OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Miralles Plantalamor

Joan Miralles Plantalamor (Palma, 2 de maig del 1976) és un sociòleg mallorquí conegut per presidir l'Obra Cultural Balear entre 2022 i 2024. És fill del Catedràtic de Filologia Catalana Joan Miralles Monserrat.
L'any 2004 es va doctorar per la Universitat d'Alacant en sociologia del turisme amb una tesi sobre els impactes socioculturals del turisme residencial a Espanya. També va ser president de la patronal d'habitatges turístics de les Balears.
L'any 2019 va liderar la candidatura del PI a les eleccions generals.
Fou nomenat president de l'Obra Cultural Balear el 25 de febrer de 2022 en substitució de Josep de Luis. Durant la seva etapa va créixer el nombre de socis i es va enfortir la xarxa territorial de l'entitat. El 22 de gener de 2024 va renunciar al càrrec per motius personals, i fou rellevat per Lena Serra de manera interina.

## Referències

* 1 2 Llull, Maria. «Joan Miralles renuncia a la presidència de l'OCB», 22-01-2024. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «L'Obra Cultural Balear ja té nou president» (en catalan), 25-02-2022. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ Collado, Juan Luis Ruiz. «Joan Miralles, defensor del alquiler turístico» (en castellà), 19-03-2019. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «Dimiteix per sorpresa el president de l'Obra Cultural Balear, Joan Miralles» (en catalan), 22-01-2024. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ dBalears. «Joan Miralles anuncia que deixa la presidència de l'OCB», 22-01-2024. [Consulta: 24 març 2024].
# Joan Planes Vila

Joan Planes Vila (Estamariu, 16 d'agost de 1941 - 23 de gener de 2025) va ser un empresari català fundador de la multinacional Fluidra.

## Biografia

L'any 1969 va fundar Astral SA de Construcciones Metálicas, empresa que donaria origen a Fluidra, un grup multinacional dedicat al desenvolupament d'aplicacions per a l'ús sostenible de l'aigua del qual en va ser fundador i president. Amb seu a Sabadell, té delegacions i centres productius en diverses ciutats arreu del món. Es retirà de la primera línia el 2006, any de llançament a la borsa de l'empresa, i el va substituir el va substituir el seu fill Eloi Planes i Corts en la presidència executiva.
Va formar part de la Junta Directiva de l’Associació Orfeó Català i de la Cambra de Comerç de Barcelona entre els anys 1998 i 2010. En 2011 va rebre el Premi Cambra al Mèrit Empresarial de la Cambra de Comerç de Sabadell. Va mantenir-se actiu al capdavant de les fundacions de l'empresa fins al moment de la seva mort.
El Govern de Catalunya li concedí la Creu de Sant Jordi el 2013. El desembre de 2014 fou nomenat president de la Fundació Orquestra Simfònica del Vallès.

## Referències

* ↑ Redacció. «Mor el fundador i president d'honor de Fluidra, Joan Planes», 23-01-2025. [Consulta: 23 gener 2025].
* 1 2 3 «Mor Joan Planes, president d'honor i fundador de Fluidra». On Economia, 23-01-2025. [Consulta: 23 gener 2025].
* 1 2 3 «S'ha mort Joan Planes Vila, fundador de Fluidra». [Consulta: 24 gener 2025].
* ↑ «Web de la Cambra de Sabadell». Arxivat de l'original el 2019-03-20. [Consulta: 4 abril 2015].
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 25 personalitats i 15 entitats». Web oficial de la Generalitat de Catalunya, 30-04-2013. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 2 abril 2014].
* ↑ Joan Planes, nou president de la Fundació Orquestra Simfònica del Vallès Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a Terrassa Digital, 3 de desembre de 2014
# Joe Hart

Charles Joseph John Hart (Shrewsbury, Anglaterra, 19 d'abril de 1987) és un futbolista anglès que juga en la posició de porter. El seu actual club és el Celtic.

## Trajectòria

Inicià la seva trajectòria futbolística l'any 2003 al Shrewsbury Town de la Second Division anglesa, equip en el qual jugà fins a l'any 2006 quan fou fitxat pel Manchester City, on tan sols hi disputà un partit en tota la temporada i fou cedit al Tranmere Rovers de la Second Division, on també jugà molt pocs partits.
Al retornar a Manchester fou novament cedit per 6 mesos al Blackpool FC, on disputà les 5 últimes jornades del campionat amb excel·lents actuacions, fet que cridà l'atenció de Sven-Göran Eriksson, qui no estava gaire conforme amb les actuacions d'Andreas Isaksson, de manera que Hart retornà al Manchester City on es convertí en el porter titular.
Joe Hart fou porter titular del Manchester City fins a l'arribada al club del porter Shay Given, i per això per la temporada 2009/10 fou cedit al Birmingham City F.C.. Després d'aquesta etapa tornà al Manchester City on ha jugat un total de 133 partits, sent el porter titular indiscutible.
Ha disputat un total de 75 partits amb la selecció de futbol d'Anglaterra. Va debutar amb la selecció l'1 de juny de 2008 contra la selecció de futbol de Trinitat i Tobago.

## Referències

* ↑ «Hart Joe» (en anglès). Manchester City. [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ «JOE HART RECOUNTS HORRIBLY AWKWARD WORLD CUP SNUB BY GARETH SOUTHGATE» (en anglès). OTB Sports. [Consulta: 16 octubre 2022].
Joe Hart amb Anglaterra - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Anglaterra – Copa del Món de Futbol 2010
1 James •
2 Johnson •
3 A. Cole •
4 Gerrard  •
5 Dawson •
6 Terry •
7 Lennon •
8 Lampard •
9 Crouch •
10 Rooney •
11 J. Cole •
12 Green •
13 Warnock •
14 Barry •
15 Upson •
16 Milner •
17 Wright-Phillips •
18 Carragher •
19 Defoe •
20 King •
21 Heskey •
22 Carrick •
23 Hart •
Entrenador: Capello
Selecció de futbol d'Anglaterra – Eurocopa 2012
1 Hart •
2 Johnson •
3 A. Cole •
4 Gerrard •
5 Kelly •
6 Terry •
7 Walcott •
8 Henderson •
9 Carroll •
10 Rooney •
11 Young •
12 Baines •
13 Green •
14 Jones •
15 Lescott •
16 Milner •
17 Parker •
18 Jagielka •
19 Downing •
20 Chamberlain •
21 Defoe •
22 Welbeck •
23 Butland •
Entrenador: Hodgson
Selecció de futbol d'Anglaterra – Copa del Món de Futbol 2014
1 Hart •
2 Johnson •
3 Baines •
4 Gerrard  •
5 Cahill •
6 Jagielka •
7 Wilshere •
8 Lampard •
9 Sturridge •
10 Rooney •
11 Welbeck •
12 Smalling •
13 Foster •
14 Henderson •
15 Chamberlain •
16 Jones •
17 Milner •
18 Lambert •
19 Sterling •
20 Lallana •
21 Barkley •
22 Forster •
23 Shaw •
Entrenador: Hodgson
Selecció de futbol d'Anglaterra – Eurocopa 2016
1 Hart •
2 Walker •
3 Rose •
4 Milner •
5 Cahill •
6 Smalling •
7 Sterling •
8 Lallana •
9 Kane •
10 Rooney  •
11 Vardy •
12 Clyne •
13 Forster •
14 Henderson •
15 Sturridge •
16 Stones •
17 Dier •
18 Wilshere •
19 Barkley •
20 Alli •
21 Bertrand •
22 Rashford •
23 Heaton •
Entrenador: Hodgson :
# Cephalophus

Cephalophus és un gènere de mamífers artiodàctils, coneguts també com a duiquers. El gènere conté totes les espècies de duiquers llevat de tres, que són classificades als gèneres Philantomba i Sylvicapra. El gènere inclou disset espècies que viuen a l'Àfrica subsahariana:
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Soft rock

El soft rock ('rock suau') és un estil musical, que es distingeix d'altres tipus de rock per l'ús de distorsions poc saturades en les guitarres, melodies fàcilment assimilables i lletres poc controvertides. Altres denominacions, com AOR (adult oriented rock: ‘rock orientat a adults'), es refereixen bàsicament al mateix fenomen.

## Artistes i temes

A manera d'indicació, i com a exemples de temes i/o artistes considerats usualment dintre el soft rock, tot i que provenen d'estils molt diferents, s'inclou la següent llista:
* 10cc I’m not in love, The Things We do for Love.
* ABBA: Fernando, The winner takes it all, Eagle.
* Ace: How Long,1975
* Association: Never My Love, Windy.
* Barry Manilow: Mandy, I write the songs, Looks like we made it, The old songs.
* The Beatles: Penny Lane, Hellow Goodbye
* The Beach Boys: God Only Knows, Surf's Up
* Bee Gees: To Love Somebody, I Started a Joke(1960s)
* Bonnie Tyler: It’s a heartache, Total eclipse of the heart.
* Bruce Hornsby: The way it is, Mandolin Rain.
* Carly Simon: You’re so vain, Nobody does it better.
* Carole King: It’s too late, So Far Away.
* Chicago: Just You and Me, Saturday in the Park,If you leave me now, Hard to say I’m sorry.
* Christopher Cross: Artur's Theme,1981
* The Cyrkle: Red Rubber Ball
* Dave Clark Five: Because, 1964
* Don McLean: American pie, Vincent, Crying, Castle in the Air
* Edison Lighthouse: Love Grows.
* Elton John: Daniel, Your song, Tiny dancer, Lucy in the Sky with Diamonds.
* Flying Machine: Smile a Little Smaile for me
* Fleetwood Mac: Dreams, You Make Loving Fun, 1977
* Foreigner: Waiting for a girl like you.
* Gerry Rafferty: Baker Street,1978
* Albert Hammond: It Never Rains in Southern California,1973
* Harpers Bizarre: The 59th Bridge Song(Feelin' Groovy)
* Harry Chapin: Cat’s in the Cradle,1974
* Kim Carnes: More Love,1980
* Leo Sayer:"More than I can say, When I need you.
* Mike & the Mechanics: Sirent Running, Living years.
* Neil Diamond: Song sung blue, Sweet Caroline, Cracklin Rosie.
* Gilbert O'Sullivan: Alone Again,1972
* Paul Simon: Kodachrome, Slip slidin' away, American Tune, Mama and Child Reunion.
* Phil Collins: Against all odds (Take a look at me now), One more night.
* Savage Garden: Truly madly deeply.
* Sheena Easton: For your eyes only, We’ve got tonight.
* Stealers Wheel: Stuck in the middle with you, 1973
* The Carpenters: We’ve only just begun, Close to you.
* The Eagles: Desperado, I can't tell you why.
* The Naked Brothers Band: If that’s not love, Proof of my love,(USA)
* Tommy James & the Shondells: Climson and Clover.
* Todd Rundgren: Hello, it’s me, I Saw the Right.
* Wings: My Love,With a Little Luck.
* Paul Williams: We’ve only just begun.
* The Zombies: Time of the Season, Tell Her No.
* Auryn,(Espanya)
# Puré d'albergínia

El puré d'albergínia, babaganuix o mutàbal, també conegut com a karhmus Riffi (en amazic, al Rif), baba ganuj, Baba Ghanoush, Baba Ghannouj, Baba Ghannoug (els darrers són diferents transcripcions de l'àrab: بابا غنوج, bābā ġanūj), o mutabal en armeni, Abugannuc en turc o melitzanossalata (‘amanida d'albergínia’) en grec, és un aperitiu de la cuina balcànica, nord d'Àfrica i de la mediterrània oriental, fet a base d'albergínia cuita i trinxada amb una forquilla o al morter. Al moment de triturar hom aprofita per a barrejar-hi condiments, entre els quals sovint hi ha pasta de sèsam (tahina), oli d'oliva, suc de llimona i all picat. També hi pot haver julivert, pebre bord, comí, grans de magrana, etc. A en Dalí li agradava molt una versió sense tahina però a la qual s'hi afegia una anxova de l'Escala ben xafada. El seu nom en algunes llengües (grec, turc, etc.) significa literalment ‘amanida d'albergínia’ i en francès se l'anomena ‘caviar d'albergínia’.
L'albergínia es pot escalivar al forn, o sovint es torra sobre una flama viva perquè la polpa sigui ben tova amb un cert gust fumat, després es pela. Sovint se serveix en una font més aviat plana, decorat de forma més o menys senzilla, i se suca amb bocins de pa sense molla, que fan la funció de cullera. Típicament es tracta d'un mezze o tapa però també es pot afegir a altres plats com a acompanyament.
L'origen d'aquest plat s'atribueix de vegades als jueus sefardites dels països balcànics i Turquia.

## Llegenda i tradició

A alguns països, com Síria i Palestina, el nom que se li dona al plat, baba ganuj, vol dir ‘coqueta i viciosa’. Algunes persones opinen que és «viciós» perquè, com l'albergínia és poc calòrica i el plat molt suau i alhora molt bo, quan es comença a menjar, encara que no es tingui molta gana, costa molt de parar.
Altres tradicions diuen que les noies que mengen sovint aquest plat es tornen «coquetes» i amb ganes de ser estimades, i se'ls en dona en abundància en certs moments de la seva vida, per exemple quan s'han de casar, o se'ls prohibeix en d'altres.

## Preparacions similars

A l'Índia existeix un plat semblant que es diu Baingan Bartha, que també està fet amb albergínia cuita directament sobre una flama, pelada i barrejada amb altres ingredients, en aquest cas tomàquet, ceba, all i espècies. Es serveix amb pa indi, per exemple de tipus naan.
A l'oest de l'Índia hi ha una altra versió que es diu Bharit, que conté ceba picada i iogurt i se serveix com a acompanyament.
A Turquia és denominat patlıcan salatası (amanida d'albergina).

## Vegeu també

* Hummus o puré de cigró
* Patlıcan salata
* Ful medames

## Referències

* ↑ Fàbrega, Jaume. «Puré d'albergínia: Un puré inoblidable». Diari de Girona, 29-07-2019. [Consulta: 23 juny 2022].
* ↑ «babaganuix». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «mutàbal». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* 1 2 3 4 Dalícies: a taula amb Salvador Dalí, pàg. 54. Jaume Fàbrega, Cossetània Edicions, 2004. ISBN 849791001X
* 1 2 3 Egyptian Cuisine and Recipes (anglès)
* 1 2 Khayat, Marie Karam and Keatinge, Margaret Clark - Food from the Arab World, Khayats, Beirut, Lebanon. (anglès)
# Adonis (gènere)

Adonis és un gènere de plantes amb flors de la família ranunculàcia.
És originari de les regions de clima temperat d'Euràsia i té de 20 a 30 espècies.
Les espècies fan de 10 a 40 cm d'alt, amb fulles plomoses finament dividides. Les flors són de color vermell, groc o taronja i tenen de 5 a 30 pètals.

## Taxonomia
### Espècies autòctones dels Països Catalans

* Adonis vernalis
* Adonis pyrenaica
* Adonis annua
* Adonis aestivalis
* Adonis flammea
* Adonis microcarpa

### Altres espècies

* Adonis aleppica
* Adonis amurensis -
* Adonis bobroviana
* Adonis chrysocyathus
* Adonis coerulea
* Adonis cyllenea
* Adonis davidii
* Adonis dentata
* Adonis distorta
* Adonis nepalensis
* Adonis palaestina
* Adonis ramosa
* Adonis sibirica
* Adonis sutchuenensis
* Adonis tianschanica
* Adonis volgensis

## Conreu i usos

Algunes espècies es fan servir com a plantes ornamentals en jardineria A més les espècies d'aquest gènere contenen substàncies verinoses similars a les que es troben en altres ranunculàcies.

## Galeria

* Adonis aestivalis,
* Adonis amurensis,
* Adonis annua,
* Adonis flammea
* Adonis microcarpa
* Adonis pyrenaica
* Adonis ramosa
* Adonis vernalis,

## Notes

* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo Flora dels Països Catalans 1980

## Enllaços externs

* Flora of China: Adonis
Viccionari
# Thalictrum

Els talictres (Thalictrum) són un gènere de plantes amb flors. Consta d'unes 120 a 200 espècies dins la família ranunculàcia. Thalictrum és un gènere de taxonomia difícil amb fronteres entre les espècies poc clares.
Les espècies d'aquest gènere són plantes perennes herbàcies, fan de 0,5 a 2,5 m d'alt.

## Hàbitat

Normalment es troben a l'ombra o en llocs de terra molt humida. La seva distribució és subcosmopolita, es troben a l'hemisferi nord i sud d'Àfrica i a l'Amèrica del Sud tropical però és absent a Australàsia. Són més corrents en climes temperats.

## Descripció

Les fulles són de disposició alternada, compostes bipinnades, sovint de color glauc blau verdoses.
Les flors són menudes i sense pètals però amb estams llargs de diversos colors.

## Espècies autòctones dels Països Catalans

* Thalictrum aquilegifolium
* Thalictrum tuberosum
* Thalictrum alpinum
* Thalictrum morrisonii
* Thalictrum flavum
* Thalictrum foetidum
* Thalictrum minus

## Altres espècies

* Thalictrum calabricum
* Thalictrum chelidonii
* Thalictrum clavatum
* Thalictrum cooleyi
* Thalictrum delavayi
* Thalictrum diffusiflorum
* Thalictrum dioicum
* Thalictrum dipterocarpum
* Thalictrum fendleri
* Thalictrum foeniculaceumThalictrum glaucum, flors
* Thalictrum glaucum
* Thalictrum ichangense
* Thalictrum javanicum
* Thalictrum kiusianum
* Thalictrum lucidum
* Thalictrum macrostylum
* Thalictrum occidentalis
* Thalictrum orientale
* Thalictrum reniforme
* Thalictrum petaloideum
* Thalictrum polygamum (sin. T. pubescens)
* Thalictrum revolutum
* Thalictrum rochebrunianum
* Thalictrum simplex ue
* Thalictrum thalictroides (sin. Anemonella thalictroides)

## Enllaços externs

* Thalictrum data base Arxivat 2007-11-19 a Wayback Machine.
* Rob's plants - the meadow rues

## Referències

* ↑ Flora of North America: Thalictrum
* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo Flora dels Països Catalans 1980
# Nanisme insular

El nanisme insular és un procés evolutiu que tendeixen a patir les espècies animals en medis tancats de mida reduïda, com ara illes, i pel qual tendeixen a desenvolupar una disminució de la mida per a adaptar-se a la limitació de recursos. La mida és una característica molt variable que, seleccionada de manera estricta, pot augmentar o reduir-se a gran velocitat en comparació amb els canvis exercits per altres processos evolutius. El procés invers és el gegantisme insular, típic dels animals (rosegadors, llangardaixos, tortugues, insectes, etc.) que en general són més petits en el continent.
Els exemples més típics d'aquest efecte són restes d'espècies extintes d'elefants nans trobades en algunes illes del mar Mediterrani i de l'illa de Flores (Indonèsia) a l'est d'Àsia. També en destaca el cas dels mamuts nans de les illes de Creta i Sardenya.
Actualment, el més cèlebre és el d'una nova espècie (Homo floresiensis) humana trobada també a l'illa de Flores, que mesurava aproximadament un metre d'alçada i que sembla haver evolucionat de poblacions d'Homo erectus (amb una mida mitjana similar a la dels humans), que arribaren a l'illa fa uns 800.000 anys.
El nanisme insular ha estat ben estudiat en els hipopòtams i bòvids, tot i que es dona en moltes espècies animals, incloent-hi carnívors com el llop japonès, el tigre de Bali o el cocodril de Cuba. El registre fòssil també mostra que el nanisme insular també afectà algunes espècies de dinosaures durant el període Cretaci.
A l'arxipèlag Juan Fernández, un grup d'illes del Pacífic sud, hi ha una raça de cabres assilvestrades que presenta aquest procés evolutiu. Els exemplars originals tenien la mida d'una cabra normal; foren introduïts a les illes per pirates i bucaners al segle xviii i avui en dia la seva mida és de menys de la meitat de l'original.
# Joaquim Malgosa i Morera

Joaquim Malgosa i Morera (Terrassa, 1 de novembre de 1963), conegut popularment com a Quim Malgosa, és un jugador d'hoquei sobre herba català, ja retirat, guanyador d'una medalla olímpica. És germà del també jugador d'hoquei sobre herba i medallista olímpic Santi Malgosa.

## Carrera esportiva

Amb 24 anys va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud), on va finalitzar novè en la competició masculina per equips d'hoquei sobre herba. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya) aconseguí guanyar un diploma olímpic en finalitzar cinquè i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Atlanta (Estats Units) va guanyar la medalla de plata. Posteriorment en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) finalitzà novament novè en la competició olímpica. Amb la selecció espanyola també guanyà una medalla de plata al Campionat del Món d'hoquei sobre herba.
A nivell de clubs jugà sempre a l'Atlètic Terrassa Hockey Club, amb qui va guanyar deu Campionats de Catalunya (1985-1991, 1993, 1996, 1997), catorze Copes del Rei (1984-1997) i quinze lligues (1983-1997).

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Kim Malgosa». [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ «Joaquim Malgosa Morera | enciclopedia.cat». [Consulta: 10 febrer 2025].
# Kharaj

El kharaj (derivat del grec karakia a través del siríac, però incorporat a l'àrab a la seva arrel kh-r-j) fou el nom inicial donat al Pròxim Orient a l'impost en general. Més endavant fou aplicat a alguns impostos particulars. En general el nom de kharaj es va donar als impostos sobre la propietat immobiliària, especialment sobre la terra.

## Vegeu també

* Mustakhrij

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, IV, pàgines 1062 a 1087
# Åke Seyffarth

Åke Seyffarth (Estocolm, Suècia 1919 - Mora 1998) fou un patinador sobre gel de velocitat suec.

## Biografia

Va néixer el 15 de desembre de 1919 a la ciutat d'Estocolm. Va morir l'1 de gener de 1998 a la seva residència de Mora, població situada al comtat de Dalarna.

## Carrera esportiva

Especialista en llargues distàncies del patinatge de velocitat sobre gel, el 1941 va destacar en aquest esport en aconseguir establir un nou rècord del món en els 5.000 metres, establint el temps en 8:13.7; i el 1942 en els 3.000 metres, establint el temps de 4:45.7.
L'any 1947 aconseguí guanyà el campionat d'Europa de patinatge de velocitat, aconseguint la medalla de bronze en el Campionat del Món de la mateixa disciplina.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1948 disputats a Sankt Moritz (Suïssa) aconseguí la medalla de plata en la prova de 1.500 metres i la medalla d'or en la prova de 10.000 metres, quedant així mateix setè en la prova de 5.000 metres.
Al llarg de la seva carrera va aconseguir guanyar el títol nacional del seu país en 22 ocasions entre els anys 1940 i 1948.

### Rècords del món

| Prova | Temps | Data | Seu |
| 5.000 m | 8:13.7 | 3 de febrer de 1941 | Davos |
| 3.000 m | 4:45.7 | 3 de febrer de 1942 | Davos |

### Rècords personals

| Prova | Temps | Data | Seu | Rècord del món |
| 500 m | 43.2 | 31 de gener de 1942 | Davos | 41.8 |
| 1.000 m | 1:27.5 | 1 de febrer de 1942 | Davos | 1:28.4 |
| 1.500 m | 2:14.2 | 29 de gener de 1941 | Davos | 2:13.8 |
| 3.000 m | 4:43.5 | 31 de gener de 1942 | Davos | 4:49.6 |
| 5.000 m | 8:13.7 | 3 de febrer de 1941 | Davos | 8:17.2 |
| 10.000 m | 17:07.5 | 4 de febrer de 1942 | Davos | 17:01.5 |

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Åke Seyffarth». [Consulta: 17 octubre 2023].
* ↑ «Åke Seyffarth - SpeedSkatingStats.com». [Consulta: 17 octubre 2023].
* 1 2 «Åke Seyffarth - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 17 octubre 2023].
# Jochen Fraatz

Jochen Fraatz (Cuxhaven, 14 de maig de 1963) és un jugador d'handbol alemany, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980, 1990 i 2000.
El 1984 va formar part de la selecció de la República Federal Alemanya que va guanyar la medalla d'argent a les Olimpíades de Los Angeles. Hi va jugar tots sis partits, i va marcar vint gols. Vuit anys més tard formà part de la selecció alemanya que acabà vuitena a les Olimpíades de Barcelona 1992. Hi va jugar tots sis partits i hi marcà setze gols. Amb la selecció alemanya jugà 186 partits en què marcà 809 gols.
A nivell de clubs jugà al TUSEM Essen, HSG Nordhorn i TBV Lemgo, marcant 2.660 gols en 441 partits. Guanyà tres lligues alemanyes amb el TUSEM Essen (1986, 1987 i 1989) i quatre copes alemanyes (1988, 1991, 1992 i 2002). El 1989 guanyà la Recopa d'Europa.
El 2013 li fou diagnosticada esclerosi múltiple.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Jochen Fraatz». [Consulta: 24 febrer 2024].
* ↑ «DHB - Bestenliste», 08-09-2005. Arxivat de l'original el 2005-09-08. [Consulta: 24 febrer 2024].
* ↑ «Jochen Fraatz: Berühmt für den Dreher» (en alemany). [Consulta: 24 febrer 2024].

## Enllaços externs

* «Fitxa de Jochen Fraatz» (en anglès). databaseolympics.com.