# Deià

Deià és una vila i municipi de la Serra de Tramuntana de Mallorca. Limita amb els municipis de Valldemossa, Sóller i Bunyola. Pertany a la Mancomunitat de Tramuntana juntament amb Banyalbufar, Bunyola, Escorca, Esporles, Estellencs, Fornalutx, Puigpunyent, Sóller i Valldemossa.
S'hi arriba per la carretera Ma-10 des de Valldemossa o Sóller; a peu s'hi pot arribar per la Ruta de la pedra en sec. El seu punt més alt és el Puig del Teix, de 1.064 metres d'altura.

## Etimologia

El seu nom prové de l'època de dominació musulmana, del mot àrab addaya (ضَيْعَة), que significa "llogaret".

## Població
### Nuclis de població

| Entitat de població | Habitants (2020) |
| Deià | 583 |
| Llucalcari | 11 |
| Cala Deià | 5 |
| Ses Coves | 9 |
| S'Empeltada | 13 |
| Son Coll | 11 |
| Font: IBESTAT ||

### Evolució demogràfica

Evolució demogràfica :
| 1787 | 1860 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1989 | 1991 | 1996 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |
| 828 | 897 | 842 | 602 | 442 | 510 | 542 | 552 | 583 | 677 | 731 | 749 | 689 | 708 |

## Geografia

El terme municipal de Deià té una extensió reduïda (prop de 15 km²) però un entorn de gran valor paisatgístic. Es troba al vessant occidental de la serra de Tramuntana, a la falda del puig del Teix (1064 m) que s’eleva imponent al nord-est del poble​. El nucli urbà està situat a uns 200 metres sobre el nivell de la mar, en un coster damunt la vall del torrent Major (o des Racó), orientat al sud-oest i protegit dels vents freds del nord pels cims de la serra. El municipi compta amb uns 5 km de litoral abrupte, on les muntanyes desemboquen directament a la Mediterrània​. Només hi ha una cala accessible, Cala Deià, una petita cala de còdols enclavada entre penya-segats, utilitzada tradicionalment pels pescadors locals i avui popular entre banyistes. Un altre element geogràfic notable és la punta de sa Foradada, una península rocosa que s’endinsa a la mar amb una característica obertura circular a la roca​. Sa Foradada és un icònic accident geogràfic i mirador natural; des de la part alta de la finca de Son Marroig es gaudeix d’una vista de les postes de sol darrere aquesta penya foradada. Part d'aquesta àrea litoral està protegida com a zona LIC (Lloc d’Importància Comunitària) dins la xarxa Natura 2000 per la seva riquesa ecològica.
L’entorn natural de Deià forma part del Paratge Natural de la Serra de Tramuntana, declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO l'any 2011 pel seu patrimoni paisatgístic i cultural. El paisatge combina el medi marí i el medi muntanyós. Les zones altes estan cobertes per boscos mediterranis de pins blancs (Pinus halepensis) i alzines (Quercus ilex), amb un sotabosc de garriga i mates aromàtiques. Als vessants mitjans i baixos abunden els olivars en marjades, amb antics exemplars d'oliveres centenàries conreades en feixes sostingudes per parets seques de pedra. A les fondalades i hortes, gràcies a les fonts naturals i canals de reg, prosperen tarongers, llimoners i altres fruiters de clima benigne​.
Pel que fa a la fauna, en els alzinars de la serra es poden trobar mosteles, genetes i abundants cabres assilvestrades. Entre entre les aus es poden observar rapinyaires com el falcó pelegrí o l'àguila calçada i aus marines com els corbs marins i gavines. La costa escarpada preserva sota les aigües praderies de posidònia (Posidonia oceanica) i és freqüent veure peixos com la serviola o el tord en les aigües de cala Deià.
El clima és típicament mediterrani, amb hiverns suaus i humits i estius calorosos però temperats per la marinada. Les precipitacions se centren a la tardor i primavera, i poden ser intenses en forma de tempestes que alimenten els torrents de la contrada.

## Història
### Prehistòria

Resten traces dels primers pobladors a la cova des Morts a Son Gallard i uns suposats gravats rupestres a la cova de Betlem.

### Època musulmana

Durant l'època musulmana les terres que avui formen part de Deià varen pertànyer al juz' de Musu. De llavors en resta una petita fortificació anomenada Castell del Moro i els topònims Deià (d'ad-daia, llogaret) i Llucalcari, d'etimologia discutida. Hi havia tres molins en el moment de la conquesta catalana i es pot suposar que anirien acompanyats d'importants aprofitaments d'horta situats sobre marges.

### Conquesta cristiana

El 31 de desembre de 1229 En Jaume I, rei de la Corona d'Aragó, entra a Madina Mayurqa acabant així amb la dominació musulmana de Mallorca; en el Repartiment de l'illa Deià fou adjudicada al comte del Rosselló i Cerdanya, Nunó Sanç. D'altra banda Gilabert de Cruïlles, senyor de l'Empordà, va prendre possessió de la zona de Llucalcari.
El 1239 Nunó Sanç fundà el monestir de Sant Bernat de la Real i entre les donacions que feu als monjos del Cister hi figura Deià. Aquests monjos, foren els senyors feudals d'una gran part de l'actual Deià i vertaders fundadors de la vila, atraient a la gent. A Ca l'Abat, creat a partir de la compra de Son Muntaner per l'abat Pere Maians el 1619, encara hi podem trobar la simbologia que va donar origen a l'actual anagrama municipal.
El rei canvià na Matona per la granja de Deià amb els monjos de la Real i hi fundà a petició de Ramon Llull una escola de llengües orientals que s'anomenà Miramar. Aquest projecte durà pocs anys i, amb la divisió dels termes de Deià i Valldemossa, Miramar, que era considerat deianenc, quedà inclosa en el municipi valldemossí exceptuant el que avui és la possessió de Son Gallard. En aquesta darrera propietat hi habità durant la seva joventut Catalina Thomas, "la beateta", l'única santa mallorquina.

### Independència de Valldemossa

Com diu Ramon Rosselló i Vaquer en les seves Notes per a la història de Deià (IV): «Deià era un cas especial dins l'administració mallorquina: per una banda depenia de Valldemossa i tenia els seus representants al consell d'aquesta vila, i per l'altre tenia batle propi amb els corresponents prohoms que l'aconsellaven- pel fet de ser de la jurisdicció i dominis de la Real; coses aquestes que sovint foren causa de conflictes i interferències de jurisdiccions entre el batle reial de Valldemossa i el batle abadal de Deià.»
A poc a poc en aquests conflictes i interferències es va anar covant el desig de separar-se Valldemossa, cosa que es va produir el 7 de novembre de 1583, com recorda una placa situada al portal petit de l'Església. El rei Felip II va ser qui va concedir la independència a «tot lo que posseeix i pretén posseir el Rvd. Abat de La Real, lo gual fa partió, divisió i separació dels termes de Valldemossa, de Deyà i Lluch-Alcari.»
Cal destacar que un any abans, el 13 maig de 1582 més de dos-cents corsaris sarraïns havien desembarcat a Sa Foradada; allà foren derrotats per una petita força d'una cinquantena d'homes comandats pel capità Mateu Çanglada. Precisament per mor de la por als corsaris es va construir la torre de sa Pedrissa, que formava part de la xarxa de torres i Talaies que donaven la volta a la costa mallorquina. Aquesta por també va condicionar l'arquitectura deianenca, amb presència de nombroses torres de defensa a les cases de possessió o a l'església i també l'urbanisme, amb les cases del poble de Deià situades al vessant de la muntanya des Puig que queda amagada a la mar i les cases de les possessions de Llucalcari agrupades a l'entorn d'un petit nucli per afavorir la seva defensa.

### Fins avui

El conreu de l'olivera tingué gran importància en el municipi. Els marges típics del seu paisatge es van poblar d'aquest apreciat arbre fins cotes de sis-cents metres sobre el nivell del mar. Per altra part, amb alts i baixos, la vinya fou abundant, especialment a la zona costanera i al voltant del poble es desenvolupa una extensa zona d'horta on hi abundaven els cítrics. També la pesca, en menor mesura, va contribuir al benestar dels seus habitants i en els seus frondosos boscs d'alzines es produïa calç i carbó vegetal, mentre que en els cims de la serra es plantava el forment.
A finals del segle xix l'arxiduc Lluís Salvador d'Àustria-Toscana, membre de la casa reial Àustro-hongaresa adquirí un gran nombre de propietats d'aquest municipis, sa Pedrissa, Son Gallard, Son Marroig, sa Marina de Can Malrich, es Rafal, etc., creant un gran latifundi i exercint una forta influència sobre la vida social i política de la contrada.
També al voltant de la mateixa època Deià va patir un fort retrocés demogràfic, per mor de l'emigració cap a França provocada per la crisi agrària, en la que tengué una gran influència la plaga que afecta els tarongers. Gran part d'aquesta població va retornar a començaments del segle xx, però les dificultats econòmiques, que la població alleugerava amb la pràctica del contraban, no havien acabat: l'emigració (cap a França, però també cap a Sud-amèrica) i el Carib, es varen mantenir fins a mitjans del segle xx, sobretot durant i després de la Guerra Civil espanyola.
La bellesa del seu paisatge i la vida afable i senzilla dels seus habitants ja havien captivat d'ençà de finals del segle xix l'interès d'artistes i bohemis, principalment catalans, però també europeus i sud-americans, que partiren amb l'esclat de la Guerra Civil. Poc a poc els artistes retornaren i a partir de la dècada dels seixanta arribaren el hippies i es produí una eclosió de l'ambient creatiu. Posteriorment el turisme de luxe va passar a liderar els indicadors econòmics, impulsant l'abandonament de l'agricultura, la divisió de les grans propietats i la construcció de segones residències, donant peu a una bonança econòmica i a uns canvis socials sense precedents.
Actualment Deià posseeix una població de 630 habitants; d'aquests gran part són d'origen estranger. L'antropòloga americana Jacqueline Waldren, que viu al poble des de fa molts d'anys, va analitzar aquest fet en els seus llibres Insiders and outsiders. Paradise and reality in Mallorca i Mallorquins, estrangers i forasters.

## Política

D'ençà de la recuperació de la democràcia partits de caràcter conservador han guanyat totes les eleccions d'aquest poble. Així, han estat batles de Deià n'Epifanio Apesteguia Díaz (per UCD primer i per UM més tard), en Josep Salas Santos (per UM), en Francesc Xavier Salas Santos (primer per UM i després pel PP) i en Jaume Crespí Deyà (PP); actualment governa na Magdalena López Vallespir (per JxD) que el 2011 va anar al quart lloc de la llista del PP encapçalada per Crespí però va acabar ocupant la batllia arran de la dimissió d'aquell (vegeu també la llista de batles de Deià).
A les eleccions de 2003 el seu partit va obtenir 189 vots i 4 regidors, que li varen permetre governar en solitari. A l'oposició hi trobàvem UM (dirigida per en Lluc Oliver, i que va obtenir 119 vots i 2 regidors) i Agrupació DEIA (a la qual, amb 63 vots, li correspongué un regidor, lloc que han ocupat primer na Francesca Deyà Ferriol i després na Maria Ignàsia Pérez Pastor). El PSOE, que també va concórrer a les eleccions, va quedar, amb 19 vots, sense representació.
El mateix dia se celebraven eleccions autonòmiques, i els vots obtenguts per cada partit foren els següents: PP 171; UM 76; PSOE 52; -EN 27; EU-eV 18; altres 2.
Les següents eleccions municipals (27 de maig de 2007) el PP va revalidar, amb 207 vots i 4 regidors, la seva majoria absoluta. A l'oposició Agrupació DEIA (que es va presentar en coalició amb el PSM-EN i el PSIB-PSOE) va augmentar els seus vots a 99 i va obtenir 2 regidors (amb la cap de llista Maria Ignàsia Pérez Pastor), mentre que UM va ser recolzada per 92 votants i va baixar a un sol regidor (en Javi Deyà Caamaño).
El mateix dia se celebraven eleccions autonòmiques i insulars. A les autonòmiques els vots obtenguts per cada partit foren els següents: PP 172; UM 41; PSOE 73; Bloc per Mallorca 43; altres 3. Si comparam aquests resultats amb els d'àmbit insular no hi trobam grans canvis, però sí alguns rellevants: PP 168; UM 58; PSOE 58; Bloc per Mallorca 45; altres 1.
Les següents eleccions locals (22 de maig de 2011) el PP, encapçalat per Jaume Crespí Deyà, va revalidar la majoria absoluta amb 183 vots i 4 regidors. L'Agrupació DEIA (coaligada amb PSM-EN, PSIB-PSOE i IniciativaVerds) va obtenir 164 vots i 3 regidors amb el cap de llista Lluís Enric Apesteguia Ripoll.
El mateix dia se celebraven eleccions autonòmiques i insulars. A les autonòmiques els vots obtenguts per cada partit foren els següents: PP 135; PSOE 69; PSM-IniciativaVerds-Entesa 67; altres 24. Al Consell el resultat va ser: PP 140; PSM-IniciativaVerds-Entesa 70; PSOE 63; altres 20.
Per saber dades més específiques sobre cadascuna de les eleccions a Deià vegeu els resultats electorals a Deià.

## Economia

L'economia deianenca està quasi totalment encarada al sector serveis, tenguent-hi el turisme un pes molt important. Una altra de les característiques que marquen l'economia local és l'estacionalització turística, i que té el doble de places turístiques que població.

## Deianencs i visitants il·lustres

Al llarg del temps, Deià ha estat bressol o llar d'adopció de nombroses figures destacades de les lletres, les arts i altres àmbits. Ja en el segle xiii, el filòsof mallorquí Ramon Llull va tenir presència en aquestes terres: l'any 1276 fundà a la veïna possessió de Miramar la seva cèlebre escola de llengües orientals. Segles després, a principis del segle xx, Joan Alcover va dedicar un poema al poble (Notes de Deià, 1908) inspirant-se en la seva estada a la vall​. La fama literària internacional de Deià, però, arribà sobretot de la mà de Robert Graves (1895–1985). L'escriptor i poeta anglès s'instal·là a Deià el 1929 junt amb la també poeta Laura Riding, formant part d'una comunitat d'anglesos i americans que trobaren refugi al poble després de la Primera Guerra Mundial​. Graves hagué de marxar durant la Guerra Civil espanyola, però el 1946 retornà a Deià i hi va viure fins a la seva mort, donant al poble projecció mundial amb les seves obres (algunes ambientades a Mallorca)​. La seva casa, Ca n'Alluny, fou lloc de trobada d'intel·lectuals i artistes: s'hi van hostatjar o visitar figures com la novel·lista Anaïs Nin, l'actriu Ava Gardner, l'escriptor William Gaddis o els músics Robert Wyatt i Kevin Ayers, entre d'altres​. Avui la casa de Robert Graves és un museu obert, i molts dels seus descendents (com la traductora i escriptora Lucia Graves) encara viuen a Deià​.
Deià també ha acollit temporalment escriptors de renom mundial que hi feren estada o hi trobaren inspiració. Anaïs Nin visità el poble el 1920 i va escriure un relat breu situat a cala Deià, i l'autora costariquenya Carmen Naranjo en va fer després una versió inspirada en aquella història​. També és sabut que quasi tot intel·lectual que recalava a Mallorca acabava passant per Deià: així ho feren escriptors com Miguel de Unamuno, Jorge Luis Borges o Rubén Darío en els seus viatges a l'illa​. En l'àmbit local, cal destacar Joan Mas i Bauzà (1900–1993), dramaturg i novel·lista deianenc que, amb les seves obres costumistes en llengua catalana, mantingué viva la cultura mallorquina durant la dictadura franquista​. Moltes de les seves peces teatrals estan ambientades a Deià, i avui el grup de teatre del poble continua representant-les. Un altre escriptor vinculat a Deià fou el poeta i activista Josep Maria Llompart, figura clau de la cultura mallorquina de postguerra, qui va viure uns anys al poble en la dècada de 1970​. Ja en època més recent, la novel·lista mallorquina Carme Riera ha escrit bona part de les seves obres alternant entre Barcelona i la casa que posseeix a Deià; novel·les com Te deix, amor, la mar com a penyora o Dins el darrer blau foren creades allí​.
En el camp de la pintura i les arts plàstiques, Deià ha estat igualment prolífic en personatges il·lustres o residents cèlebres. A finals del segle xix hi vingué a pintar el català Santiago Rusiñol. Al segle xx, especialment a partir dels anys 1960, s'hi va consolidar una colònia de pintors internacionals. Un d'ells fou el alemany Ulrich Leman, que visqué dècades al poble, igual que l'italià Tito Cittadini o l'argentí George Sheridan​. El pintor i escultor alemany Matthias Klarwein també s'hi establí, i és recordat per les seves obres psicodèliques i per haver dissenyat portades d'àlbums de música; la seva tomba és al cementeri local. Cal esmentar el paper de l'americà William Waldren, que a més d'arqueòleg fou pintor: des de la seva arribada el 1953, Waldren combinà l'art i la recerca, i el 1962 organitzà el grup artístic Els Deu d'Es Teix a Deià​. D'aquest cercle formà part el pintor Norman Yanikun, que va viure al poble fins a la seva mort el 1988, i altres creadors que feren de Deià el seu refugi creatiu​. Entre els pintors mallorquins, destaca Antoni Gelabert (1877–1932), pioner del paisatgisme modern i demanà ser-hi enterrat –com així es féu. També s'hi instal·là un temps Joan Miralles Lladó, pintor casat amb una deianenca i establert a la possessió de Can Fussimany​.
En l'àmbit musical, el compositor espanyol Manuel de Falla visità la vila als anys 1930. Ja en l'època contemporània, la presència de la comunitat internacional i bohèmia va fer de Deià un pol d'atracció per a músics, especialment de rock progressiu i folk als anys 70. El magnat britànic Richard Branson, propietari durant anys de l'hotel de luxe La Residencia, convidava sovint artistes i estrelles del seu segell discogràfic Virgin al poble​. Al bar local "Sa Fonda" era habitual sentir-hi tocar improvisadament figures com Kevin Ayers (que dedicà a Deià un àlbum, Deià... Vu, 1984), Robert Wyatt o Daevid Allen, integrants del moviment underground de l'època​. També foren vists pel poble músics com Mick Jagger (The Rolling Stones), el guitarrista Mark Knopfler (Dire Straits) o el multiinstrumentista Mike Oldfield. El compositor britànic de musicals Andrew Lloyd Webber ha estat altre visitant i propietari d'una residència a Deià​. En l'actualitat, continuen tenint casa al municipi diverses celebritats, com la música irlandesa Caroline Corr (The Corrs) o l'actor Pierce Brosnan.
A més d'artistes, personatges històrics també han tingut relació amb Deià. L'única santa mallorquina, santa Catalina Tomàs (1533–1574), passà part de la seva joventut servint a la possessió de Son Gallard, al terme de Deià​. La tradició explica que hi va viure una experiència mística important abans d'entrar al convent. Per la seva banda, l'arxiduc Lluís Salvador d'Àustria (1847–1915) convertí Deià en un punt de trobada de l'aristocràcia europea: a Son Marroig rebia visitants il·lustres, entre ells la seva cosina l'emperadriu Elisabet de Baviera «Sissi». També el polític català Narcís Serra estiueja des dels anys 1980 als voltants de Cala Deià​.

## Cultura

S'Encruia és la revista local de Deià. Si bé es començà a publicar en els anys 70 en un moment donat es perdé; fou recuperada fa uns anys per l'Associació de Veïns de Deià. Té caràcter bimestral. Hi podem trobar seccions en català, castellà i anglès.
Es Saragall és el grup de teatre amateur de Deià. Representen obres en català a les festes locals; han fet des d'Erma d'en Federico García Lorca fins a pintorescos i costumistes vodevils escrits expressament (Titanix...); les seves representacions més famoses, tanmateix, són les d'obres de l'autor deianenc Joan Mas i Bauçà (menció especial mereix la de Sa Padrina).

## Deià a les arts
### Cinema

* El secreto de la Pedriza (1926).
* Evil under the Sun (1982): la cala on s'embarquen per anar a l'illa és Cala Deià, i els extres són deianencs.
* Four last songs (2007).

### Literatura

* Notes de Deià Arxivat 2009-02-11 a Wayback Machine. d'en Joan Alcover

### Música

* Disc Deià...Vu d'en Kevin Ayers.
* Cançó Puja al tren del grup infantil Cucorba: "No hi fa res que jo parli català/ tu xinès o castellà/ o dialectes africans;/ que tu mengis magranes de Bagdad/ canya de mel de Sudan/ i jo caquis de Deià."
* Cançó De Dénia cap a Deià de Pepe Cantó al disc De aquí para allá (2014).

### Pintura

* Alexandre de Riquer i Ynglada (1856-1920)
* Antoni Ribas Prats (1883-1931)

## Llocs d'interès
### Edificis o construccions humanes

* Ajuntament (també anomenat "Es Porxo")
* Amfiteatre Joan Mas
* Castell del Moro
* Cementiri municipal
* Centre Polivalent "Sa Tanca"
* Col·legi Públic Robert Graves
* Església de Sant Joan Baptista
* Font de Sant Joan, vora l'Ajuntament
* Museu Arqueològic
* Museu de l'Arxiduc Lluís Salvador (a Son Marroig)
* Museu Parroquial (devora l'Església)
* Museu Yanikun
* Oratori de la Mare de Déu d'Agost (Llucalcari)
* Refugi de Ca'n Boi
* 3 Rentadors públics
* Torre de Sa Pedrissa, a la punta de Deià.

### Paratges naturals

* Cala Deià
* Es Canyeret
* Puig d'Es Teix
* Sa Foradada

## Possessions de Deià

* Sa Casa d'Amunt
* Can Paloni
* Can Borràs
* Can Fussimany
* Can Puigserver
* Can Simó
* Es Molí
* Sa Pedrissa
* Son Bauçà de la Torre Redona
* Son Bujosa
* Son Canals
* Son Coll
* Son Gallard
* Son Marroig
* Son Moragues
* Son Ripoll
* Son Rutlan
* Son Rul·lan des Molí
* Son Beltran
* Can Miquelet
* Ses Cases Noves
* Es Racó
* Can Boqueta

## Referències

* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Deianenc». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ Societat d'Onomàstica. «Gentilicis dels municipis de les Illes Balears». Arxivat de l'original el 11 de setembre 2016. [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ DOLÇ DOLÇ, M. (director general), [./Gran_Enciclopèdia_de_Mallorca Gran Enciclopèdia de Mallorca] (22 volums). Mallorca: Pronomallorca (patrocina Consell Insular de Mallorca), 1989-1993.
* ↑ Coromines, Joan. «Deià». A: Onomasticon Cataloniae. vol. IV. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1997, p. 14. ISBN 84-7256-331-6.
* ↑ SEGURA I SALADO, J., Deià en el segle XVI. Banca Catalana, 1977.
* ↑ Jaume Martorell, Toni. «Deià té el doble de places turístiques que població». Ara Balears, 17-07-2021. [Consulta: 13 gener 2022].
* ↑ «S'Encruia». Associació de Premsa Forana de Mallorca. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 28 desembre 2011].
* ↑ Diccionari del teatre a les Illes Balears, uid. article "Joan Mas, Amfiteatre"

## Bibliografia complementària

* PONS, J., Notas para la historia de Deyá. Ajuntament de Deià, 1976.
* SEGURA I SALADO, J., Notes per a la història de Deià (volums II i III). Banca Catalana-Ajuntament de Deià, 1978 i 1979.
* ROSSELLÓ VAQUER, R., Notes per a la història de Deià (volums IV i V). Ajuntament de Deià, 1980 i 1985.

## Enllaços externs

* Web de l'Ajuntament
* La web de Deià
* Informació de l'Institut d'Estadística de les Illes Balears