òvul, a la formació del fetus; i pare adoptiu, putatiu, etc., que s'ocupa del nen i que sovint és la parella de la seva mare.

## Vegeu també

* Mare
Viccionari
# Emilie Dequenne

Emilie Dequenne (Belœil, 29 d'agost de 1981 — Villejuif, 16 de març de 2025) va ser una actriu belga reconeguda internacionalment per la seva interpretació a Rosetta (1999), pel·lícula amb la qual va guanyar la Palma d'Or a Canes. A la seva carrera, va participar en més de seixanta pel·lícules i sèries, destacant títols com El pacte dels llops (2001), Le grand Meaulnes (2006), Charlotte Corday (2008) i Perdre la raison (2012), pel·lícula per la qual va obtenir el premi a la millor actriu a la secció Un Certain Regard a Canes. Va rebre cinc nominacions als premis César, guanyant finalment el César a la millor actriu secundària el 2021 per Les coses que diem, les coses que fem. El 2023 va anunciar que patia un càncer de glàndula adrenocortical, del qual va morir el 18 de març a l'edat de 43 anys.

## Referències

* ↑ Simon, Lluís. «Mor als 43 anys l'actriu Emilie Dequenne, Palma d'Or a Canes el 1999». [Consulta: 18 març 2025].
# Palau de la Diputació de Perpinyà

El Palau de la Diputació de Perpinyà, o Palau de la Diputació del General de Perpinyà, és una construcció gòtica situada a la ciutat de Perpinyà, cap de la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord.
És un edifici del gòtic civil català, construït en el segle xv. D'ençà de l'Edat Mitjana que la Plaça de la Llotja forma el centre vital de Perpinyà, amb la presència dels diferents poders locals: la Borsa dels Mercaders o Llotja de Mar, la Casa de la Ciutat i el Palau de la Diputació. La façana posterior s'obre al carrer de la Barra.
Va ser construït a la segona meitat del segle xv a l'antiga plaça del Pa, ara de la Llotja, amb façana posterior al carrer de la Barra, per ser la seu al Rosselló de la representació permanent de la Diputació del General o Generalitat. L'arquitecte, Marc Safont, havia participat en la construcció del Palau de la Generalitat de Barcelona.
Després del 1659 fou ocupat pel Consell Sobirà del Rosselló, i més tard fou Palau de Justícia. Es va integrar a la Casa de la Ciutat el 1866. Les finestres trilobulades de columnetes amb capitells amb motius de fullatge i les façanes sòbries i simètriques, perforades amb majestuoses portes semicirculars, són d'una gran puresa, dins de l'estil gòtic.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ El Palau de la Diputació de Perpinyà en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* Apartat del Palau de la Diputació a la pàgina web de la Casa de la Vila de Perpinyà Arxivat 2016-10-11 a Wayback Machine.
# Bizalom

Bizalom (en hongarès confiança) és una pel·lícula hongaresa del 1980 dirigida per István Szabó ambientada en els darrers dies de la Segona Guerra Mundial que mostra dos membres de la resistència que passen com a marit i muller per salvar la seva vida davant dels nazis, tot i que cadascun d'ells està casat amb una altra persona. Aclamada per la crítica, Szabó va guanyar l'Ós de Plata al millor director al 30è Festival Internacional de Cinema de Berlín i fou nominada a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 1980.

## Sinopsi

Durant els darrers mesos de la Segona Guerra Mundial, la vida de Kata fa un gir inesperat. S'assabenta que, a causa de les activitats de resistència del seu marit, els dos s'han d'amagar una estona. Rep nous documents d'identitat com a esposa de János Bíró, un refugiat de Transsilvània, i descobreix una nova casa i un nou marit que ella desconeix. Kata, espantada i sense saber què fer, es dirigeix a aquest home amb confiança i se li obre, esperant que li respongui les preguntes, l'entengui i la doni suport. Però János Bíró, un lluitador experimentat en el moviment de resistència, que ha passat per experiències humanes i històriques difícils, acull Kata amb recel i fredor, exigint-li la més estricta precaució envers tot i tothom.

## Repartiment

* Ildikó Bánsági ... Kata
* Péter Andorai ... János
* Oszkárné Gombik ... A néni
* Károly Csáki ... A bácsi
* Ildikó Kishonti ... Erzsi
* Lajos Balázsovits ... Kata férje
* Tamás Dunai ... Günther Hoffmann
* Zoltán Bezerédi ... Pali
* Éva Bartis
* Béla Éless
* Danielle du Tombe ... Elza
* Gyula Gazdag ... Egy férfi
* Gyöngyi Dorogi
* László Littmann ... Dr. Czakó
* Judit Halász ... János felesége

## Referències

* ↑ British Film Institute
* ↑ «Berlinale 1980: Prize Winners». berlinale.de. Arxivat de l'original el 2013-10-15. [Consulta: 15 agost 2010].
* ↑ «The 53rd Academy Awards (1981) Nominees and Winners». oscars.org. [Consulta: 8 juny 2013].
* ↑ PORT.hu. «Bizalom» (en hongarès).

## Bibliografia

* (anglès) Charles Phillips Reilly, «The 19th New York Film Festival», Films in Review Vol.XXXII N°9, National Board of Review, New York, p.581, ISSN 0015-1688
* (anglès) «Confidence», Film Quarterly, Vol.35 N°4, University of California Press, Berkeley (Califòrnia), p.18-21, ISSN 0015-1386
* (anglès) Leonard Maltin, «Confidence», Leonard Maltin's 2001 Movie & Video Guide, Signet, New York, 1648p., p.276, ISBN 0-451-20107-8
# Geheimnisse einer Seele

Geheimnisse einer Seele (en alemany "Secrets d'una ànima") és una pel·lícula muda alemanya de 1926 ] dirigida per Georg Wilhelm Pabst.

## Trama

Martin Fellman, un professor erudit, experimenta malsons que el fan creure que s'està tornant boig. Tem que estigui a punt d'assassinar la seva dona, que l'estima molt. Contracta el doctor Orth, psiquiatre, perquè l'ajudi a resoldre les seves psicosis.

## Repartiment

* Werner Krauss com a Martin Fellman
* Ruth Weyher com a Seine Frau
* Ilka Grüning com a Die Mutter
* Jack Trevor com a Erich
* Pavel Pavlov com el Dr. Orth (com Pawel Pawloff)
* Hertha von Walther com a Fellmans Assistentin
* Renate Brausewetter com a Dienstmädchen
* Colin Ross com a Kriminalkommissar
* Lili Damita (sense acreditar)

## Producció

El productor de Geheimnisse einer Seele Hans Neumann era un ferm creient en les teories de Sigmund Freud i va intentar que Freud participés en la realització de la pel·lícula. Freud no va respondre, així que va contractar a Karl Abraham, un estret associat de Freud, com a assessor del projecte, per ajudar Neumann a fer la pel·lícula més realista psicològicament possible.
La pel·lícula es va rodar entre setembre i novembre de 1925, i es va estrenar a Berlín el 24 de març de 1926.

## Recepció

A partir de les crítiques retrospectives, Tom Milne al Monthly Film Bulletin va declarar que la pel·lícula es divideix en "aproximadament tres parts desiguals" comentant que la "primera i la millor, combinant subtilesa psicològica i dramàtica cruda". L'efecte de la manera que s'havia de convertir en la marca registrada de Pabst, és la seqüència d'obertura" mentre anomena la seqüència final de la pel·lícula una "seqüència final veritablement horrible, un final feliç enganxat". Milne va concloure que la pel·lícula veu Pabst "envoltat d'una prova de l'enfocament molt més integrat de l'inconscient i les seves aberracions que es va reduir a Die Liebe der Jeanne Ney, Abwege i Lulú, la caixa de Pandora."
Troy Howarth va comentar al seu llibre Tome of Terror: Horror Films of the Silent Era que la pel·lícula era "un thriller psicològic raonablement convincent" i que "Krauss és massa vell per al paper, que requereix que l'espectador cregui que està casat amb una estimada de la infància fàcilment 20 anys més jove que ell."

## Referències

* 1 2 Workman, Christopher; Howarth, Troy. Tome of Terror: Horror Films of the Silent Era. Midnight Marquee Press, 2016, p. 304. ISBN 978-1936168-68-2.
* 1 2 «Geheimnisse einer Seele» (en german). Filmportal.de. [Consulta: 11 novembre 2019].
* ↑ Milne, Tom (June 1979). «Geheimnisse einer Seele (Secrets of a Soul)». Monthly Film Bulletin 46 (545) (British Film Institute): 134.

## Enllaços externs

* Geheimnisse einer Seele a YouTube
# Política Exterior

Política Exterior és una revista bimensual especialitzada en afers internacionals publicada a Madrid, Fundada l'any 1987, s'ha consolidat com una publicació de referència en l'anàlisi de la política global.

## Història i perfil

Política Exterior, establerta l'any 1987,,és editada per Estudios de Política Exterior, SA de forma bimestral. Darío Valcárcel és un dels antics directors de la revista. Des de setembre de 2022 Aurea Molto n'és l'editora. Cobreix articles sobre relacions internacionals i té la seu a Madrid.
* Llistat de revistes a Espanya

## Referències

* ↑ «Revista Política Exterior: economía y tecnología» (en castellà). Espacio Fundación Telefónica. [Consulta: 4 setembre 2022].
* 1 2 3 «Política Exterior». ARCE. [Consulta: 15 novembre 2015].
* ↑ «Country Commercial Guides for FY 2000: Spain». US Department of State. [Consulta: 31 gener 2015].
* ↑ «Spain's foreign policy at the close of the 8th term of office: summary and prospects». CIDOB, 20-02-2008. Arxivat de l'original el 18 May 2015. [Consulta: 13 maig 2015].
* ↑ «Politica Exterior Magazine». Magazines. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Política Exterior - Lloc web oficial
# Jamel Debbouze

Jamel Debbouze, professionalment conegut senzillament com Jamel (París, 18 de juny de 1975), és un humorista i actor, principalment de comèdia, francès de pares marroquins i que va viure al Marroc durant la seva infantesa. La seva carrera professional però, l'ha desenvolupada a França, en francès, on és molt popular. Està casat amb Mélissa Theuriau des del 7 de maig de 2008, amb qui té dos fills.

## Espectacles

* 1996: C'est tout neuf
* 1999: Jamel en scène
* 2000: Jamel Show
* 2003-2004: Jamel 100% Debbouze
* 2007: Le Jamel Comedy Club envahit Le Casino de Paris
* 2009: Le Jamel Comedy Club Show

## Pel·lícules

* 1998: Zonzon de Laurent Bouhnik, personatge: Kader
* 1999: Le Ciel, les oiseaux et... ta mère ! de Djamel Bensalah, on fa de Youssef
* 2001: Amélie (Le Fabuleux Destin d'Amélie Poulain) de Jean-Pierre Jeunet, al qual fa de Lucien
* 2002: Astèrix i Obèlix: Missió Cleopatra (Astérix & Obélix : Mission Cléopâtre) d'Alain Chabat; Numérobis
* 2002: L'embolat (Le Boulet) d'Alain Berbérian i Frédéric Forestier; le maton malien
* 2004: She hate me de Spike Lee; Doak
* 2005: Angel-A de Luc Besson; André
* 2006: Indigènes de Rachid Bouchareb; Saïd
* 2008: Astèrix i Obèlix als Jocs Olímpics de Frédéric Forestier i Thomas Langmann; Numérobis
* 2008: Parla'm de la pluja (Parlez-moi de la pluie) d'Agnès Jaoui; Karim
* 2010: Fora de la llei (Hors-la-loi) de Rachid Bouchareb
* 2015: Pourquoi j'ai pas mangé mon père, director i guionista

## Doblatge dibuixos animats

* 1998: Dr. Dolittle de Betty Thomas; fa la veu francesa del conillet d'índies Rodney
* 2000: Dinosaure des Disney; fa la veu francesa del lèmur Zini
* 2003: Les Clefs de bagnole de Laurent Baffie, fa la veu d'un gos de plastilina

## Premis i honors

* 2002: Nominació al millor actor secundari al premi César pel seu paper a Amélie
* 2003: Nominació al millor actor secundari al premi César pel seu paper a Astérix i Obélix : Missió Cleopatra
* 2004: Gall de Vidre atorgat per la comunitat de francesos a Bèlgica
* 2006: Premi del Festival de Cannes a la millor interpretació masculina pel seu paper a Indigènes

## Curiositats

En un moment de l'espectacle La Vie Normale (La vida normal) del també humorista Gad Elmaleh, aquest imita a en Jamel.

## Referències

* ↑ «Le couple Debbouze à Marrakech». Le Figaro, 08-05-2008..
* ↑ Johnston, Sheila. «Jamel Debbouze: France's new superstar». The Daily Telegraph, 03-11-2008. Arxivat de l'original el 19 November 2009. [Consulta: 8 febrer 2010].
* ↑ «Mariage de Jamel Debbouze et Melissa Theuriau». Arxivat de l'original el 23 February 2009. [Consulta: 5 març 2009].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial d'en Jamel
# James Daunt

Achilles James Daunt (18 d'octubre de 1963) és un home de negocis britànic. Va fundar la cadena Daunt Books, i des del maig de 2011 és el conseller delegat de la cadena de llibreries Waterstones. El 2019 va esdevenir conseller delegat de la cadena de llibreries estatunidenques Barnes & Noble.
Achilles James Daunt nasqué el 18 d'octubre de 1963, fill del diplomàtic Timothy Daunt i Patricia Susan Knight. Rebé la seva educació a Sherborne School, abans d'estudiar història a Pembroke College, Universitat de Cambridge.
La seva primera feina va ser com a superintendent a Carnival Cruise Lines. Després de treballar com a banquer per JP Morgan, fundà Daunt Books, una cadena de sis llibreries a Londres. El maig de 2011 va ser nomenat conseller delegat de Waterstones pel flamant propietari, el bilionari rus Alexander Mamut. El 2011, els dos van aparèixer a la quarta plaça d'una llista del diari The Guardian de les 100 persones més importants de la indústria del llibre britànica.
Daunt fou elegit Membre Honorari ('Honorary Fellow') de la Royal Society of Literature el 2017.
Està casat amb Kary Steward, professional sanitària; tenen dues filles, Molly i Eliza; i viuen en una casa de quatre pisos a Hampstead. Tenen una segona residència a Suffolk i una tercera a Escòcia.

## Referències

* ↑ Alter, Alexandra; Hsu, Tiffany «Barnes & Noble Is Sold to Hedge Fund After a Tumultuous Year» (en anglès). The New York Times, 07-06-2019. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «DAUNT BOOKS LIMITED» (en anglès). [Consulta: 8 agost 2019].
* 1 2 Shah, Oliver «Interview». The Sunday Times, 22-12-2013, pàg. 6.
* ↑ «Còpia arxivada» (PDF). Pembroke Gazette, 2012, pàg. 120. Arxivat de l'original el 2015-11-19 [Consulta: 8 agost 2019].
* ↑ Kellaway, Kate «James Daunt: 'I don't recognise that books are dead'» (en anglès). The Observer, 03-06-2011. ISSN: 0029-7712.
* ↑ Hall, James «James Daunt parachuted in to run Waterstone's» (en anglès). The Daily Telegraph, 20-05-2011. ISSN: 0307-1235.
* ↑ Staff, Guardian «James Daunt and Alexander Mamut | No 4 | Books power 100» (en anglès). The Guardian, 23-09-2011. ISSN: 0261-3077.
* ↑ Onwuemezi, Natasha. «Rankin, McDermid and Levy named new RSL fellows». The Bookseller. [Consulta: 8 agost 2019].
* ↑ «Current RSL Fellows». Royal Society of Literature. Arxivat de l'original el 2019-02-06. [Consulta: 8 agost 2019].
* ↑ Eyre, Hermione. «James Daunt: the man who saved Waterstones» (en anglès). Evening Standard, 10-12-2014. [Consulta: 8 agost 2019].
* 1 2 Anthony, Andrew «James Daunt: the bibliophile who means business | Observer profile» (en anglès). The Guardian, 26-05-2012. ISSN: 0261-3077.
# Jurské

Jurské és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país,Té una població d'1,464 habitants i una àrea de 3.820 km²

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1294.

# Refèrencies

* ↑ «Prešovský kraj (Slovakia): Towns and Municipalities in Districts - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 19 març 2025].
# Les noces rouges

Les noces rouges és una pel·lícula dirigida per Claude Chabrol el 1973, segons un fet real esdevingut al departament de la Cruesa.

## Argument

Paul és un notable que treballa molt de temps en les relacions públiques. La seva dona, Lucienne, té un amant, Pierre. Paul està assabentat d'aquesta relació extraconjugal. Pierre està casat amb Clotilde, greument malalt. Enverinarà la seva dona. Paul revela un dia a Pierre i a Lucienne que ho sap tot de la seva relació amorosa. L'amant i la dona infidel assassinen doncs Paul. Però la seva filla denunciarà els culpables a la policia...

## Repartiment

* Claude Piéplu, Paul
* Michel Piccoli, Pierre
* Stéphane Audran, Lucienne
* Clotilde Joano, Clotilde
* Elena de Santis, Hélène
* François Robert, Auriol
* Daniel Lecourtois, el prefecte
* Ermanno Casanova, el conseller
* Pipo Merisi, Berthier
* Gilbert Servien, Henri Berger, Maurice Fourré, Philippe Fourré

## Premis i nominacions

* Premi FIPRESCI al Festival Internacional de Cinema de Berlín per Claude Chabrol
* Nominació a l'Os d'Or al Festival Internacional de Cinema de Berlín per Claude Chabrol

## Referències

* ↑ The New York Times. les noces rouges (en anglès). The New York Times.
# Laura G. Ortensi

Laura G. Ortensi (Roses, 29 de gener de 1991) és una filòloga i poeta catalana. És coneguda per haver guanyat la 22a edició del Premi Joan Duch per a joves escriptors amb l'obra Matar la mare.

## Obra

* Matar la mare (2021, Editorial Fonoll)
* La marca de l'ham (2024, Cap de brot edicions)

## Referències

* ↑ «Laura G. Ortensi: «No és casual que parli de la consciència de viure als marges»». [Consulta: 7 octubre 2022].
* ↑ TV3. «Més 324 - Laura G. Ortensi ens presenta el poemari "Matar la mare"». [Consulta: 10 octubre 2022].
* ↑ Poesia. «La marca de l'ham – Laura G. Ortensi», 24-11-2024. [Consulta: 29 novembre 2024].
# Laura G. Ortensi

Laura G. Ortensi (Roses, 29 de gener de 1991) és una filòloga i poeta catalana. És coneguda per haver guanyat la 22a edició del Premi Joan Duch per a joves escriptors amb l'obra Matar la mare.
Va estudiar periodisme (UAB), filologia catalana (UB) i criminologia (UOC). S'ha dedicat a la docència de català a secundària i també ha impartit classes per a adults. És activista pels drets de les persones amb discapacitat. El 2024 va participar en l'assaig col·lectiu Màtria o barbàrie (Angle Editorial) amb trenta dones més.

## Obra

* Matar la mare (2021, Editorial Fonoll)
* La marca de l'ham (2024, Cap de brot edicions)

## Referències

* ↑ «Laura G. Ortensi: «No és casual que parli de la consciència de viure als marges»». [Consulta: 7 octubre 2022].
* ↑ TV3. «Més 324 - Laura G. Ortensi ens presenta el poemari "Matar la mare"». [Consulta: 10 octubre 2022].
* ↑ Poesia. «La marca de l'ham – Laura G. Ortensi», 24-11-2024. [Consulta: 29 novembre 2024].
# Qaixqai

El qaixqai és una llengua parlada pel poble Qashqai, un grup ètnic que viu principalment a la província de Fars al sud de l'Iran, i al Khuzestan. És una llengua propera a l'àzeri. Els qashqays parlen també el farsi. La llengua s'escriu en els caràcters aràbics modificats per adaptar-se al persa. L'Encyclopædia Iranica considera el qashqai com un tercer grup independent de dialectes dins del grup de llengües turques del sud-oest. És conegut pels parlants com a turc. Les estimacions del nombre parlants Qashqai varien. Ethnologue va donar una xifra d'1.0 milions el 2021.
La llengua qashqai està estretament relacionada amb l'Àzeri. Tanmateix, algunes varietats Qashqai, és a dir, la varietat parlada a la tribu Sheshbeyli, comparteixen característiques amb el turc. En un sentit sociopolític, però, el qashqai es considera una llengua per dret propi.
Igual que altres llengües turques parlades a l'Iran, com la llengua azerbaiyana, el qashqai utilitza una versió modificada de l'escriptura pers-àrab.

## Referències

* 1 2 Foundation, Encyclopaedia Iranica. «Welcome to Encyclopaedia Iranica» (en anglès americà). [Consulta: 19 març 2025].
* ↑ Dolatkhah Sohrab. 2016. Kashkai : langue turcique d'Iran. Independently Published (via Amazon).
* ↑ Caferoglu & Gerhard Doerfer, 1959
* ↑ Csató, Éva; Johanson, Lars; Róna-Tas, András. Turks and Iranians. Interactions in Language and History: The Gunnar Jarring Memorial Program at the Swedish Collegium for Advanced Study. Harrassowitz Verlag, 2016, p. 101–20. ISBN 978-3-447-10537-8.
# Quint Opimi (cònsol)

Quint Opimi (en llatí Quintus Opimius Q. F. Q. N.) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la gens Opímia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser elegit cònsol l'any 154 aC juntament amb Luci Postumi Albí. Va fer la guerra contra les tribus lígurs dels oxibis i deciats, que havien atacat territori de Massília, aliada romana, saquejant les ciutats d'Antípolis (Antibes) i Nicaea (Niça). Va derrotar a aquestos pobles sense cap dificultat i va obtenir els honors del triomf.
Sembla que aquest Opimi va ser una persona de pocs principis, i va portar de jove una vida dissipada. Gai Lucili el descriu com formosus homo et famosus i Ciceró com qui adolescentulus male audisset.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «2. Opimius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ Polibi. Història, XXXIII, 5, 7, 8
# Copa Colsanitas Zurich 2025

El Torneig de Bogotà 2025, conegut oficialment com a Copa Colsanitas Zurich 2025, és un esdeveniment de tennis femení sobre terra batuda que pertany a la categoria WTA 250 de la WTA. La 32a edició del torneig es va celebrar entre el 31 de març i el 6 d'abril de 2025 al Country Club de Bogotà, Colòmbia.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |

## Quadre dobles femenins

* Quarts de final
* 1
* 8
* 5
* 4
* 3
* 6
* 7
* 2

## Enllaços externs

* Web oficial (castellà)
* Quadre individual femení PDF
* Quadre dobles femenins PDF
Bogotà :
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024
2025 :
WTA Tour 2025
< 2024
2026 > :
WTA Finals, Riad  · WTA Elite Trophy, Zhuhai :