OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pic de la Calcina d'Oms

El Pic de la Calcina d'Oms és un cim de 599,2 m alt del terme comunal rossellonès d'Oms, a la Catalunya del Nord, tot i que l'extrem nord de la muntanya entra en el terme de Calmella, de la mateixa comarca.
És un dels contraforts del nord-est del Massís del Canigó, a la zona nord del terme d'Oms i al sud-est del de Calmella. És al nord-est del poble d'Oms.
Té una ampla vista sobre la plana del Rosselló, de les Corberes a l'Albera.

## Referències

* ↑ Becat, Joan. «25 - Calmella». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* 1 2 «El Circuit de la Calcina a Oms». Pyrenées Orientalses tourisme, 2019. Arxivat de l'original el 2022-02-25. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ «El Pic de la Calcina d'Oms en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-13. [Consulta: 21 juliol 2016].
* ↑ Malte-Brun, Conrad; Doré, Gustave (Il·l.). Géographie universelle de Malte-Brun (en francès). París: Gustave Barba, libraire éditeur, 1870, p. 659-660.
* ↑ Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Calmella». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* ↑ «Le circuit de la Calcine à Oms» (en francès).

## Bibliografia

* Becat, Joan. «104 - Oms». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
# East Norwich

East Norwich és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 2.675 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, East Norwich tenia 2.675 habitants, 938 habitatges, i 772 famílies. La densitat de població era de 983,6 habitants/km².
Dels 938 habitatges en un 34,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 73,2% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 17,6% no eren unitats familiars. En el 14,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,79 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 4,9% entre 18 i 24, un 29,2% entre 25 i 44, un 26% de 45 a 60 i un 16,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 91.917 $ i la renda mediana per família de 101.901 $. Els homes tenien una renda mediana de 70.967 $ mentre que les dones 41.553 $. La renda per capita de la població era de 36.910 $. Entorn del 2,2% de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- East Norwich». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- East Norwich». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Elbridge

Elbridge és una població del Comtat d'Onondaga (Nova York) als Estats Units d'Amèrica a l'Estat de Nova York. Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 1.103 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elbridge tenia 1.103 habitants, 427 habitatges, i 321 famílies. La densitat de població era de 405,6 habitants/km².
Dels 427 habitatges en un 33,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,6% hi vivien parelles casades, en un 10,1% dones solteres, i en un 24,8% no eren unitats familiars. En el 21,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 24,9% de 45 a 60 i un 16% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.712 $ i la renda mediana per família de 49.539 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.750 $ mentre que les dones 27.321 $. La renda per capita de la població era de 21.376 $. Entorn del 3,8% de les famílies i el 4,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elbridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elbridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ellisburg

Ellisburg és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 269 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ellisburg tenia 269 habitants, 91 habitatges, i 69 famílies. La densitat de població era de 102,8 habitants/km².
Dels 91 habitatges en un 45,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 15,4% dones solteres, i en un 23,1% no eren unitats familiars. En el 17,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,96 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,34.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,9% tenia menys de 18 anys, un 11,9% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.750 $ i la renda mediana per família de 45.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.875 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era de 14.569 $. Entorn del 18,8% de les famílies i el 21,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ellisburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ellisburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Superpoder

Superpoder és una habilitat sobrehumana especial o extraordinària que és més gran del que es considera normal. Els superpoders solen mostrar-se en còmics de ciència-ficció i fantasia, programes de televisió, videojocs i pel·lícules com l'atribut clau d'un superheroi. El concepte es va originar en els còmics i les revistes pulp nord-americanes dels anys 30 i 40, i gradualment s'ha anat introduint en altres gèneres i mitjans.
Els superpoders poden tenir orígens variats: un accident, un experiment deliberat, herència genètica, orígens no humans (extraterrestres, races fictícies, deïtats, etc.) i altres.

## Tipus de superpoders

* De desplaçament: afecten la forma en què el posseïdor es desplaça. La supervelocitat, el vol i el teletransport entrarien en aquest tipus.
* Habilitats físiques: són aquells que afecten les habilitats físiques de la persona, com la superforça, la invulnerabilitat, la supervelocitat, la superagilitat o la superelasticitat.
* Poders de manipulació física: són els que permeten un control sobre molècules, àtoms, elements, i forces físiques. En són exemple la invisibilitat, la intangibilitat (travessar objectes sòlids en un estat fantasmal), control de l'energia interna dels cossos i els sistemes per a controlar la seua temperatura, control de forces com la gravitatòria o magnètica (o fins i tot forces físiques fictícies), desintegració i fins i tot la reconstrucció atòmica (que permet crear elements i composts).
* Biopoders: que afecten la naturalesa biològica del posseïdor. El crit superagut, camuflatge camaleònic, regeneració de teixits, sentits augmentats, transformacions del cos en qualsevol material, energia o substància, entesa animal. Poders que controlen la grandària corporal, o poders que afecten la morfologia del posseïdor, que el dota per a respirar sota l'aigua, per a agafar-se a superfícies, etcètera.
* Poders mentals: poders pertanyents a la ment i a l'esperit. Telepatia, projecció astral, vidències, psicometria, en són exemples.
* Poders defensius: que doten el posseïdor d'una defensa extra. Generació de diferents tipus d'escuts són el més usual.
* Poders obtinguts a partir d'artefactes de poder.
* Màgia i encantaments.

## Referències

* ↑ 1001 Curiosidades de Los Superheroes (2015).
* 1 2 «The Golden Age Of Comics». www.pbs.org. [Consulta: 11 gener 2018].
* ↑ Lovece, Frank «The Dark Knight». (movie review) Film Journal International, 16-07-2008. «Batman himself is an anomaly as one of the few superheroes without superpowers…»

## Bibliografia

* Pardo, Tomas; Monje, Pedro. 1001 Curiosidades de Los Superheroes (en castellà). Robinbook, 2015. ISBN 978-8415256724.
# Llei de Meckel-Serres

La llei de Meckel-Serres va ser la primera formulació de la Teoria de la Recapitulació. El seu nom es deu al zoòleg Edward Stuart Russell, qui el 1916 s'hi va referir així en reconeixement de dos dels seus proponents (Johann Friedrich Meckel i Étienne Serres) i en cotrast a l'anterior model de recapitulació d'Ernst Haeckel
L'anatomista alemany Johann Friedrich Meckel (1724–1774), a partir de les seves observacions embriològiques, va defensar aquest model en el seu assaig "Sketch of a Portrayal of the Parallel that Obtains Between the Embryonic Condition of Higher Animals and the Permanent Condition of Lower Animals" (1811) (Esbós d'un retrat del paral·lel que s'obté entre l'estat embrionari dels animals superiors i l'estat permanent dels animals inferiors).
El francès Étienne Serres (1786–1868) també va posar-se a favor de la teoria de la recapitulació, a la que va denominar "teoria dels frens de desenvolupament". Serres va utilitzar la teoria de la recapitulació com a suport a la idea d'unitat del pla d'organització del seu mestre Étienne Geoffroy Saint-Hilaire. Quant a la comparació entre formes adultes, Serres va apostar per la comparació entre les formes adultes d'animals inferiors i l'estat embriològic corresponent d'animals de nivell organitzatiu superior.

## Referències

* ↑ Russell (1916) Form and Function: Londres.
* Brigandt, I.(2006) A theory of conceptual advance: explaining conceptual change in evolutionary, molecular, and evolutionary developmental biology. Tesi doctoral. Universitat de Pittsburgh. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2010-07-24. [Consulta: 11 abril 2010].

## Vegeu també

* Teoria de la Recapitulació
* Biologia evolutiva del desenvolupament
# Marquesat de Samaranch

El marquesat de Samaranch és un títol nobiliari espanyol creat el 30 de desembre de 1991 pel Rei d'Espanya Joan Carles I, a favor del polític Joan Antoni Samaranch i Torelló.
Segons el Butlletí Oficial de l'Estat, el títol es concedí en reconeixement de «l'eficaç dedicació [...] al foment de l'esport i a l'entesa entre els pobles, des dels destacats llocs públics que ha ocupat, han vingut a culminar amb la seva brillant actuació com a President del Comitè Olímpic Internacional, per la qual cosa, volent demostrar-li la meva reial estima, vinc a atorgar a Joan Antoni Samaranch i Torelló el títol de Marquès de Samaranch, per a sí i els seus successors, d'acord amb la legislació nobiliària espanyola. Donat a Madrid el 30 de desembre de 1991».

## Titulars

| Núm. | Titular | Període |
| Creat per Joan Carles I |||
| I | Joan Antoni Samaranch i Torelló | 1991-2010 |
| II | Maria Teresa Samaranch i Salisachs | 2011- |

## Historial

* Joan Antoni Samaranch i Torelló (1920-2010), I marquès de Samaranch. Fill de l'empresari tèxtil Francesc Samaranch Castro i de Joana Torelló Malvehy, casat amb María Teresa Salisachs Rowe, pare de Joan Antoni i Maria Teresa.
* Maria Teresa Samaranch i Salisachs, II marquesa de Samaranch. Succeí al seu pare el 2011, amb la Reial Carta de Successió publicada al Butlletí Oficial de l'Estat de 9 de juny de 2011.

## Referències

* ↑ Reial Decret 1861/1991, de 30 de desembre, pel qual es concedeix el títol de marquès de Samaranch a Joan Antoni Samaranch i Torelló PDF (castellà)
* ↑ «Orden JUS/1759/2011, de 9 de junio, por la que se manda expedir, sin perjuicio de tercero de mejor derecho, Real Carta de Sucesión en el título de Marqués de Samaranch, a favor de doña María Teresa Samaranch Salisachs». BOE.es, 01-06-2011. [Consulta: 28 juny 2013].

## Enllaços externs

* Reial Decret 1861/1991, de 30 de desembre, pel qual es concedeix el títol de marquès de Samaranch a Joan Antoni Samaranch i Torelló PDF (castellà)
# Tachycineta

Tachycineta és un dels gèneres d'ocells, de la família dels hirundínids (Hirundinidae).

## Llistat d'espècies

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023), aquest gènere conté 9 espècies:
* Tachycineta bicolor - oreneta bicolor.
* Tachycineta albilinea - oreneta de manglar.
* Tachycineta stolzmanni - oreneta de Tumbes.
* Tachycineta albiventer - oreneta alablanca.
* Tachycineta leucorrhoa - oreneta cellablanca.
* Tachycineta leucopyga - oreneta de Xile.
* Tachycineta euchrysea - oreneta daurada.
* Tachycineta thalassina - oreneta carablanca.
* Tachycineta cyaneoviridis - oreneta de les Bahames.

## Referències

* 1 2 «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 610. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Der Jasager

Der Jasager (literalment El que diu sí també podria traduir-se com L'afirmador o Ell va dir sí) és una òpera (específicament una Schuloper o "òpera escolar") amb música de Kurt Weill i llibret en alemany de Bertolt Brecht, basat en la traducció d'Elisabeth Hauptmann de la versió anglesa d'Arthur Waley del drama japonès Nō Taniko. Es va estrenar a Berlín per estudiants de la Akademie für Kirchen und Schulmusik en el Zentralinstitut für Erziehung und Unterricht el 23 de juny de 1930, retransmesa simultàniament per la ràdio. Va tenir èxit i va tenir més de 300 representacions durant els següents tres anys.

## Personatges

| Personatge | Tessitura | Repartiment de l'estrena, 23 de juny de 1930 (Director: Kurt Drabeck) |
| El noi | tiple | |
| La mare | mezzosoprano | |
| El mestre | baríton | Otto Hopf |
| Primer estudiant | tiple o tenor | |
| Segon estudiant | tiple o tenor | |
| Tercer estudiant | tiple o tenor | |

## Referències

* Amadeus Almanac, consultat 31 d'octubre 2008
* Hinton, Stephen. 1992. "Jasager, Der". En The New Grove Dictionary of Opera. Ed. Stanley Sadie. Londres: ISBN 0-333-73432-7
* Weill, Kurt. 1930. Entrevista. En Collected Plays: Three per Bertolt Brecht. Ed. i trad. John Willett. Brecht Collected Plays Ser. Londres: Methuen, 1997. ISBN 978-0-413-70460-3 pàg. 334–335
# Jūnihitoe

El jūnihitoe (十二単) és un complex i molt elegant kimono que únicament portaven les cortesanes al Japó. Literalment es pot traduir com a "la bata de les dotze capes".

## Usos

El jūnihitoe va començar a aparèixer al voltant del s. X, durant el Període Heian. Les diferents capes d'aquesta peça de roba són de seda. Les peces intimes estan fetes de seda blanca, seguida d'altres capes i són finalment tancades per una capa final o bata. El pes total podria pujar fins als 20 kilograms.
Els colors i els arranjaments de les capes són molt importants. Els colors tenen noms poètics, com "pruna vermella de la primavera".
Els únics llocs on les capes es poden distingir són al voltant de les mànigues i el coll. A part de les seves robes, les dames japoneses del tribunal també portaven el pèl molt llarg, només curt als costats de la cara en forma de capes, el pèl més llarg de vegades va ser usat recollit.
Avui dia el jūnihitoe només es pot veure en museus, pel·lícules japoneses o en determinats festivals japonesos, ja que la manufactura de jūnihitoe quasi ha desaparegut. Aquests vestits no tenen un preu establert i són un dels articles més cars del vestuari japonès. Només la Casa Imperial Japonesa, els utilitza per ocasions especials. Durant el casament de la Princesa Masaka amb el Príncep Naruhito, Masako portà un jūnihitoe per la cerimònia oficial. També fou utilitzat per l'Emperadriu Michiko durant la cerimònia d'entronització de l' Emperador Akihito en 1990.
El Saio Matsuri se celebra anualment a Meiwa i l que se ven vestimentes del Període Heian. També sol veure's jūnihitoe durant l'Aoi Matsuri que anualment se celebra a Kyoto.

## Capes

Les capes del Jūnihitoe són :
* La roba interior: En general són dues peces, poden ser de cotó o de seda.
* Kosode: Un curt mantell de seda de color vermell o blanc que arriba fins a la inferior de la cama.
* Hakama: Una faldilla prisada vermella dividida, també pot ser usat pels homes.
* Hitoe: Una túnica sense folre de color blanca, vermella o blava.
* Uchigi: Una sèrie de túniques de colors brillants sense folre que creen un efecte de capes.
* Uchiginu: Un mantell de seda escarlata igual usat com a reforç i suport a les túniques exteriors.
* Uwagi: Un patró teixit i decorat, està fet de seda i és més curt i més estret que el Uchiginu.
* Karaginu: Una jaqueta fins a la cintura a l'estil xinès.
* Mo: Un davantal, darrere de la túnica.

## Notes i referències

Existeix un grup de música japonès amb el mateix nom.
* ↑ «El Junihitoe de Heian, Japó» (en anglès). Arxivat de l'original el 2011-07-16. [Consulta: 29 març 2016].

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Jūnihitoe
* The Costume Museum | The Heian Period
* Image of a jūnihitoe
* Encyclopaedia Britannica: Juni Hitoe
* Gallery of Junihitoe Images Arxivat 2007-10-21 a Wayback Machine.
* «Japanese Garb». Arxivat de l'original el 2018-09-16. [Consulta: 24 març 2010].
# Siroe

Siroe (títol original en italià, en català Siroe), Händel-Werke-Verzeichnis 24, és una obra dramaticomusical en tres actes composta per Georg Friedrich Händel sobre un llibret en italià de Nicola Francesco Haym, basat en Siroe de Pietro Metastasio. Es va estrenar el 17 de febrer de 1728 al Her Majesty's Theatre de Ciutat de Westminster.

## Vegeu també

* Llista d'òperes de Georg Friedrich Händel
Òperes de Georg Friedrich Händel :
Almira (1705)
Florindo (1708)
Rodrigo (1707)
Agrippina (1709)
Rinaldo (1711)
Il pastor fido (1712)
Silla (1713)
Teseo (1713)
Amadigi di Gaula (1715)
Acis and Galatea (1718)
Radamisto (1720)
Muzio Scevola (1721)
Floridante (1721)
Ottone (1723)
Flavio (1723)
Giulio Cesare (1724)
Tamerlano (1724)
Rodelinda (1725)
Scipione (1726)
Alessandro (1726)
Admeto (1727)
Riccardo Primo (1727)
Siroe (1728)
Tolomeo (1728)
Lotario (1729)
Partenope (1730)
Poro (1731)
Ezio (1732)
Sosarme (1732)
Orlando (1733)
Arianna in Creta (1734)
Oreste (1734)
Ariodante (1735)
Alcina (1735)
Atalanta (1736)
Arminio (1737)
Giustino (1737)
Berenice (1737)
Alessandro Severo (1738)
Faramondo (1738)
Serse (1738)
Giove in Argo (1739)
Imeneo (1740)
Deidamia (1741)
Semele (1744)
Alceste (1750) :
Oratoris de Georg Friedrich Händel :
Il trionfo del Tempo e del Disinganno (1707)
La resurrezione (1708)
Brockes Passion (1715)
Esther (1732)
Deborah (1733)
Athalia (1733)
Alexander's Feast (1736)
Il trionfo del Tempo e della Verità (1737)
Saul (1738)
Israel in Egypt (1738)
L'Allegro, il Penseroso ed il Moderato (1740)
El Messies (1741)
Samson (1741)
Semele (1743)
Joseph and his Brethren (1743)
Hercules (1744)
Belshazzar (1744)
Occasional Oratorio (1746)
Judas Maccabaeus (1746)
Joshua (1747)
Alexander Balus (1747)
Susanna (1748)
Solomon (1748)
Theodora (1749)
The Choice of Hercules (1750)
Jephtha (1751)
The Triumph of Time and Truth (1757) :
Cantates de Georg Friedrich Händel :
Ero e Leandro (1707)
Clori, Tirsi e Fileno (1707)
Aci, Galatea e Polifemo (1708)
Dalla guerra amorosa (1709)
Apollo e Dafne (1710)
Ode for the Birthday of Queen Anne (1713)
Ode for St. Cecilia's Day (1739) :
# Una nit sense saber res

Una nit sense saber res (títol original en bengalí, कुछ भी न जानने की एक रात; distribuït en anglès com a A Night of Knowing Nothing) és una pel·lícula documental de 2021 dirigida per Payal Kapadia. El film és una exploració de la vida universitària a l'Índia, i se centra en les cartes escrites per L., una estudiant de l'Institut de Cinema i Televisió de l'Índia, al seu xicot després de separar-se quan ell es veu obligat a deixar l'escola de cinema i se li denega el permís familiar per continuar sortint amb l'L. perquè ella no és de la mateixa casta. S'ha subtitulat al català.
La pel·lícula es va estrenar a la Quinzena de Cineastes del Festival de Canes de 2021, on va guanyar el premi L'Œil d'or a la millor pel·lícula documental. Posteriorment, es va projectar al Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2021, on va ser una de les guanyadores del premi Amplifica Veus.
La distribuïdora Square Eyes va adquirir els drets per comercialitzar el film.

## Referències

* 1 2 PTI, 08-06-2021.
* ↑ Naman Ramachandran, "Cannes Fresh Faces: Directors’ Fortnight Selection ‘A Night of Knowing Nothing’ Director Payal Kapadia" Arxivat 20 September 2021 a Wayback Machine.. Variety, 9 July 2021.
* ↑ Marta Bałaga, "Review: A Night of Knowing Nothing" Arxivat 20 September 2021 a Wayback Machine.. Cineuropa, 19 July 2021.
* ↑ Una nit sense saber res a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Cannes' Golden Eye award goes to A Night of Knowing Nothing». Hindustan Times, 18-07-2021. Arxivat de l'original el 9 October 2023. [Consulta: 20 setembre 2021].
* ↑ Steve Pond, "‘Belfast’ Wins Toronto Film Festival’s People’s Choice Award" Arxivat 12 November 2021 a Wayback Machine.. TheWrap, 18 September 2021.
* ↑ Orlando Parfitt, "Square Eyes takes worldwide rights to Directors’ Fortnight doc ‘A Night of Knowing Nothing’" Arxivat 23 September 2021 a Wayback Machine.. Screen Daily, 4 August 2021.
# Pere de Planella

Pere de Planella (Moià, ? - Barcelona, 1385) fou un eclesiàstic català, bisbe d'Elna i de Barcelona.
Fou nomenat bisbe d'Elna l'any 1361, quan era canonge a Mallorca. Com a bisbe d'Elna fou l'iniciador del canal del Tec, el qual afavorí la indústria de draps de Perpinyà. S'enfrontà amb els cònsols de Perpinyà per les imposicions del rei Pere III d'Aragó, fins al punt que Arnau, vicari general i abat de Sant Genís de Fontanes, llançà un interdicte a tota la ciutat el 1369. Enmig d'aquestes lluites, en les quals intervingué el papa, fou nomenat bisbe de Barcelona l'any 1371 i traslladat a aquesta ciutat. A la catedral de Barcelona feu construir la càtedra episcopal del cor, que porta el seu escut, i el 1380 presidí els trasllats a la catedral dels cossos de santa Maria de Cervelló i de sant Oleguer.
La seva tomba és a la capella del Santíssim o dels Planella, a l'església de Santa Maria de Moià. La família dels Planella van tenir el domini senyorial de la vila de Moià fins a l'any 1501.

## Referències

* ↑ «Pere de Planella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «› element › sarcofag-del-bisbe-pere-de-planella Sarcòfag del bisbe Pere de Planella. Moià.». Diputació de Barcelona. - Mapes de Patrimoni Cultural.