OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Magnus Eriksson

Magnus Eriksson, nascut Magnus Eriksson, fou rei de Suècia de 1319 a 1364, rei de Noruega del 1319 al 1343, i rei d'Escània de 1332 a 1360. Era fill del duc Erik Magnusson i la princesa noruega Ingeborg Håkonsdotter. Net del rei de Suècia Magnus Ladulås i de Haakon V de Noruega. Es casà el 1335 amb Blanca de Namur amb qui tingué a Erik XII Magnusson (1339-1359), rei de Suècia. i Håkon VI (1340-1380), rei de Suècia i Noruega.
A la mort del seu avi el 1319, fou proclamat rei de Noruega i després de Suècia sota la tutela de la seva mare la duquessa Ingeborg, i des de 1322 d'un Senat. El 1332, amb l'objecte d'engrandir el seu regne, adquirí l'Escània per la suma de 34.000 marcs, i se l'anomenà Rex Sveciae, Norvegiae et terra Scaniae (Rei de Suècia, Noruega i Escània), el que donà origen a una guerra amb el rei de Dinamarca Valdemar IV que no acabà fins al 1343 per un tractat en el qual es confirmà l'annexió d'Escània a Suècia, el Blekinge i el Halland.
El mateix any, i davant el descontentament de Noruega, que no volia ser governada des de Suècia, nomenà rei d'Escània al seu fill Håkon VI, que governà sota la tutela del seu pare i un Senat. El 1348, veient disminuir la seva autoritat, emprengué una campanya contra Rússia, i per front a les despeses de la guerra, prengué diners de l'Església, que l'excomunicà per no haver-lo retornat, i arruïnà al poble amb pesats impostos. El descontentament era general, i els nobles, al front dels quals s'havia posat Erik, un altre dels fills del rei, es revoltaren contra el sobirà el 1356, que tingué d'abandonar gran part del seu territori a Erik. Magnus s'havia aliat amb Valdemar de Dinamarca, i el 1359 envaí Escània, pel que Erik tornà a agafar les armes contra el seu pare, però morí al cap de poc temps, i Magnus regnà arreu de Suècia.
Llavors Magnus va concloure llavors el seu conveni amb Valdemar, al qual li retornà l'Escània, el Bleking i el Halland a canvi que l'ajudés contra el Senat de Suècia, que recolzava la candidatura de Håkon, però va caure presoner i Håkon proclamat rei de Suècia i Noruega, encara que més tard es van reconciliar i foren desterrats els principals promotors del moviment. Llavors els nobles oferiren la corona al príncep Albert, nebot de Magnus, que arribà a Suècia el novembre de 1363 i fou proclamat rei poc temps després, sent destronat Magnus i el seu fill, i rebent Magnus alguns territoris. El passà la resta dels seus dies a Noruega i morí ofegat prop de Bergen.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 458-59 ISBN 84-239-4532-4
# Víctor de Cerezo

Victor de Cerezo o Vitores (Cerezo de Río Tirón, Burgos, ca. 800 - Quintanilla de las Dueñas, ca. 850) fou un prevere i anacoreta castellà, mort durant una incursió musulmana. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

Víctor va néixer al poble de Cerezo de Río Tirón (Burgos), on estudià i decidí la seva vocació religiosa. Vitores era rector del poble a l'església Santa María de Villalba. Desitjant major perfecció, es retira a una cova de la muntanya d'Oña a fer-hi vida eremítica, passant-hi uns anys, fins que torna al poble, assetjat per una incursió musulmana. Ajuda els seus i predica als musulmans fins que aquests el detenen i el maten, crucificant-lo.

### Llegendes

Les tradicions al voltant del seu martiri són moltes. Segons elles, un àngel avisà l'eremita que la seva terra ha estat atacada pels musulmans i llavors va decidir de tornar-hi; entra al poble assetjat i en consola els paisans. Allibera set dones eremites de Siete Fenestras i converteix alguns musulmans, entre ells la filla del cabdill de l'exèrcit, que la fa matar. És detingut per aquests i guareix el cabdill, malalt de lepra, qui li ofereix riqueses i honors. Com que les rebutja i no vol abjurar de la seva fe, és condemnat a mort, essent crucificat a Quintanilla de las Dueñas, llogarret del mateix Cerezo. A la creu, continua predicant i, com que no mor, al tercer dia és decapitat. Vitores, però, pren el seu cap amb les mans i s'adreça al seu poble natal, on continua predicant, en prediu l'alliberament i ressuscita un nen.
Per aconseguir l'alliberament de Cerezo, Vitores idea un estratagema. Dona a menjar una mesura de blat a una vaca i l'envien cap al campament enemica. Els assetjadors, en veure-la, li disparen sagetes i de les ferides de la vaca vessa blat. Els musulmans pensen que les provisions són tan abundants al poble que fins i tot els animals en mengen, per la qual cosa el setge pot allargar-se molt de temps: decebuts, l'aixequen. Vitores es fa acompanyar dels seus fins al lloc de Fresno de Río Tirón, on mor i rep sepultura, el 26 d'agost.
* Processó de San Vitores, a Bárcena de Pienza
* Església de S. Vitores a Frías (Burgos)

## Veneració

Sobre la tomba s'edificà una capella i després el Santuario de San Vitores, on el 1466 s'instal·laren les relíquies en un nou sepulcre i, el 1525, en una arca daurada. El convent, habitat per dominics i franciscans successivament, fou construït al segle xv. La devoció al sant és estesa a la zona, Burgos i la Rioja
A la Biblioteca Nacional (Madrid) se'n conserva una passió escrita al segle xv. Confonent el nom llatí de Cerezo (Cerasia) algunes fonts parlen erròniament del seu martiri a Cesarea de Mauritània (Cherchel, Algèria) en temps dels musulmans.

## Bibliografia

* Güemes, Lucas Antonio. Historia de la vida, sepulcro, reliquias y congregación del ínclito mártir San Vítores. Burgos: Imprenta de Pascual Polo, 1849.
* Huidobro Serna, Luciano (1874-1958). Vida de San Vitores de Cerezo. Burgos: Tipografía de "El Monte Carmelo", 1945.
# Sant Jaume d'Argentona

L'església de Sant Jaume d'Argentona o ermita de Sant Jaume de Traià és una construcció preromànica del segle x d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Es va construir sobre una d'anterior paleocristiana. Antigament havia estat sota l'advocació de Sant Cugat.
S'hi organitza periòdicament l'Aplec del veïnat de Sant Jaume de Traià d'Argentona, on s'hi fa una tradicional lectura de l'Auca de Traià i una repicada d'una campana, entre altres activitats.

## Descripció

En l'època medieval i moderna l'església es trobava al terme municipal de Mataró, fins que fou definitivament permutat el 1840. Inicialment estava advocada a Sant Cugat, i apareix documentada per primer cop (com a capella) el 6 d'octubre de 996, en una permuta amb l'abat Otó del monestir de Sant Cugat del Vallès per part del comte Ramon Borrell i la seva muller Ermessenda de Carcassona.
Aquesta ermita es troba enrunada. Únicament es conserven dempeus les parets laterals i s'entreveu l'estructura de l'absis que encapçala l'església per la banda de llevant. La capella és d'una sola nau rectangular amb una capçalera trapezoidal. Pel que fa a la coberta, hi ha restes d'encanyissat i també apareixen dovelles que formaven l'arc triomfal que separava el santuari de la nau.
La porta original, al costat sud, està tapiada pel mur amb contrafort d'època barroca.
A la banda de ponent s'hi va obrir un nou portal que va propiciar l'enderrocament del primitiu mur preromànic. No hi ha restes de les finestres. Els murs que romanen dempeus són totalment llisos sense cap mena d'ornamentació. L'aparell ha estat fet seguint la tècnica del reble, fet de pedra petita i fang amb restes ceràmiques trossejades.
El mal estat de la capella va fer que el 1875 s'hi deixés de fer l'aplec que s'hi celebrava el dia de Sant Jaume. Es va enrunar definitivament el 9 de setembre de 1881. Més modernament s'hi va reprendre periòdicament un aplec, tot i que en el marc més ampli de tot el veïnat.
* Porta de ponent
* Interior de l'església des de la porta de ponent. Al fons es pot veure la base de l'absis.
* Contraforts del mur nord

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Jaume d'Argentona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
* ↑ «Sant Jaume de Treià». enciclopedia.cat. [Consulta: 30 juny 2024].
* 1 2 «Diumenge se celebra l'aplec de Sant Jaume de Traià». Ràdio Argentona, 16-07-2012. [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ «Aplec de Sant Jaume de Traià». Ajuntament d'Argentona, 26-07-2023. [Consulta: 30 juny 2024].
* 1 2 Farell et al. «La Carta Arqueològica d'Argentona. Estat actual». [Consulta: 30 juny 2024].

## Bibliografia

* Graupera, Joaquim. La capella pre-romànica de Sant Jaume de Traià (Argentona). El Maresme romànic, II. Mataró: Museu Comarcal del Maresme; Grup d'Amics de l'Art Romànic del Maresme, 1989.
# Iliberis

Iliberis era el nom llatinitzat de:
* L'antiga ciutat ibera Iliberri (Illiberis), actualment Elna (Rosselló)
* L'antiga ciutat ibera Iliberri (Iliberis), actualment Granada (Andalusia)
* L'antiga ciutat aquitana Iliberri o Elimberri (Iliberris, Illiberris o Elimberris), actualment Auch (Occitània)
# Sant Ot

Sant Ot és una església de Sarrià construïda a les darreries de la dècada del 1950. Se situa al número 23-25 del passeig de Manuel Girona. Va ser dissenyada per Emili Bordoy i Francesc Salvans amb referències a l'arquitectura religiosa europea contemporània i traços gaudinistes. Va ser construïda per a un ús marcadament religiós.
És una església parroquial dins l'arquebisbat de Barcelona, edificada com a segregació de la de Sant Vicenç de Sarrià per la iniciativa del 1955 del rector Lluís Martí. Com a tal, disposa d'arxiu parroquial. Hi ha un mosaic fet de rajoles de ceràmica esmaltada, que representa el sopar d'Emmaús i conté la inscripció «El conegueren al partir el pa» i la signa de Raventós.
S'hi realitzen la catequesi i formacions de preparació per al baptisme i el matrimoni. A més a més, la institució es dedica a l'assistència social en col·laboració amb Càritas i mitjançant l'atenció a persones grans i malalts.
L’actual rector de la parròquia és Mossèn Fernando Perales, que paral·lelament exerceix com a jutge del Tribunal Eclesiàstic de Barcelona.

## Rectors de l'església

* Lluís Martí i Puntas (28 d´octubre de 1956-25 de juny de 1966)
* Josep Martorell i Vallvé (c. 1966-setembre de 1984)
* Pere Campanyà i Ribó (setembre de 1984-novembre de 2003)
* Fernando Perales (2003-actualitat)

## Notes

* ↑ Les fonts vacil·len a l'hora d'indicar els anys exactes: podria haver estat entre el 1957 i el 1959, entre el 1958 i el 1960 o entre el 1955 i el 1959.

## Referències

* 1 2 3 de Oleza, Jaume. «L’església de Sant Ot a Sarrià: un campanar a 67 metres d’altura i tres altars». Diari el Jardí de Sant Gervasi i Sarrià, 18-02-2024. [Consulta: 27 febrer 2024].
* 1 2 González Moreno-Navarro, Antoni; Lacuesta Contreras, Raquel. «1951-1977». A: Barcelona: guía de arquitectura 1929-2000 (en castellà). 2a edició. Barcelona: Editorial Gustavo Gili, 1999, p. 64. ISBN 84-252-1801-2 [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ Triadó i Barral i Altet, 1999, p. 266-271.
* 1 2 3 «Passeig de Manuel Girona 23-27 / Carrer d’Eduardo Conde, 1. Parròquia de sant Ot». El mosaic del meu barri. Ajuntament de Barcelona, 13-12-2022. [Consulta: 27 febrer 2024].
* 1 2 3 4 «Sant Ot». Arquebisbat de Barcelona. [Consulta: 27 febrer 2024].
* ↑ «Església de Sant Ot». Pobles de Catalunya. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català. [Consulta: 27 febrer 2024].
* ↑ «Parròquia de Sant Ot». Guía Barcelona. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 27 febrer 2024].

## Bibliografia

* Triadó, Joan Ramon; Barral i Altet, Xavier. Art de Catalunya 5: Arquitectura religiosa moderna i contemporània. Barcelona: Edicions L'isard, 1999. ISBN 84-89931-14-3.
# Great Eastern

El Great Eastern (Gran Oriental) va ser un vaixell britànic construït en ferro i botat el 1858. Tenia 211 metres d'eslora i era capaç de viatjar a 13 nusos (24 km/h) i transportar a 3500 persones. Quan va ser construït era cinc vegades més gran que qualsevol altre vaixell de la seva època. Tenia una hèlix i dues rodes de pales, i portava suficient carbó per viatjar des d'Europa fins a Austràlia sense reabastir-se. Va fracassar com creuer de línia però el 1866 va tendir amb èxit el primer cable transatlàntic operatiu.
# Toquí capnegre

El toquí capnegre (Arremon atricapillus) és un ocell de la família dels passerèl·lids (Passerellidae).

## Descripció

La majoria de la família Arremon tenen una cella prominent, però el toquí capnegre té el cap completament negre que contrasta amb la gola blanca i l'esquena verd oliva. No presenta dimorfisme sexual. Es desplaça sol o en parella a prop del sòl al bosc humit.

## Hàbitat i distribució

Viu al sotabosc dels boscos humits, especialment a prop de les vores, en altituds entre els 300 i 1.200 metres a Colòmbia i Panamà.

## Taxonomia

Fins poc entrat el segle XXI, el toquí capnegre es col·locava en el gènere Buarremon.
En un principi es considerava una subespècie (Arremon torquatus atricapillus) del toquí cap-ratllat (A. torquatus). A partir de les diferències de vocalització, plomatge i genètica, es va determinar separar-la i tractar-la com espècie diferent. El SACC va dividir el grup el 2010.
A més, el toquí de Costa Rica (A. costaricensis), sovint s'ha tractat com una subespècie del toquí cap-ratllat (A. torquatus), o una subespècie del toquí capnegre, però basant-se en l'ecologia, la morfologia, el cant i el treball molecular, recentment s'ha suggerit que A. costaricensis era digne de tractament com a espècie. En aquest cas, el toquí capnegre només inclouria dues subespècies:
* A. a. atricapillus (Lawrence, 1874) localitzat al nord de Colòmbia.
* A. a. tacarcunae (Chapman, 1923) est de Panamà.

## Referències

* ↑ «Toquí capnegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/02/2023(català)
* ↑ «Black-headed Brushfinch». eBird. [Consulta: 27 febrer 2024].
* ↑ «Gorrión-montés Cabecinegra/Black-headed Brush-Finch/Arremon atricapillus» (en castellà). Birds of Colombia, 26-06-2020. [Consulta: 27 febrer 2024].
* ↑ Cadena, Carlos Daniel; Klicka, John; Ricklefs, Robert E. «Evolutionary differentiation in the Neotropical montane region: Molecular phylogenetics and phylogeography of Buarremon brush-finches (Aves, Emberizidae)» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 44, 3, 9-2007, pàg. 993–1016. DOI: 10.1016/j.ympev.2006.12.012.
* 1 2 Cadena, Carlos Daniel; Cuervo, AndréS M. «Molecules, ecology, morphology, and songs in concert: how many species is Arremon torquatus (Aves: Emberizidae)?: HOW MANY SPECIES IS A. TORQUATUS» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 99, 1, 18-12-2009, pàg. 152–176. DOI: 10.1111/j.1095-8312.2009.01333.x.
* ↑ «Species limits in Arremon torquatus». [Consulta: 27 febrer 2024].
* ↑ Ridgely, Robert S.; Tudor, Guy. The birds of South America. Vol. 1: The Oscine passerines. 1. 2. print. Oxford: Oxford Univ. Press, 1994. ISBN 978-0-19-857217-6.
# Laurelville

Laurelville és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 533 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Laurelville tenia 533 habitants, 256 habitatges, i 136 famílies. La densitat de població era de 1.029 habitants per km².
Dels 256 habitatges en un 25,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,8% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 46,5% no eren unitats familiars. En el 43% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,4% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 22% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.250 $ i la renda mediana per família de 41.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.227 $ mentre que les dones 18.000 $. La renda per capita de la població era de 15.339 $. Aproximadament el 6,6% de les famílies i el 13,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Laurelville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Laurelville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Atwood (Oklahoma)

Atwood és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 113 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Atwood tenia 113 habitants, 47 habitatges, i 32 famílies. La densitat de població era de 97 habitants per km².
Dels 47 habitatges en un 34% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,3% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 29,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 21,2% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 17,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 116,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.167 $ i la renda mediana per família de 31.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.125 $ mentre que les dones 9.750 $. La renda per capita de la població era de 14.040 $. Entorn del 13,3% de les famílies i el 20,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Atwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Atwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Goodeniàcies

Goodeniaceae és una família de plantes amb flor de l'ordre de les asterals.

## Característiques

Generalment són arbusts que es troben a les zones àrides i semiàrides. N'hi ha 404 espècies.

## Gèneres

* Anthotium R.Br.
* Brunonia Sm.
* Coopernookia Carolin
* Dampiera R.Br.
* Diaspasis R.Br.
* Goodenia Sm.
* Lechenaultia R.Br. (syn. Leschenaultia DC.)
* Pentaptilon E.Pritz.
* Scaevola L.
* Selliera Cav.
* Velleia Sm.
* Verreauxia Benth.

## Referències

* ↑ Australian Department of the Environment and Heritage. «Flora of Australia vol. 35». Australian Government Publishing Service (AGPS), 1992. Arxivat de l'original el 2006-09-15. [Consulta: 17 setembre 2006].
* Goodeniaceae - L. Watson i M.J. Dallwitz Arxivat 2006-11-01 a Wayback Machine.
* Goodeniaceae - Angiosperm Phylogeny Website

## Enllaços externs

* Photographs from the Australian National Botanic Gardens
# Mechanicsburg (Ohio)

Mechanicsburg és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 1.744 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mechanicsburg tenia 1.744 habitants, 705 habitatges, i 473 famílies. La densitat de població era de 653,7 habitants per km².
Dels 705 habitatges en un 34,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,4% hi vivien parelles casades, en un 14,6% dones solteres, i en un 32,9% no eren unitats familiars. En el 28,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,7% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 31% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 12,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.385 $ i la renda mediana per família de 42.368 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.375 $ mentre que les dones 24.453 $. La renda per capita de la població era de 16.685 $. Aproximadament el 10,3% de les famílies i el 14,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mechanicsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mechanicsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# KF Shkëndija Tetovo

El Klubi i Futbollit Shkëndija o KF Shkëndija (en macedoni: ФК Шкендија) és un club de futbol macedoni de la ciutat de Tètovo.

## Història

El club va ser fundat el 27 d'agost de 1979 per albanesos de Tètovo. Durant l'època de Iugoslàvia el club arribà a segona divisió, però acabà essent prohibit per les autoritats comunistes acusat de promoure el nacionalisme albanès.
Després de la independència del país, l'equip tornà a ser creat. Començà a la quarta divisió i acabà ascendint a primera. La temporada 2010-11 guanyà la seva primera lliga macedònia, el seu primer títol major.
El seu principal rival és el FK Teteks de la seva mateixa ciutat.

## Palmarès

* Lliga macedònia de futbol:
** 2010-11
* Copa macedònia de futbol:
** 2015-16
* Supercopa macedònia de futbol:
** 2011
* Segona divisió macedònia de futbol:
** 1995-96, 1999-00, 2009-10

## Referències

* ↑ «KF Shkëndija (squad)». UEFA, 29-06-2017.
* ↑ D. Nikolić. «Predstavljamo Škendiju, prvog Partizanovog rivala». [Consulta: 24 juny 2011].
* ↑ «Škendija, šampion Makedonije». [Consulta: 24 juny 2011].
* 1 2 «Official KF Shkendija Thread». [Consulta: 5 juliol 2011].
* ↑ «Shkendija Tetovo wins the Macedonian First League». [Consulta: 14 maig 2011].
* ↑ Filip Zdraveski. «Preview: Macedonian First League - Round 9». [Consulta: 30 setembre 2011].
* ↑ Emil Gasevski. «Skendija lift Macedonian Super Cup». [Consulta: 25 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Web de seguidors Arxivat 2012-06-14 a Wayback Machine. (albanès)
* Club info a MacedonianFootball (anglès)
* Web de seguidors Arxivat 2009-03-12 a Wayback Machine. (albanès)