OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ada Adler

Ada Sara Adler (Frederiksberg, 18 de febrer de 1878 - Copenhaguen, 28 de desembre de 1946) fou una filòloga clàssica i bibliotecària danesa.

## Vida i obra

Ada Adler nasqué en el si d'una família jueva, molt culta i en la qual diverses dones van obtenir títols universitaris, cosa infreqüent en l'època. La seva tia materna, Ellen Adler, estava casada amb el metge Christian Bohr; així, el físic i Premi Nobel Niels Bohr i el matemàtic Harald Bohr van ser nebots d'Ada Adler.
Junt amb d'altres filòlegs danesos va dedicar la seva tasca científica a l'edició de la literatura tècnica grega. Concretament l'aportació més important d'Adler fou l'edició del lèxic romà d'Orient la Suida o la Suda. La seva edició en cinc volums (Leipzig 1928–1938; reeditada el 1967–1971) encara es considera l'edició estàndard. En aquesta edició introduí el sistema de numeració dels articles que es coneix com els "Números Adler".
Adler va fer una tesi de màster el 1906 sobre religió grega i la tesi doctoral sobre els manuscrits de la Biblioteca Reial de Copenhaguen, però no va seguir una carrera acadèmica (que hauria estat pionera en la seva època). Va investigar com a investigadora privada, tot i que donà clases a la Universitat de Copenhaguen. El 1916 va publicar un catàleg dels manuscrits de la Biblioteca Reial Danesa. Va contribuir amb articles a la reedició de l'enciclopèdia Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft, coneguda com a Pauly-Wissowa.
A la seva mort, deixà inacabada una edició de l'Etymologicum Genuinum, que fou completada per Klaus Alpers a Hamburg. L'any 1931 va ser reconeguda amb la beca Tagea Brandt Rejselegat.
Durant l'ocupació de Dinamarca per part dels nazis durant la Segona Guerra Mundial, Adler va ser evacuada amb altres jueus danesos a Suècia, on feu classes a Lund. Va intentar també ajudar a sortir d'Alemanya alguns col·legues jueus, com Kurt Latte (tot i que no ho va aconseguir). Va retornar després d'acabada la guerra.

## Publicacions

* Ada Adler, Catalogue supplémentaire des manuscrits grecs de la Bibliothèque Royale de Copenhague. 1916
* Ada Adler, D.G. Moldenhawer og hans Haandskriftsamling, Copenhaguen 1917
* Ada Adler, Den græske litteraturs skæbne i oldtid og middelalder. Copenhaguen, 1920
* Ada Adler (ed.), Suidae Lexicon (5 Volums). Leipzig: B.G. Teubner, 1928-1938, reeditada el 1967–1971

## Referències

* ↑ La seva tia, Hanna Adler, fou de les primeres dones en obtenir un grau en física a Dinamarca

## Bibliografia

* Per Kranip, Hans Ræder: Adler, Ada. In: Dansk biografisk leksikon, vol. 1 (3a ed., 1979), p. 55–56.
* Adda Hilden: Adler, Ada Sara. In: Abel Catrine, Lise Hannestad (ed.), Dansk Kvindebiografisk Leksikon, Copenhaguen 2000, p. 6–7.

## Enllaços externs

* Article d'Adda Hilde al Danks Kvindebiografisk Leksikon
# Remington (Virgínia)

Remington és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 624 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Remington tenia 624 habitants, 238 habitatges, i 163 famílies. La densitat de població era de 1.095,1 habitants per km².
Dels 238 habitatges en un 36,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,6% hi vivien parelles casades, en un 19,3% dones solteres, i en un 31,5% no eren unitats familiars. En el 23,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,9% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 34,6% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 6,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.765 $ i la renda mediana per família de 37.969 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 20.750 $. La renda per capita de la població era de 16.693 $. Entorn de l'11% de les famílies i el 13,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Remington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Remington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Stanley (Virgínia)

Stanley és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 1.326 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Stanley tenia 1.326 habitants, 562 habitatges, i 363 famílies. La densitat de població era de 465,4 habitants per km².
Dels 562 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,1% hi vivien parelles casades, en un 14,6% dones solteres, i en un 35,4% no eren unitats familiars. En el 31,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 15,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.917 $ i la renda mediana per família de 33.188 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.706 $ mentre que les dones 18.850 $. La renda per capita de la població era de 13.082 $. Entorn del 12,1% de les famílies i el 16,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Stanley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Stanley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Màrtirs del Canadà

Els Màrtirs del Canadà o Màrtirs d'Amèrica del Nord o de Nova França, foren vuit missioners francesos de la Companyia de Jesús, que fundaren a l'actual Canadà la missió de Santa Maria del País dels Hurons. Des d'ella van evangelitzar els hurons de la regió més oriental del Canadà i part de l'actual estat de Nova York, als Estats Units. Foren ben acceptats pels hurons i van aconseguir un nombre considerable de conversions. Durant les guerres entre els hurons contra els iroquesos, foren fet presoners per aquests, que eren contraris als missioners cristians, i morts en diferents llocs i moments.
Els màrtirs foren (entre parèntesis, la data de la mort):
* Jean de Brébeuf (16 de març de 1649),
* Noël Chabanel (8 de desembre de 1649),
* Antoine Daniel (4 de juliol de 1648),
* Charles Garnier (7 de desembre de 1649),
* René Goupil (29 de setembre de 1642),
* Isaac Jogues (18 d'octubre de 1646),
* Jean de La Lande (18 d'octubre de 1646),
* Gabriel Lalemant (17 de març de 1649).
Els jesuïtes havien convertit molts hurons, però no eren ben considerats per tots: altres hurons pensaven que eren shamans dolents que durien la mort i la malaltia al seu poble. L'arribada dels jesuïtes va coincidir amb les epidèmies de 1634, de verola i altres malalties, a les quals els nadius no eren immunes, i que havien portat els immigrants europeus.
Els iroquesos van atacar els jesuïtes perquè els consideraven aliats dels hurons i, per tant, els seus enemics. De fet, els jesuïtes havien ajudat els hurons a organitzar la defensa de la invasió iroquesa.

## Veneració

Les restes dels preveres foren recollides i venerades com les de màrtirs. Pius XI els beatificà conjuntament a Roma el 21 de juny de 1925, i els canonitzà poc després, el 29 de juny de 1930. Avui, són els sants patrons del Canadà.
La festivitat litúrgica conjunta és el 19 d'octubre. A més, separadament, cadascú té una festivitat el dia de la seva mort.
Com que alguns d'ells van morir en territori avui dels Estats Units, són també coneguts com a Mârtirs Nord-americans.
# Arete (mitologia)

A la mitologia grega, la reina Arete (en grec antic Ἀρήτη "Aréte", 'virtut' o 'aquella per la qual es prega'), filla de Rexènor estava casada amb el seu oncle Alcínous, rei dels mítics feacis, famosos per les seves naus, a Esqueria. Van ser pares de Nausica, Laodamant, Hali i Clitoneu.
Arete era descendent de Posidó, que es va unir amb Peribea de qui va néixer Nausítou, que va tenir al seu torn dos fills, Rexènor i Alcínous. Una sageta d'Apol·lo va matar Rexènor, a conseqüència de què Arete, llavors esdevinguda orfe, fou maridada per Alcínous.
Els reis van acollir l'argonauta Jàson i Medea en la seva fugida de Còlquida després de robar el velló d'or. En arribar, el rei va demanar que Medea fos retuda als seus pares si encara era verge. Jàson i Medea van consumar llavors ràpidament llur matrimoni, oficiat per Arete.
El seu nom sembla anar associat al nom jònic [ἀρητή], que significa 'sagrat', però també podria significar 'excel·lència 'o' virtut '. Unes fonts al·leguen un significat d'honrança o virtut, mentre altres el relliguen amb Ares, déu grec de la guerra. A la Biblioteca de Cels d'Efes, (construïda del 110 al 135) hi ha representada Arete com a La Virtut un dels símbols que adornaven a Cels juntament amb La Saviesa, La Ciència i La Fortuna.

## Referències

* ↑ Homer. Odissea, VI, 210
* ↑ Homer. Odissea, VII, 54, 65, 115, 142 i 233
* ↑ Apol·loni Rodi. Argonàutiques, IV, 982, 1096
* ↑ Robertson, D.S. Greek and Roman architecture. Nova York: Cambridge University Press, 1992, p. 289-290. ISBN 9780521094528.
# Südermarsch

Südermarsch (danès Sydmarsk) és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Nordsee-Treene, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. És a 5 kilòmetres de Husum. El 31 de desembre del 2023 tenia 134 habitants.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 16 març 2025].
# Reußenköge

Reußenköge (danès Reussenkog) és un municipi del districte de Nordfriesland, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. És a 17 kilòmetres al nord-oest d'Husum.
El municipi comprèn una sèrie de pòlders (alemany: Koog, plural: Køge), dos dels quals van ser finançats pel comte Enric XLIII de Reuss-Schleiz-Köstritz i la seva esposa Lluïsa i, per tant, porten els noms Louise-Reuss-Koog i Reußenkoog. Així, el nom del municipi va ser una combinació dels dos noms, la qual vol dir literalment pòlders de Reuss.

## Referències

* ↑ «Schleswig-Holstein (Germany): Cities and Communes in Counties - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ Schleswig-Holstein-Topographie. Bd. 8: Pö ... Schö ..., Pölitz - Schönbeck. 1. Aufl. Flensburg: Schleswig-Holsteinischer Zeitungsverl, 2007, p. 164. ISBN 978-3-926055-89-7.
# Abd-al-Màlik al-Mudhàffar (València)

Abd-al-Màlik ibn Abd-al-Aziz al-Mudhàffar (àrab: عبد الملك بن عبد العزيز المظفر, ʿAbd al-Malik ibn ʿAbd al-ʿAzīz al-Muẓaffar) fou rei de Balànsiya (1061-1065). Fill d'Abd-al-Aziz al-Mansur, succeí son pare a la seva mort.
El cronista Ibn Hayyan va fer d'ell una descripció molt negativa, definint-lo com un home poc religiós, negligent i afeccionat al vi.
En 1063 els Banu Tàhir, governadors de Múrcia es declararen independents.
En la primavera de 1065 va ser atacat per Ferran I de Castella, que assetjà la ciutat de Balànsiya, que comptava amb l'ajut del seu sogre, l'emir de Tulàytula, Yahya ibn Ismaïl al-Mamun, i durant la retirada aragonesa les forces perseguidores d'Abd-al-Màlik van patir una important derrota en la batalla de Paterna. Al-Mamun, però, va acabar girant-se contra el seu gendre, amb la cooperació del primer ministre Ibn Rawbax, i el va destronar, incorporant València als seus dominis i deixant-hi Ibn Rawbax com a governador.

## Referències

* ↑ Sánchez Candeira, Alfonso. Castilla y León en el siglo XI: estudio del reinado de Fernando I (en castellà). Real Academia de la Historia, 1999, p. 187. ISBN 8489512418.
* ↑ Coscollá Sánchez, Vicente. La Valencia musulmana (en castellà). Carena Editors, 2003, p.33. ISBN 8487398758.

## Vegeu també

* Llista de reis de la taifa de València
* Llista de reis de València
# Testimoni de càrrec (pel·lícula)

Testimoni de càrrec (títol original en anglès Witness for the Prosecution) és una pel·lícula estatunidenca de Billy Wilder, estrenada el 1957. És l'adaptació d'un relat curt d'Agatha Christie i està rodada en blanc i negre. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

Sir Wilfrid, un brillant i experimentat advocat especialista de causes perdudes, surt d'una estada perllongada en un hospital i, per motius de salut, ha de renunciar a ocupar-se dels assumptes criminals massa excitants. Aleshores, Leonard Vole, acusat de l'homicidi de la Sra. French, va a demanar-li ajuda. Encara que l'assumpte es presenti particularment apassionant, Sir Wilfrid es nega a ocupar-se'n per preservar la seva salut i li aconsella un altre advocat, Mr Brogan-Moore, un dels seus antics alumnes. Després que Leonard Vole se'n vagi del despatx de Sir Wilfrid, Christine Vole, la dona de Leonard, fa la seva aparició. És la seva única coartada per al vespre de l'homicidi. La seva actitud molt freda i el seu paper crucial en l'assumpte faran canviar Sir Wilfrid d'opinió i decideix, malgrat tot, d'ocupar-se d'aquest assumpte fascinant.

## Repartiment

* Tyrone Power: Leonard Vole
* Marlene Dietrich: Christine Vole
* Charles Laughton: Sir Wilfrid Robarts
* Elsa Lanchester: Miss Plimsoll
* John Williams: Brogan-Moore
* Henry Daniell: Mayhew
* Ian Wolfe: Carter
* Una O'Connor: Janet McKenzie
* Torin Thatcher: Mr Myers
* Francis Compton: El jutge
* Norma Varden: Sra. French
* Philip Tonge: L'inspector Hearne
* Ruta Lee: Diana
* Molly Roden: Miss Mottuah

## Premis i nominacions
### Premis

* 1958: Globus d'Or a la millor actriu secundària per Elsa Lanchester

### Nominacions

* 1958: Oscar al millor actor per Charles Laughton
* 1958: Oscar a la millor actriu secundària per Elsa Lanchester
* 1958: Oscar al millor director per Billy Wilder
* 1958: Oscar al millor muntatge per Daniel Mandell
* 1958: Oscar a la millor fotografia per Arthur Hornblow Jr.
* 1958: Oscar a la millor edició de so per Gordon Sawyer
* 1958: Globus d'Or al millor film dramàtic
* 1958: Globus d'Or al millor actor dramàtic per Charles Laughton
* 1958: Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Marlene Dietrich
* 1958: Globus d'Or al millor director per Billy Wilder
* 1959: BAFTA al millor actor estranger per Charles Laughton

## Referències

* 1 2 «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Testimoni de càrrec». [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ «Witness for the Prosecution». The New York Times.

## Enllaços externs

* Col·loqui sobre Testimoni de càrrec a ¡Qué grande es el cine! (castellà)
# Magnus de les Òrcades

Magnus de les Òrcades és el nom dels següents personatges:
* Magnus I de les Òrcades o Magnus Erlendsson (Noruega, ~1075 - Òrcades, 1115), primer jarl de les Òrcades entre 1108 i 1115, venerat com a sant per l'Església catòlica
* Magnus II de les Òrcades (~1185 o 1190 – 1239), earl de les Òrcades
* Magnus III de les Òrcades (1256-1273), Earl de Caithness i de les Òrcades
* Magnus IV de les Òrcades (~1235-1284), Earl de les Òrcades (1273-84)
# 1075
## Esdeveniments

* Gregori VII publica Dictatus Papae, afirmant la superioritat del papa sobre tota autoritat política i terrenal.

## Naixements

* Lotari II del Sacre Imperi Romanogermànic
* Magnus Erlendsson, comte de les Illes Òrcades, sant de l'església catòlica.

## Necrològiques

* 2 d'abril - Al-Qàïm, califa abbàssida de Bagdad. (n. 1001)
* 23 de juny - Lieja (principat de Lieja): Teoduí de Baviera, príncep-bisbe
# Leuce

Leuce (en grec antic Λευκή, ‘Blanca’) és una nimfa de la mitologia grega, considerada la més bella entre les filles d'Oceà i de Tetis. Segons el relat mític, Hades es va enamorar d'ella i la va raptar, portant-la al món subterrani. Tot i això, com que Leuce no era immortal, amb el pas del temps va morir. Per commemorar-la i fer-la eterna, Hades la va transformar en un àlber blanc, arbre que va créixer als Camps Elisis. Segons la tradició, Hèracles va utilitzar les fulles d'aquest arbre per confeccionar-se una corona quan va tornar de l'Hades després d'haver superat un dels seus treballs. L'erudit Servi assenyala que les fulles de l'àlber tenen dues cares, una blanca i una fosca, simbolitzant així la dualitat dels treballs d'Hèracles, que es desenvolupen tant en el món dels vius com en l'inframón.
Leuce és també el nom de l'illa de les Serps o illa Blanca, situada a la desembocadura del Danubi.

## Referències

* ↑ Servi. Comentaris a l'Ègloga VII, 61
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 320. ISBN 9788496061972.
* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, "Epítome", 5, 5
# Boroqul

Boroqul fou un general mongol de Genguis Kan.
Quan Genguis Kan ja havia estat proclamat dels mongols (ho fou el 1194) però encara era vassall de Wang Khan dels kerait, hi va haver una guerra entre naimans i kerait. En la part final de la lluita els naiman van envair el país kerait, i Djagambu (germà de Wang khan) i Ilqa Sangun (fill de Wang Khan) van haver de fugir. Wang va cridar en ajut a Genguis Kan que li va enviar els seus "quatre gran guerrers" (dorben kulu'ud) és a dir a Bo'ortchu, Muqali, Boroqul i Tchila'un, que van salvar al darrer moment a Sangun, van expulsar els naiman de les terres kerait i van recuperar el bestiar agafat pels naiman. Qassar, germà de Genguis Kan, va acabar la campanya amb una gran victòria sobre els naiman.
El 1203 es va produir la ruptura entre mongols propis i kerait. Els keraits i els seus aliats van iniciar un atac, i Genguis Kan es va retirar a la serralada de Maooundur i després cap a la muntanya Alan o Nga-lan, contrafort de la cadena del Khingan, prop del naixement del Khalkha-gol. La batalla decisiva es va produir poc després i la superioritat numèrica dels kerait va obligar a Genguis Kan a retirar-se en arribar la nit i poc després se li van unir les forces que dirigien el seu fill Ogodai (que va ser ferit) i els seus lloctinents Bo'ortchu i Boroqul. Genguis va iniciar la retirada seguint el Khalkha-gol.

## Referències

* ↑ Rashid al-Din l'anomena Khalaldjin-alt
* ↑ de fet primer va seguir pel actual Olkhui, que surt de les muntanyes Khingan i desaigua a un petit llac cel Gobi oriental, i després pel Khalkha-gol
# David VII de Geòrgia

David VII fou rei nominal de Geòrgia entre 1246/1247 i 1293 i rei de fet d'Imerècia de cap al 1258 fins a la seva mort el 1293. Va néixer el 1228.
Quan Russudan de Geòrgia va morir, David que era el seu fill estava de visita al gran kan dels mongols per rebre la investidura com a rei. Els mongols governaven la Geòrgia Oriental alhora que la part occidental restava en mans de nobles locals. El país a la part oriental fou dividit en Douman, una espècie de districtes administratius, al cap dels quals estaven nobles georgians però sense un poder com el que tenien abans. Així els nobles van començar a conspirar i es va tenir una reunió per conspirar a Samtskhé, a la fortalesa de Kokhtastavi (prop d'Aspindza) que va ser descoberta i tots els conspiradors empresonats menys dos que es van salvar: Tsotné Dadiani i Kakhaber Dadiani, que havien sortit abans per reunir tropes.
El 1246 la noblesa, sense notícies de David, va decidir triar un nou rei, i va oferir la corona a David, fill il·legítim de Jordi IV Lasha que va ser enviat a la cort del gran kan. Però allí va trobar al David fill de Russudan que esperava ser reconegut rei, car el kan mongol havia mort i no s'havia fet encara el kuriltai (gran assemblea) que havia d'elegir el successor. Precisament el 1246 es va fer aquesta assemblea i va ser elegit Guyuk, net de Genguis Kan que va reconèixer als dos David com a reis però amb una preeminència del David fill de Jordi IV sobre el David fill de Russudan. Així se'ls va anomenar David Ulu (major) i David Narin (menor) o David VI i David VII.
A la tornada David VII no estava d'acord amb compartir el tron, ja que les normes successòries georgianes no reconeixien un il·legítim i va començar a preparar una revolta però els mongols assabentats el van anar a detenir i tot just va poder fugir cap a Imerècia (vers 1258). Com que segons els pactes els mongols no podien entrar a la part occidental, David Narin (VII), que era reconegut per la noblesa local, va governar l'occident com a rei alhora que David Ulu (VI) restava rei a l'est. El 1260 la divisió va ésser formalitzada i el tresor nacional, amagat a les coves Khamli de Mingrèlia, es va dividir en dos parts iguals.
El 1262 David Ulu es va refugiar a Imerétia després d'haver-se rebel·lat dos anys abans, i David Narin els va rebre amb honors però van tornar a començar les disputes sobre quin rei era el principal. David Ulu va poder tornar a l'est al cap de poc perdonat pel Khan i així David VII va restar sobirà únic a Imerècia.
Es va casar el 1254 amb una filla del dèspota Joan Paleòleg (Ioannes Paleologos).
David Narin va morir el 1293.

## Referències

* Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, ISBN 2-7384-6186-7