# Simfonia núm. 4 (Martinů)

La simfonia núm. 4, H. 305, és una composició orquestral del compositor txec Bohuslav Martinů. Es va estrenar el 30 de novembre de 1945 a l'Acadèmia de Música de Filadèlfia, interpretada per l'Orquestra de Filadèlfia dirigida per Eugene Ormandy.
És la simfonia més popular de totes les escrites per Martinů, i la que més s'interpreta arreu del món. Sense posseir melodies característiques ni especials formes rítmiques, empra parts bitonals i certes dissonàncies i crea una peculiar atmosfera que afecta l'audiència. L'obra consta de quatre moviments i, segons el compositor, creix a partir d'un únic motiu.

## Origen i context

Martinů va viure als Estats Units entre 1941 i 1953, un període marcat per dificultats personals i polítiques, derivades de la situació a Txecoslovàquia i les dificultats per adaptar-se a Amèrica. Tot i això, va mantenir una intensa producció compositiva, amb fins a 25 obres noves en els primers cinc anys. El 1945 va ser especialment productiu, amb obres com la Quarta Simfonia, que va compondre principalment a Nova York i Cape Cod, després de rebre una sol·licitud de la família Ziegler. La peça es va completar ràpidament, amb els moviments datats entre abril i juny de 1945.

## Representacions

La Quarta Simfonia de Martinů es va interpretar per primera vegada a Filadèlfia el 30 de novembre de 1945, sota la batuta d'Eugene Ormandy amb l'Orquestra de Filadèlfia. Després d’aquesta presentació, es van oferir tres concerts més, incloent-ne un al prestigiós Carnegie Hall l'11 de desembre. L’obra va rebre una ovació entusiasta i va ser considerada com la millor de les seves creacions fins aquell moment. Martinů, que va assistir a l’estrena, va escriure a la seva família a Polička, expressant el seu entusiasme: «La quarta simfonia ha estat tot un èxit. El concert estava ple de gom a gom, l’orquestra va tocar de meravella i les crítiques són immillorables». La crítica va destacar l’energia i la força de la peça en comparació amb les simfonies anteriors. L'escriptor Miloš Šafránek va veure-hi un predomini de lirisme i serenitat. Martinů va proporcionar una detallada anàlisi tècnica de cada moviment a les notes del programa.
Menys d’un any després, el 10 d’octubre de 1946, Rafael Kubelík la va dirigir amb la Filharmònica Txeca a Praga. En poc temps, aquesta simfonia es va consolidar com la més coneguda i interpretada de totes les simfonies de Martinů a escala mundial.

## Referències

* 1 2 «Informació i partitures» (en anglès). Imslp. [Consulta: 19 gener 2017].
* ↑ Barnett, Rob. «Ressenya del disc» (en anglès). Musicweb. [Consulta: 22 gener 2017].
* ↑ Serracanta, Francesc. «Historia de la Sinfonía. Martinu» (en castellà). [Consulta: 22 gener 2017].
* ↑ Miloš Šafránek, Bohuslav Martinů, His Life and Works, traduït per Roberta Finlayson-Samsourová (Praga: Artia; Londres: Allan Wingate, 1962): 242.
* ↑ Morrison, Chris. «Ressenya del disc» (en anglès). Allmusic. [Consulta: 21 gener 2017].
* 1 2 Terian, Gregory. «Historic Martinů performances by Ormandy & The Phila» (en anglès). [Consulta: 11 novembre 2018].
* ↑ «Las sinfonías de Bohuslav Martinu» (en castellà). Melomano Digital. [Consulta: 12 novembre 2018].
* ↑ Rayment, Malcolm. «Symphony No. 4». EMI Records. [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ Šafránek, Miloš. «Symphony No. 4». Supraphon. [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Symfonie č. 4». Institut Bohuslava Martinů. [Consulta: 22 octubre 2024].

## Bibliografia

* Crump, Michael. Martinů and the Symphony. Boydell & Brewer Ltd, 2010. ISBN 978-0-907689-65-2.