OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sotazero

Sotazero (títol original en castellà, Bajocero) és una pel·lícula espanyola de 2021, del gènere acció, aventura, terror i thriller, dirigida per Lluís Quílez i protagonitzada per Javier Gutiérrez Álvarez, Luis Callejo i Karra Elejalde. Rodada originalment en castellà, s'ha doblat al català per a TV3.

## Sinopsi

En una freda nit d'hivern, en una carretera a la meitat del no-res, un furgó policial blindat és assaltat durant un trasllat de presos des de la presó de Sòria a la de Conca. Algú està buscant un pres del seu interior. Martín, el policia conductor del furgó, aconsegueix atrinxerar-se dins del cubicle blindat amb els reclusos. Obligat a entendre's amb els seus enemics i companys de viatge, Martín ha de sobreviure i complir amb el seu deure en una llarga nit en la qual es posaran a prova fins i tot els seus principis.

## Repartiment

* Javier Gutiérrez Álvarez - Martín
* Karra Elejalde - Miguel
* Luis Callejo - Ramis
* Patrick Criado - Nano
* Andrés Gertrúdix - Golum
* Isak Férriz - Montesinos
* Miquel Gelabert - Pardo
* Édgar Vittorino - Rei
* Florín Opritescu - Mihai
* Àlex Monner - Chino
* Ángel Solo - Policia gran
* Marc Padró - Policia jove

## Producció

El rodatge va tenir lloc a la Sierra de Guadarrama de la comunitat de Madrid, on hi ha l'antiga presó de Segòvia, i a la Castella-la Manxa, des del 8 de febrer de 2019 durant set setmanes. Netflix va informar que la pel·lícula havia estat vista per 47 milions de comptes en el seu primer mes al servei.

## Premis i nominacions

| Premi | Categoria | Receptor(s) | Resultat |
| Premis Gaudí de 2022 | Gaudí als millors efectes visuals | Lluís Rivera i Lluís Castells | Nominada |
| XXXVI Premis Goya | Millor muntatge | Antonio Frutos | Nominada |

## Referències

* 1 2 «Sotazero». Goita què fan, ara!. [Consulta: 25 agost 2024].
* ↑ Crítica de Bajocero en Fotogramas
* ↑ Los motivos del éxito de «Bajocero», la película española más vista de Netflix en todo el mundo en ABCPlay
* ↑ Herruzo Martínez, Ignacio. «'Bajocero': la película de estreno de Netflix será uno de los thriller del año», 29-01-2021.
* ↑ «La fuga más gélida». El Adelantado de Segovia, 26-01-2019.
* ↑ «Arranca el rodaje del thriller Bajocero, que cuenta con localizaciones en Madrid y Castilla-La Mancha». La Vanguardia, 26-02-2019.
* ↑ «Every Viewing Statistic Netflix Has Released So Far», 08-04-2021.
# Eleccions municipals de 2007 a Tortosa

Les eleccions municipals de 2007 a Tortosa van ser unes eleccions locals que es van celebrar el diumenge 27 de maig de 2007 a Tortosa, al Baix Ebre, com a part de les eleccions municipals espanyoles. Es van triar els 21 regidors de l'Ajuntament de Tortosa.

## Sistema electoral

Les eleccions als ajuntaments de l'Estat espanyol estan fixades per celebrar-se el quart diumenge de maig cada quatre anys. El sistema electoral fa servir la regla D'Hondt amb representació proporcional, llistes tancades i una barrera electoral del 5% dels vots vàlids, que inclou els vots en blanc. La votació per a l'assemblea local es basa en el sufragi universal.
En les eleccions municipals, la circumscripció electoral és el municipi i el nombre d'escons (o sigui, regidors) a triar del municipi es determina en funció del nombre d'habitants censats en aquest municipi. En el cas de Tortosa, en tenir 24.717 persones censades, l'hi correspon 21 regidors.

## Candidatures

L'1 de maig del mateix any, la Junta Electoral de Zona de Tortosa va proclamar vuit candidatures del municipi de Tortosa en el Butlletí Oficial de la Província de Tarragona.
| Partit polític | Llista de candidats |
| Convergència i Unió (CiU) | Llista |
| Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC-PM) | Llista |
| Esquerra Republicana de Catalunya-Acord Municipal (ERC-AM) | Llista |
| Iniciativa per Catalunya Verds - Esquerra Unida i Alternativa (ICVEUiA-EPM) | Llista |
| Partit Popular Català (PP) | Llista |
| Federació d'Independents de Catalunya (FIC) | Llista |
| Partit Republicà Català (RC) | Llista |
| Ciutadans-Partido de la Ciudadanía (Cs) | Llista |

## Jornada electoral
### Constitució de les meses

En aquell moment, Tortosa tenia una població de 34.266 habitants, dels quals 24.717 persones van ser cridades a votar en alguna de les 45 meses que es van constituir al municipi.

### Participació

La participació en aquestes eleccions va ser de 58,2%, el qual cosa implica que un total de 14.373 ciutadans del municipi van decidir exercir el seu dret a vot. Comparant aquesta participació amb la mitjana catalana, Tortosa va registrar una xifra més alta, situant-se en 4,3 punts percentuals per sobre.
A continuació, es presenta una taula amb els percentatges de participació registrats a diferents hores del dia de les eleccions:
| Hores | Tortosa |
| Participació (14h) | 32,0% ( -3,6%) |
| Participació (18h) | 44,1% ( -6,1%) |
| Participació (20h) | 58,2% ( -6,5%) |

## Referències

* 1 2 «Llei orgànica 5/1985, de 19 de juny, del règim electoral general». Portal Jurídic de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Infoelectoral | Resultados electorales» (en castellà). Ministerio de Interior | Gobierno de España. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Elecciones. Elecciones Locales. 27 de mayo de 2007.» (en castellà). Junta Electoral Central. [Consulta: 17 juny 2023].
* 1 2 «Resultats electorals». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 juny 2023].
# Nicolau Comnè Papadopoli

Nicolau Comnè Papadopoli (en grec Νικόλαος Κομνηνός Παπαδόπουλος), nascut a Creta el 1566 i mort a Pàdua el 1740) va ser un jurista i historiador italià d'origen grec.

## Notes biogràfiques

Va néixer el 6 de gener de 1655, a l'illa de Creta, de pares grecs, que el van enviar de molt jove a Roma, on va fer els seus primers estudis sota la direcció dels jesuïtes. Deia que havia assistit als funerals de Lleó Al·laci, mestre seu, que li hauria donat les notes manuscrites del dominic François Combefis sobre Sant Atanasi d'Alexandria.
Després de completar els seus estudis d'humanitats, va estudiar teologia i dret canònic i va ser ordenat sacerdot. Per adquirir nous coneixements, va visitar les principals ciutats d'Itàlia i va entrar en contacte amb molts estudiosos. Al voltant del 1680, va ser rector del col·legi de Capodistria. El 1688, sense haver-ho sol·licitat, va ser cridat per la Universitat de Pàdua per ocupar una càtedra de Dret Canònic, càrrec que va acceptar per satisfacció dels comissaris de la Universitat. El 1697, va ser beneficiari de l'Abadia de Santa Zenòbia. Va residir a Pàdua fins a la seva mort, el 20 de gener del 1740.

## Obres

Mentre era catedràtic a la Universitat de Pàdua va publicar:
* Praenotiones mystagogicae ex jure canonico. Pàdua 1697.
* Responsio adversus haereticam epistolam. Venècia, 1703.
* Historia Gymnasii Patavini. Venècia 1726. En 2 volums.

## Falsari

Nicolau Comnè Papadopoli, quan ja era catedràtic emèrit, va ser, igual que el seu compatriota Constantí Paleocappa, un falsificador de biografies de personatges diversos. Les seves invencions negligents segueixen pertorbant encara la feina dels historiadors.
Va incloure a la biografia de Constantí Harmenòpulos un cert nombre de detalls que no són certs en absolut, i en va inventar molts altres quan va escriure la vida del teòleg ortodox Meleci Sirigos. Es va inventar un personatge, Antimi Metoquita, arquebisbe d'Ocrida, i també un tal Tipurkeitos completament desconegut. Aquestes accions li van valdre els qualificatius de falsari notori i insigne falsari.

## Referències

* ↑ Pletzing, Christian. "Deutsche Kultur" und "polnische Zivilisation" Geschichtsbilder in West- und Ostpreußen zwischen Vormärz und Kulturkampf p. 189-204. A: Preussen in Ostmitteleuropa: Geschehensgeschichte und Verstehensgeschichte (Congrès). Múnic: Oldenbourg, 2003. ISBN 9783486567182
* ↑ Mortreuil, Jean-Anselme-Bernard. Histoire du droit byzantin ou du droit romain dans l'Empire d'Orient depuis la mort Justinien jusqua la prise de Constantinople en 1453. París: G. Thorel, 1847, p. 495-498.
* ↑ Pargoire, J. «Mélétios Syrigos, sa vie et ses œuvres». Revue des études byzantines, 72, 1908, pàg. 264-280.
* ↑ Laurnt, V. «Un prélat fantôme: l'archevêque d'Ochrida Anthime Métochite (XIVe s.)». Revue des études byzantines, 15, 1957, pàg. 207-211.
* ↑ Darrouzès, Jean «Giorgio Fedalto, Hierarchia ecclesiastica orientalis. I. Patriarchatus Constantinopolitanus; II. Patriarchatus Alexandrinus, Antiochenus, Hierosolymitanus.». Revue des études byzantines, 48, 1990, pàg. 297-299.
# Laia Frigolé

Laia Frigolé (Girona, 1978) és una soprano catalana amb una àmplia trajectòria musical i gran versatilitat, el seu repertori abasta la música antiga, la música clàssica i la música contemporània.

## Biografia

Nascuda el 1978 a Girona, va estudiar Filologia Catalana a la Universitat de Girona i posteriorment solfeig i piano al Conservatori Superior de Música del Liceu de Barcelona i al CNR de Perpinyà. Es va especialitzar en Cant Històric a l'Escola Superior de Música de Catalunya (ESMUC) el 2009, on va rebre classes de Martha Almajano. Des de llavors, estudia amb la mezzosoprano Mireia Pintó. Va ser becada per la Fundació Victòria dels Àngels (2007-2009) i també va rebre la Beca Bach de Bach Zum Mitsingen (2014).

## Carrera

Ha participat en classes magistrals amb cantants especialitzats en música antiga, com Carlos Mena, Nancy Argenta, Rosa Domínguez i Kurt Widmer. També ha participat en diversos programes europeus de pràctiques: Académie Concert Ambronay, Géneration Baroque de Le Parlement de Musique, La Nuova Fabbrica dell'Opera Barocca i l'Acadèmia de Formació Professional, Recerca i Interpretació Musical amb Jordi Savall. Va ser membre del cor Vozes Al Ayre Español i ha gravat dos àlbums amb Le Choeur de Chambre de Namur per a Ambronay Éditions (2010, 2012), sota la direcció de Leonardo García Alarcón. Amb un d'Aquestes produccions, “Michelangelo Falvetti: Il diluvio universale”, va formar part de diverses gires per Europa. Actualment canta regularment amb Barcelona Ars Nova, dirigida per Mireia Barrera.
Com a solista, ha cantat sota la direcció de Leonardo García-Aarcón, Lorenzo Coppola, Alfredo Bernardini, Jéan Tubery, Martin Gester, Dani Espasa, Joan de la Rossa, Xavier Puig, Rubén Gimeno, Manel Valdivieso, Josep Vila, Enrique Azurza, així com a Espanya, entre festival de música antiga més prestigiosos d'Europa i amb diversos grups i orquestres. En òpera, ha cantat Dido i Aeneas de Purcell, La Serva Padrona de Pergolesi, La canterina de Haydn i Push! (Empeny!) de Howard Moody. Va actuar com a solista a Cantània Ha Passat un àngel de la compositora Mariona Vila, i ha Papageno i Cia, una producció de Caixafòrum sobre Mozart. També va cantar a Josafat, el musical (música de Marc Timón).
El seu interès per la pedagogia vocal l'ha portat a ensenyar cant al Conservatori Isaac Albéniz de la Diputació de Girona, i des del 2018 és la coordinadora del seu Departament de Música Antiga. A més de les seves actuacions en directe, ha realitzat diversos enregistraments, en particular: A German Soul (Brilliant Classics, 2014) amb l'Ensemble Méridien, l'àlbum col·lectiu Victoria de los Ángeles canta a Nin (2009), Tomàs Milans Godayol: Música religiosa (Musièpoca, , Azimans (2015).

## Referències

* 1 2 «Laia Frigolé». ACIMC.
* ↑ «Música antigua en la Colònia de Sant Pere». Diario de Mallorca.
* ↑ «Mos Azimans: Qui som». Mos Azimans. [Consulta: 13 maig 2025].
* 1 2 3 4 «Laia Frigolé-Biografia». [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ «Josafat: tocant el cel...». Núvol. [Consulta: 16 maig 2025].
# Laia Frigolé

Laia Frigolé (Girona, 1978) és una soprano catalana amb una àmplia trajectòria musical i gran versatilitat, el seu repertori abasta la música antiga, la música clàssica i la música contemporània.

## Biografia

Nascuda el 1978 a Girona, va estudiar Filologia Catalana a la Universitat de Girona i posteriorment solfeig i piano al Conservatori Superior de Música del Liceu de Barcelona i al CNR de Perpinyà. Es va especialitzar en Cant Històric a l'Escola Superior de Música de Catalunya (ESMUC) el 2009, on va rebre classes de Martha Almajano. Des de llavors, estudia amb la mezzosoprano Mireia Pintó. Va ser becada per la Fundació Victòria dels Àngels (2007-2009) i també va rebre la Beca Bach de Bach Zum Mitsingen (2014).

## Carrera

Ha participat en classes magistrals amb cantants especialitzats en música antiga, com Carlos Mena, Nancy Argenta, Rosa Domínguez i Kurt Widmer. També ha participat en diversos programes europeus de pràctiques: Académie Concert Ambronay, Géneration Baroque de Le Parlement de Musique, La Nuova Fabbrica dell'Opera Barocca i l'Acadèmia de Formació Professional, Recerca i Interpretació Musical amb Jordi Savall. Va ser membre del cor Vozes Al Ayre Español i ha gravat dos àlbums amb Le Choeur de Chambre de Namur per a Ambronay Éditions (2010, 2012), sota la direcció de Leonardo García Alarcón. Amb un d'Aquestes produccions, “Michelangelo Falvetti: Il diluvio universale”, va formar part de diverses gires per Europa. Actualment canta regularment amb Barcelona Ars Nova, dirigida per Mireia Barrera.
Com a solista, ha cantat sota la direcció de Leonardo García-Aarcón, Lorenzo Coppola, Alfredo Bernardini, Jéan Tubery, Martin Gester, Dani Espasa, Joan de la Rossa, Xavier Puig, Rubén Gimeno, Manel Valdivieso, Josep Vila, Enrique Azurza, així com a Espanya, entre festival de música antiga més prestigiosos d'Europa i amb diversos grups i orquestres. En òpera, ha cantat Dido i Aeneas de Purcell, La Serva Padrona de Pergolesi, La canterina de Haydn i Push! (Empeny!) de Howard Moody. Va actuar com a solista a Cantània Ha Passat un àngel de la compositora Mariona Vila, i ha Papageno i Cia, una producció de Caixafòrum sobre Mozart. També va cantar a Josafat, el musical (música de Marc Timón).
El seu interès per la pedagogia vocal l'ha portat a ensenyar cant al Conservatori Isaac Albéniz de la Diputació de Girona, i des del 2018 és la coordinadora del seu Departament de Música Antiga. A més de les seves actuacions en directe, ha realitzat diversos enregistraments, en particular: A German Soul (Brilliant Classics, 2014) amb l'Ensemble Méridien, l'àlbum col·lectiu Victoria de los Ángeles canta a Nin (2009), Tomàs Milans Godayol: Música religiosa (Musièpoca, Azimans (2015).

## Referències

* 1 2 «Laia Frigolé». ACIMC.
* ↑ «Música antigua en la Colònia de Sant Pere». Diario de Mallorca.
* ↑ «Mos Azimans: Qui som». Mos Azimans. [Consulta: 13 maig 2025].
* 1 2 3 4 «Laia Frigolé-Biografia». [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ «Josafat: tocant el cel...». Núvol. [Consulta: 16 maig 2025].
# Triturus

Triturus (de Tritó, fill de Posidó, i del grec: ura, 'cua') és un gènere d'amfibis urodels de la família Salamandridae. Es troben a la major part d'Europa (incloent-hi Catalunya), parts de Rússia i a l'Orient pròxim.

## Taxonomia

El gènere Triturus inclou 9 espècies:
* Triturus anatolicus Wielstra and Arntzen, 2016
* Triturus carnifex (Laurenti, 1768)
* Triturus cristatus (Laurenti, 1768)
* Triturus dobrogicus (Kiritzescu, 1903)
* Triturus ivanbureschi Arntzen and Wielstra in Wielstra, Litvinchuk, Naumov, Tzankov, and Arntzen, 2013
* Triturus karelinii (Strauch, 1870)
* Triturus macedonicus (Karaman, 1922)
* Triturus marmoratus (Latreille, 1800)
* Triturus pygmaeus (Wolterstorff, 1905)

## Referències

* ↑ «Triturus Rafinesque, 1815 | Amphibian Species of the World». [Consulta: 7 novembre 2019].
# Laia Frigolé

Laia Frigolé (Girona, 1978) és una soprano catalana amb una àmplia trajectòria musical i gran versatilitat. El seu repertori abasta la música antiga, la música clàssica i la música contemporània.

## Biografia

Nascuda el 1978 a Girona, va estudiar Filologia Catalana a la Universitat de Girona i posteriorment solfeig i piano al Conservatori Superior de Música del Liceu de Barcelona i al CNR de Perpinyà. Es va especialitzar en Cant Històric a l'Escola Superior de Música de Catalunya (ESMUC) el 2009, on va rebre classes de Martha Almajano. Des de llavors, estudia amb la mezzosoprano Mireia Pintó. Va ser becada per la Fundació Victòria dels Àngels (2007-2009) i també va rebre la Beca Bach de Bach Zum Mitsingen (2014).

## Carrera

Ha participat en classes magistrals amb cantants especialitzats en música antiga, com Carlos Mena, Nancy Argenta, Rosa Domínguez i Kurt Widmer. També ha participat en diversos programes europeus de pràctiques: Académie Concert Ambronay, Géneration Baroque de Le Parlement de Musique, La Nuova Fabbrica dell'Opera Barocca i l'Acadèmia de Formació Professional, Recerca i Interpretació Musical amb Jordi Savall. Va ser membre del cor Vozes Al Ayre Español i ha gravat dos àlbums amb Le Choeur de Chambre de Namur per a Ambronay Éditions (2010, 2012), sota la direcció de Leonardo García Alarcón. Amb un d'Aquestes produccions, “Michelangelo Falvetti: Il diluvio universale”, va formar part de diverses gires per Europa. Actualment canta regularment amb Barcelona Ars Nova, dirigida per Mireia Barrera.
Com a solista, ha cantat sota la direcció de Leonardo García-Aarcón, Lorenzo Coppola, Alfredo Bernardini, Jéan Tubery, Martin Gester, Dani Espasa, Joan de la Rossa, Xavier Puig, Rubén Gimeno, Manel Valdivieso, Josep Vila, Enrique Azurza, així com a Espanya, entre festival de música antiga més prestigiosos d'Europa i amb diversos grups i orquestres. En òpera, ha cantat Dido i Aeneas de Purcell, La Serva Padrona de Pergolesi, La canterina de Haydn i Push! (Empeny!) de Howard Moody. Va actuar com a solista a Cantània Ha Passat un àngel de la compositora Mariona Vila, i ha Papageno i Cia, una producció de Caixafòrum sobre Mozart. També va cantar a Josafat, el musical (música de Marc Timón).
El seu interès per la pedagogia vocal l'ha portat a ensenyar cant al Conservatori Isaac Albéniz de la Diputació de Girona, i des del 2018 és la coordinadora del seu Departament de Música Antiga. A més de les seves actuacions en directe, ha realitzat diversos enregistraments, en particular: A German Soul (Brilliant Classics, 2014) amb l'Ensemble Méridien, l'àlbum col·lectiu Victoria de los Ángeles canta a Nin (2009), Tomàs Milans Godayol: Música religiosa (Musièpoca, Azimans (2015).

## Referències

* 1 2 «Laia Frigolé». ACIMC.
* ↑ «Música antigua en la Colònia de Sant Pere». Diario de Mallorca.
* ↑ «Mos Azimans: Qui som». Mos Azimans. [Consulta: 13 maig 2025].
* 1 2 3 4 «Laia Frigolé-Biografia». [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ «Josafat: tocant el cel...». Núvol. [Consulta: 16 maig 2025].
# Ratón de ferretería

Ratón de ferretería és una pel·lícula veneçolana de 1985 dirigida per Román Chalbaud basada en la seva obra teatral homònima.

## Argument

Després del seu èxit en la televisió i aconseguir estabilitat econòmica, el protagonista es dedica al que creu que és la seva vocació, l'escriptura.

## Repartiment

| Actor | Personatge |
| Rafael Briceño | |
| Alejandro Corona | |
| Jorge Corona | |
| Chela D'Gar | |
| Julio Gasette | |
| Miguel Ángel Landa | Adonay |
| Marilyn | |
| Jenny Noguera | |
| Tania Sarabia | |
| Hilda Vera | |

## Refefències

* ↑ Ratón de ferretería a cinelatinoamericano.org

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Ghent (Nova York)

Ghent és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 586 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ghent tenia 586 habitants, 238 habitatges, i 170 famílies. La densitat de població era de 146,9 habitants per km².
Dels 238 habitatges en un 29,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,7% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 28,2% no eren unitats familiars. En el 24,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,4% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 28,8% entre 25 i 44, un 26,6% de 45 a 60 i un 15,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.538 $ i la renda mediana per família de 55.543 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.000 $ mentre que les dones 20.750 $. La renda per capita de la població era de 19.471 $. Cap de les famílies i el 3,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ghent». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ghent». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Grand View-on-Hudson

Grand View-on-Hudson és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 284 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grand View-on-Hudson tenia 284 habitants, 132 habitatges, i 81 famílies. La densitat de població era de 645 habitants/km².
Dels 132 habitatges en un 24,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 38,6% no eren unitats familiars. En el 26,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,6.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,8% tenia menys de 18 anys, un 2,1% entre 18 i 24, un 21,5% entre 25 i 44, un 39,4% de 45 a 60 i un 21,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 49 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 130.747 $ i la renda mediana per família de 157.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 97.269 $ mentre que les dones 77.403 $. La renda per capita de la població era de 84.707 $. Cap de les famílies i l'1,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grand View-on-Hudson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grand View-on-Hudson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Highway to Hell

Highway to Hell és el sisè àlbum de la banda Australiana AC/DC, va sortir a la venda el 1979. Totes les seves cançons van ser compostes per Angus Young, Malcolm Young, i Bon Scott.
El 25 de maig de 2006, Highway to Hell va ser certificat 7 discos de platí per la RIAA. El 2003, l'àlbum va quedar en el lloc 199 en Llista dels 500 millors discs de tots els temps segons Rolling Stone.

## Llistat de cançons

* "Highway to Hell" - 3:26
* "Girls Got Rhythm" - 3:23
* "Walk All Over You" - 5:08
* "Touch Too Much" - 4:24
* "Beating Around the Bush" - 3:55
* "Shot Down in Flames - 3:21
* "Get it Hot - 2:24
* "If You Want Blood (You've Got It) - 4:37
* "Love Hungry Man - 4:14
* "Night Prowler - 6:13

## Components

* Bon Scott
* Angus Young
* Malcolm Young
* Cliff Williams
* Phil Rudd

## Referències

* ↑ «Gold & Platinum - March 20, 2010». RIAA. [Consulta: 20 març 2010].
* ↑ «500 Greatest Albums of All Time (AC/DC». Rolling Stone Magazine. Arxivat de l'original el 2010-06-12. [Consulta: 25 maig 2010].