# Brasil
### PEDRO SANZECH DIMISON

institucions d'ensenyament, en els mitjans de comunicació i en els negocis. El Brasil és l'únic país de llengua portuguesa d'Amèrica.
L'idioma parlat i escrit al Brasil és parcialment diferent de l'utilitzat a Portugal i als altres països lusòfons. Per raó de les diferències geogràfiques i culturals entre el Brasil i Portugal, i també de les diferents polítiques lingüístiques construïdes pels dos països al llarg dels anys, el portuguès brasiler i el portuguès europeu no han evolucionat de manera uniforme. Hi ha divergències entre les normes cultes de les variants de la llengua, sobretot en la fonètica, l'ortografia i el sistema pronominal. Així i tot, aquestes diferències no dificulten la comprensió mútua. Hi ha encara diverses variacions dialectals internes en el portuguès brasiler, que es relacionen sobretot amb les diferències regionals i socials.
La llengua de signes brasilera també és considerada un mitjà de comunicació legal en el país.

#### Llengües indígenes i d'immigrants

S'estima que es parlaven més de mil llengües al Brasil quan el territori va ser explorat pels europeus. Actualment, aquesta xifra s'ha reduït a 180 llengües. De les 180 llengües, tanmateix, només 24, és a dir, el 13%, tenen més de mil parlants; 108 llengües, o el 60%, tenen entre cent i mil parlants; mentre que 50 llengües, o 27%, tenen menys de 100 parlants i la meitat d'aquestes, o 13%, tenen menys de 50 parlants. Aquestes estadístiques mostren que moltes d'aquestes llengües es troben en perill d'extinció.
Els primers anys de colonització, les llengües indígenes eren parlades fins i tot pels colons portuguesos, que van adoptar un idioma mixt basat en la llengua tupí. Ja que va ser parlada per gairebé tots els habitants del Brasil d'aleshores, fou coneguda com a llengua general. No obstant això, al segle xviii, la llengua portuguesa es va fer oficial al Brasil, amb la qual cosa aquesta llengua comuna ha gairebé desaparegut.
Al llarg dels segles, els indis van ser exterminats o van adaptar-se a la cultura dels colons; amb això, centenars dels seus idiomes han desaparegut. Actualment, els idiomes indígenes es parlen sobretot en el nord i centre-oest. Les llengües més parlades són del tronc tupí-guaraní.
A més de les desenes de llengües autòctones, es parlen dialectes d'origen al·lòcton en colònies rurals molt aïllades del Brasil meridional, en especial l'hunsrückisch i el talian (o vènet brasiler), d'orígens alemany i italià, respectivament

### Religió

Com a estat constitucionalment laic, el Brasil no té cap religió oficial des del 1891, i la discriminació als seguidors de qualsevol religió és il·legal. No obstant això, la major part de la població del país és, tradicionalment, fidel de l'Església catòlica romana, la influència d'aquesta religió és innegable en diversos moments del passat i fins i tot del present. Però, aquesta influència ha de ser relativitzada a causa del gran sincretisme religiós existent en el país (tot i que el Brasil és considerat el país catòlic més gran del món en nombres absoluts).
El predomini del catolicisme romà tendeix a decréixer quan es té en compte el recent ascens del protestantisme i la importància històrica de les religions afrobrasileres, el candomblé i la umbanda, en la formació cultural i ètica del poble brasiler, tot i ser perseguides fins al començament del segle xx, quan la pràctica religiosa no catòlica era reprimida per la policia. A més d'això, és pertinent assenyalar el sorgiment de noves religions d'origen oriental o esotèric, fins aleshores gairebé desconegudes per la societat brasilera.
El cens de població, realitzat el 2010 per l'IBGE, va apuntar la següent composició religiosa al Brasil:
| Religió | Fidels | Percentatge |
| Catòlics | 123 M | 64,6% |
| Protestants (evangèlics o pentecostals) | 42,3 M | 22,2% |
| Sense religió (agnòstics o ateus) | 15,3 M | 8% |
| Espiritistes | 3,8 M | 2% |
| Religions tradicionals africanes Candomblé, Tambor de mina, Umbanda | | 0,3% |
| Altres | | 3,2% |
* 1,8% es declaren seguidors d'altres religions, com els adventistes (1,2 milions), els testimonis de Jehovà (1,1 milions), l'Església dels sants dels últims dies o mormons (800 mil), els budistes (215 mil), els messiànics (109 mil), els jueus (87 mil), els esotèrics (58 mil) i els musulmans (27 mil).

### Educació

La Constitució federal i la llei de Directrius i Bases de l'Educació Nacional (LDB) determinen que el govern federal, els estats, el districte federal i els municipis hauran de gestionar i organitzar els seus respectius sistemes educatius. Cada un d'aquests sistemes d'ensenyament públic és responsable del seu propi manteniment, que administra els fons, així com els mecanismes i fonts de finançament. La nova constitució reserva el 25% del pressupost de l'estat i el 18% dels impostos federals i els impostos locals per a l'educació.
Segons la PNAD, el 2007, la taxa d'alfabetització de la població brasilera era del 90%, cosa que significa que 14,1 milions (10% de la població) de persones continuen sent analfabetes al país; l'analfabetisme funcional ha arribat a 21,6% de la població. L'analfabetisme és més gran al nord-est, on el 19,9% de la població és analfabeta. A més, segons la PNAD, el percentatge de persones en l'escola el 2007 va ser del 97% en l'edat 6 a 14 anys i el 82,1% entre 15-17 anys, mentre que la mitjana de temps total d'estudi entre els majors de 10 anys va ser d'una mitjana de 6,9 anys.
Comença l'educació superior amb cursos de pregrau o seqüencial, que poden oferir cursos opcionals en diferents carreres acadèmiques o professionals. Depenent de l'elecció, els estudiants poden millorar la seva formació acadèmica amb postgraus o especialització.
La Universitat de São Paulo és considerada com la més prestigiosa d'Amèrica llatina i la 121a del món.

### Catalans al Brasil

Sempre hi ha hagut presència dels Països Catalans al Brasil; així, hi trobem tant referències personals, com toponímiques, històriques o religioses. La Mare de Déu de Montserrat, la podem trobar a Bahia, Rio de Janeiro o Santos, entre d'altres, també podem trobar el municipi de Catalão a Goiás, o l'avinguda Presidente Carlos Luz a Belo Horizonte, popularment coneguda com a avenida Catalão.
Com a topònims valencians, hi trobem referències al valencià sant Vicent Ferrer, així trobem a l'estat de Pernambuco i a l'estat de Maranhão el municipi de São Vicente Férrer.
El primer català que hi apareix és Miquel Aragonès; la impossibilitat d'entrada d'estrangers al Brasil fins al 1808 fa que no n'hi hagi més notícies. Al segle xix, apareix Josep Freses i Marull, amb activitat política al país durant els canvis de principi del segle xix.Durant els processos d'alliberament nacional de l'Amèrica del Sud, i la impossibilitat de comerciar des de la península Ibèrica, els vaixells catalans navegaven sota bandera brasilera, per assegurar l'exportació de vi, fruita seca i oli, així com la importació de carn salada. Fins a finals del segle xix, la presència de missioners que desembocà en relacions institucionals entre ordes religiosos catalans i parròquies brasileres. A partir de 1850, molts catalans anònims, per la crisi del camp català i els costos de la revolució industrial, hi anaren atrets per l'expansió del cafè i la política de promoció del Brasil en el context d'augment del comerç internacional. En destacaren Miquel Arquerons en música i Ramon de Baños en cinematografia. Fins a l'exili de 1939 no hi hagué una nova sortida de catalans cap al Brasil; aquests, més organitzats, varen fer Catalonia, la societat paulista de Cultura catalana, més tard convertida en el Centre català de São Paulo,i més tard en el Grup de Catalans de São Paulo. Pel que fa al País Valencià, hi trobem el Centre Valencià La senyera que agrupa els valencians de São Paulo. Cal destacar Pere Casaldàliga bisbe emèrit de São Félix do Araguaia (Mato Grosso) defensor dels drets dels indígenes i els sectors rurals, fou candidat a Premi Nobel de la Pau. També hi ha a la ciutat de São Paulo, l'Oficina Exterior de Comerç i Inversions de Catalunya de l'Agència per a la Competitivitat de l'Empresa.
Aquesta presència en xifres de l'any 2009 són,
| Circumscripció | Població |
| Catalunya ||
| Barcelona | 6.843 |
| Girona | 292 |
| Lleida | 234 |
| Tarragona | 361 |
| TOTAL | 7.730 |
| País Valencià ||
| Castelló | 134 |
| València | 1890 |
| Alacant | 430 |
| TOTAL | 2.454 |
| Illes Balears ||
| Illes Balears | 389 |
| Andorra ||
| Andorra | sense dades |
| Catalunya Nord ||
| Catalunya Nord | sense dades |
| TOTAL PAÏSOS CATALANS | 10.573 |
* Vegeu també: Centre Catalònia Arxivat 2009-08-03 a Wayback Machine.
* Vegeu també: Centre Valencià Arxivat 2012-01-04 a Wayback Machine.

## Cultura i lleure

A causa de les seves dimensions el Brasil és un país amb una àmplia diversitat de cultures, que sintetitzen les diverses ètnies que conformen el poble brasiler. Per aquesta raó, no existeix una cultura brasilera homogènia, i sí un mosaic de diferents vessants culturals que formen, juntes, la cultura del Brasil. És evident que, després de més de tres segles de colonització portuguesa, la cultura de Brasil és, majoritàriament, d'arrel lusitana. És justament aquesta herència cultural portuguesa que compon la unitat del Brasil: són diferents ètnies, no obstant això, totes parlen la mateixa llengua (el portuguès) i, gairebé tots, són cristians, amb ample predomini de catòlics. Aquesta igualtat lingüística i religiosa és un tret excepcional per a un país tan gran i tan divers com el Brasil.
Tot i ser un país de colonització portuguesa, altres grups ètnics van deixar influències profundes en la cultura nacional, destacant-se els pobles indígenes, els africans, els italians i els alemanys. Les influències indígenes i africanes van deixar marques en l'àmbit de la música, de la cuina, en el folklore, en els caràcters emocionals i en les festes populars del Brasil. És evident que algunes regions van rebre major contribució d'aquests pobles: els estats del Nord tenen forta influència de les cultures indígenes, mentre certes regions del Nord-est tenen una cultura bastant africanitzada.
Al sud del Brasil, la cultura és més europeïtzada. Al Sud del país les influències d'immigrants italians i alemanys són evidents, sigui en la cuina, en la música, en els hàbits i en l'aparença física de les persones. Altres ètnies, com els àrabs, espanyols, polonesos i japonesos van contribuir també a la cultura del Brasil, no obstant això, de forma més limitada.

### Patrimoni històric

L'interès oficial per la preservació del patrimoni històric i artístic al Brasil va començar amb la institució el 1934 de la Inspectoria de Monuments Nacionals. L'òrgan va ser succeït pel Servei del Patrimoni Històric i Artístic Nacional i avui el sector és administrat nacionalment per l'Institut del Patrimoni Històric i Artístic Nacional (IPHAN), que ja té més de 20 mil edificis derrocats, 83 cases de camp i conjunts urbans, 12.517 cases de camp arqueològiques donats d'alta, més d'un milió d'objectes, incloent-hi el patrimoni museològic, amb a prop de 250 mil volums bibliogràfics i una àmplia documentació arxivística. Tradicions immaterials com la samba de roda del Recôncavo Baiano i l'art gràfic i pintura corporal dels indis Wajapi de l'Amapá també ja van ser reconegudes com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. També els estats de la federació brasilera i alguns municipis ja tenen instàncies pròpies de preservació i l'interès en aquesta àrea ha crescut els últims anys.
A pesar de la intensa activitat dels òrgans oficials, el patrimoni nacional encara sofreix depredació freqüent i la seva protecció i sostenibilitat són limitades per l'escassetat pressupostària i per la falta de consciència de la població envers la riquesa de la seva herència cultural i artística i envers la necessitat d'un repartiment de responsabilitats per a la seva salvaguarda efectiva a llarg termini.
El patrimoni històric brasiler és un dels més antics d'Amèrica, sent especialment ric en relíquies d'art i arquitectura barroques, concentrades sobretot als estats de Minas Gerais (Ouro Preto, Diamantina, São João do Rei, Sabará, Congonhas, etc.) i als centres històrics de Recife, São Luís, Salvador, Olinda, Santos, entre altres ciutats.
També disposa a les capitals nombrosos i importants edificis d'arquitectura eclèctica, de la transició dels segles XIX i XX, i d'arquitectura moderna; Brasília, el seu exemple més important, és l'única ciutat moderna del món reconeguda per la UNESCO com Patrimoni Cultural de la Humanitat en funció de la seva arquitectura, expressió de la cultura brasilera valorada internacionalment.
També hi ha diversitat en cases de camp arqueològiques, com ara les que es troben al sud de l'estat del Piauí: Serra da Capivara. Els problemes als quals s'enfronten la majoria de les cases de camp arqueològiques brasileres no afecten les més de 600 cases de camp que són al Parque Nacional da Serra da Capivara, al Piauí. Localitzat en una àrea de 130 mil hectàrees el Parque Nacional da Serra da Capivara és un exemple de conservació del patrimoni històric i artístic nacional. El 1991, va ser consagrat com a patrimoni mundial per la UNESCO.
La Serra da Capivara és una de les àrees més protegides del Brasil, car està sota la guàrdia de l'Iphan, Ministeri del Medi ambient (MMA), Fundahm i del Ibama local, que té poder de policia. En aquesta mateixa àrea es localitza el Museu de l'Home Americà, on es troba fòssil humà més vell que s'ha trobat a Amèrica i el segon més vell del món.

### Patrimoni de la Humanitat

A part, del Patrimoni de la Humanitat de component natural, és també molt important l'arquitectònica i immaterial
| Patrimoni de la Humanitat | Preservació | Estat |
| Ouro Preto | Les seves esglésies barroques de l'època dels cercadors d'or | Minas Gerais |
| Olinda | Una de les ciutats colonials més ben conservades del Brasil | Pernambuco |
| Missions jesuítiques guaranís (São Miguel das Missões) | Missions Jesuítiques en terres Guaranís | Rio Grande do Sul |
| Salvador de Bahia | Major patrimoni barroc d'Amèrica Llatina | Estat de Bahia |
| Santuari del Bom Jesus de Matosinhos | Protecció del Santuari dels pioners portuguesos al Brasil amb sumptuós interior | Minas Gerais |
| Brasilia | Concepció moderna d'una ciutat feta de nou | DF Brasil |
| São Luís | Centre històric colonial enrajolat que s'adapta al clima humit i calent | Maranhão |
| Diamantina | Ciutat colonial dels buscadors de diamants del segle xviii | Minas Gerais |
| Goiás | Barroc propi i entorn natural | Goiás |

### Parcs nacionals

El Brasil destaca per la quantitat i qualitat dels seus 68 parcs naturals, escampats per tota la seva geografia, i alguns a més formen part del Patrimoni Mundial de la Humanitat de la UNESCO, com són:
| Parc Nacional | Patrimoni de la Humanitat | Preservació | Àrea (km²) | Estat |
| Parque Nacional do Iguaçu | Parque Nacional do Iguaçu | Disposa d'una de les cascades més grans i impressionats del món, les cascades de l'Iguaçú, amb una amplada de més de 2.700 metres. Així com rares espècies de flora i fauna en perill d'extinció, com la llúdriga i l'os formiguer gegant | 1.852,62 | Paraná |
| Parque Nacional do Pantanal | Pantanal | Major zona d'aiguamolls del món | 200.000 | Mato Grosso Mato Grosso do Sul |
| Parque Nacional Costa do Descobrimento Parc Nacional del Monte Pascoal Parque Nacional del Pal Brasil | Reserves de selva Atlàntica a la costa do Descobrimento | Els boscos humits de la Mata Atlàntica contenen la biodiversitat més rica del planeta | 1.120,00 | Bahia Espírito Santo |
| 25 àrees de conservació diferents | Reserves de la selva Atlàntica del Sud-est del Brasil | Un dels majors i millors exemples de Mata Atlàntica brasilera, amb 25 zones protegides | 4.700 | Paraná São Paulo |
| Parc nacional de Serra da Capivara | Parc nacional de Serra da Capivara | Parc arqueològic i ecosistemes | 1.291,40 | Piauí |
| Parque Nacional do Jau | El complex de conservació de l'Amazònia central: El Parque Nacional do Jau | Boscos tropicals de l'Amazònia | 23.377 | Amazones |
| Chapada dos Veadeiros i de las Emas | Les àrees protegides del Cerrado: El Parque Nacional Chapada dos Veadeiros i el Parc Nacional de les Emas | El Cerrado | 1.916.000 | Goiás Mato Grosso do Sul |
| Fernando de Noronha i atol de les Roques | Illes atlàntiques brasileres: reserves de Fernando de Noronha i de l'atol de les Roques | Els cims de les dorsals atlàntiques, lloc de gran importància biològica | 430 | Pernambuco Rio Grande do Norte |
Les àrees de protecció també poden ser estatals, com a l'estat de São Paulo: les Estância Turística, així com de municipals.

### Esports

El Futbol al Brasil és l'esport més important. La selecció brasilera de futbol és sovint considerada com la millor del món; ha aconseguit cinc vegades el títol de campió del món (els anys 1958, 1962, 1970, 1994, 2002). Altres esports tenen gran pes en el país com el bàsquet, el voleibol,l'automobilisme el tennis, el futbol sala, els esports radicals, entre d'altres.
El Brasil ha acollit diversos esdeveniments esportius de gran escala: el país va organitzar la Copa del Món de Futbol 1950. São Paulo va organitzar els Jocs Panamericans de 1963 i Rio de Janeiro va rebre els Jocs Panamericans de 2007.
En els anys vinents organitzarà també grans esdeveniments mundials com són la Copa del Món de Futbol de 2014 i també la candidatura de la ciutat de Rio de Janeiro organitzarà els Jocs Olímpics d'Estiu de 2016, després d'obtenir més del doble de vots, en la votació final a la seva competidora Madrid per 66 a 32.

### Cuina

La cuina brasilera és fruit d'una barreja d'ingredients europeus, indígenes i africans. L'alimentació bàsica del brasiler mitjà consisteix en arròs, mongetes i carn. El plat internacionalment més representatiu del país és la feijoada brasilera, i el seu dolç nacional és el brigadeiro. Els hàbits alimentaris varien en cada regió. Al Nord-est n'hi ha gran influència africana, on destaquen l'acarajé, el vatapá i el molho de pimenta. Al Nord hi ha influència indígena en l'ús de la mandioca i de peixos d'aigua dolça. Al Sud-est hi ha diversos plats, com ara el feijão tropeiro i l'angu, a Minas Gerais, i la pizza a São Paulo. Al Sud del país hi ha forta influència de la cuina italiana, en plats com la polenta, i també de la cuina alemanya. El xurrasco és típic de Rio Grande do Sul.

### Literatura
#### Prosa

El primer document que pot ser considerat de literatura brasilera és la carta de Pero Vaz de Caminha al Rei Manuel I de Portugal, en què es descriu el Brasil de 1500. En els següents dos segles la literatura brasilera va quedar reduïda a les descripcions de viatges i a textos religiosos. El neoclassicisme s'expandí en el segle xviii a la regió de Minas Gerais.
El romanticisme es va introduir a la literatura brasilera cap a l'any 1836 i, en aquest període, per primera vegada, la literatura nacional va prendre formes pròpies, adquirint característiques diferents de la literatura europea. El romanticisme brasiler (tenint una temàtica indianista), va tenir com el seu nom principal José de Alencar i exaltava les belleses naturals del Brasil i dels indígenes brasilers.
Després del romanticisme, el realisme s'expandí pel país, principalment amb les obres de Machado de Assis (fundador de l'Academia Brasileira de Letras). Entre 1895 i 1922 no hi va haver estils literaris uniformes al Brasil, seguint una inèrcia mundial. La Setmana de l'Art de 1922 va obrir nous camins per a la literatura del país. Van sorgir noms com ara Oswald de Andrade i Jorge Amado.
La camperola Carolina Maria de Jesus, veïna d'una favela de São Paulo, va assolir un important èxit de vendes amb la publicació del seu diari personal Quarto de despejo, en què narra les terribles condicions de vida del seu barri marginal a la dècada de 1960.
Actualment l'escriptor Paulo Coelho, membre de l'Acadèmia Brasilera de Lletres, és l'escriptor brasiler més conegut, aconseguint el lideratge de vendes al país i rècords arreu del món. Malgrat el seu èxit comercial, diversos crítics consideren que produeix una literatura merament comercial i de fàcil digestió, i arriben a assenyalar errors de llenguatge en les seves obres, principalment en els seus primers llibres. Altres autors contemporanis són molt més considerats per la crítica i tenen també èxit comercial, com ara Ignácio de Loyolla Brandão, Rubem Fonseca entre d'altres.

#### Poesia

La poesia brasilera, com tota la literatura nacional, també està dividida en diversos moviments literaris. El primer moviment és el Barroc, el principal poeta del qual és Gregório de Matos, que va arribar als dies actuals per la tradició oral, ja que mai va publicar en vida. El marc inicial del barroc és el poema Prosopopéia, de Bento Teixeira, amb estil inspirat en Luís de Camões. També d'aquesta època és el primer llibre imprès per un autor nascut al Brasil, Música del Parnaso, de Manuel Botelho de Oliveira.
A continuació, es considera que s'inicia l'arcadisme, que a Portugal té en Bocage el seu principal representant. Al Brasil, poetes com Cláudio Manuel da Costa, Tomás Antônio Gonzaga, creador de Marília de Dirceu i Alvarenga Peixoto.
Després de l'arcadisme ve la fase romàntica, amb almenys tres generacions, amb poemes que evoquen el patriotisme, com ara Cançó de l'Exili de Gonçalves Dias, de la primera generació. En la segona generació, poetes com Álvares de Azevedo presenten una certa obsessió per la mort. En la tercera generació apareix Castro Alves, un dels poetes brasilers més reconeguts de tots els temps, autor de Navio Negreiro. Era l'època dels escriptors abolicionistes.
Segueix una època de formalisme extrem, el parnassianisme, l'estrella màxima del qual és Olavo Bilac. Aquest moviment afectaria negativament la influència del simbolisme, de Cruz e Sousa i Gilka Machado, una de les rares presències femenines en la literatura brasilera d'abans del segle xx.
El parnassianisme seria fortament combatut pels modernistes, causant una gran polèmica, que resultaria en una moda a la cultura brasilera. Els modernistes predicaven la destrucció de l'estètica anterior i pràcticament van assumir el lideratge del moviment cultural brasiler amb la Setmana d'Art Modern, l'any 1922. Són poetes com Oswald de Andrade, Mário de Andrade, líders del moviment, i Manuel Bandeira, que s'hi ajuntaria més tard. El modernisme va dominar la cultura brasilera del segle xx, passant per dues generacions més amb poetes com Carlos Drummond de Andrade, Vinícius de Moraes, Cecília Meirelles, Murilo Mendes i Jorge de Lima en la segona generació i Péricles Eugênio da Silva Ramos, Domingos Carvalho da Silva i Lêdo Ivo en la tercera.
El modernisme desembocar en el concretisme, amb poetes com Ferreira Gullar i Haroldo de Campos.
La poesia contemporània presenta noms com Patativa do Assaré, Ana Cristina César, Adélia Prado entre d'altres.

## Vegeu també

* Història de l'Exèrcit del Brasil
* Rebeldes
* Estats del Brasil per superfície, població i densitat

## Notes

* ↑ DW-World.de, L'alemany lusitano del Sud de Brasil Arxivat 2012-02-05 a Wayback Machine.
* ↑ «El Talian.». Arxivat de l'original el 2011-09-15. [Consulta: 23 març 2008].
* ↑ IBGE, Població resident, per sexe i situació del domicili, segons la religió Arxivat 2011-02-21 a Wayback Machine., Cens Demogràfic 2000. Acessado en 13 de desembre de 2007
* ↑ Els adventistes són considerats evangèlics per l'IBGE.
* ↑ «Índice de alfabetización: Brasil». Energlobal. Arxivat de l'original el 2012-01-11. [Consulta: 5 agost 2011].
* ↑ http://www.usp.br/75anos/?idpag=42%5BEnllaç+no+actiu%5D
* 1 2 http://www.catalunya-america.org/catala/brasil.htm Arxivat 2008-08-20 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.cnm.org.br/dado_geral/mumain.asp?iIdMun=100126159 Arxivat 2021-05-18 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.catalonia.com.br/default.asp Arxivat 2009-08-03 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.cic.gva.es/index.php?option=com_content&view=article&id=119:centre-valencila-senyeraq-de-spaulo-brasil&catid=9:centros-en-amca&Itemid=123&lang=ca Arxivat 2012-01-04 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.acc10.cat/ACC1O/cat/internacionalitzacio/xarxa-exterior/centres-promocio-negocis/sao_paulo/index.jsp Arxivat 2010-04-20 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.ine.es/censoe/censo_cerrado/index.html Arxivat 2010-01-27 a Wayback Machine.
* ↑ Freyre, Gilberto. m1310/is 1986 May-June/ai 4375022 'L'experiment afro-brasiler - la influència africana en la cultura brasilera Arxivat 2012-07-09 at Archive.is. UNESCO, maig-juny de 1986. (en anglès) Obtingut el 16 d'agost del 2007
* ↑ Ministeri de la Cultura.
* ↑ Almeida, Luiz Fernando de. O Brasil e os Desafios do Patrimônio (Brasil i els Desafiaments del Patrimoni). Portal del Ministeri de la Cultura, 13 de Gener de 2007.
* ↑ http://whc.unesco.org/en/statesparties/br Arxivat 2011-09-03 a Wayback Machine.
* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/355 Arxivat 2017-12-26 a Wayback Machine.
* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/999 Arxivat 2017-07-05 a Wayback Machine.
* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/892 Arxivat 2017-07-05 a Wayback Machine.
* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/893 Arxivat 2017-07-05 a Wayback Machine.
* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/606 Arxivat 2017-07-05 a Wayback Machine.
* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/998 Arxivat 2017-07-05 a Wayback Machine.
* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/1035 Arxivat 2017-07-05 a Wayback Machine.
* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/1000/documents/ Arxivat 2010-01-06 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.timebrasil.com.br/sobre_cob/documentos_rio2007.asp Arxivat 2010-02-04 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.olympic.org/en/content/Olympic-Games/Candidate-Cities/Elections-for-the-2016-Games/ Arxivat 2009-10-03 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Govern del Brasil (portuguès)
* Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística
* Perfil país de la Biblioteca del Congrés dels Estats Units (1997)