OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Boardman (Carolina del Nord)

Boardman és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 202 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Boardman tenia 202 habitants, 79 habitatges i 54 famílies. La densitat de població era de 25 habitants per km².
Dels 79 habitatges en un 22,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,2% hi vivien parelles casades, en un 24,1% dones solteres, i en un 30,4% no eren unitats familiars. En el 29,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,8% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 15,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 69,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.500 $ i la renda mediana per família de 28.333 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.500 $ mentre que les dones 20.417 $. La renda per capita de la població era de 10.339 $. Entorn del 19% de les famílies i el 27,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Boardman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Boardman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Pittman Center

Pittman Center és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 477 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pittman Center tenia 477 habitants, 220 habitatges, i 130 famílies. La densitat de població era de 30,8 habitants/km².
Dels 220 habitatges en un 22,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 40,5% no eren unitats familiars. En el 35% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,17 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,3% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 23,1% entre 25 i 44, un 32,5% de 45 a 60 i un 17% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.734 $ i la renda mediana per família de 35.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 20.714 $. La renda per capita de la població era de 19.862 $. Entorn del 7,9% de les famílies i el 13,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pittman Center». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pittman Center». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Somerville (Nova Jersey)

Somerville és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2006 tenia 12.550 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Somerville tenia 12.423 habitants, 4.743 habitatges, i 2.893 famílies. La densitat de població era de 2.032,4 habitants/km².
Dels 4.743 habitatges en un 28,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,5% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 39% no eren unitats familiars. En el 31,4% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,9% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 35,8% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.237 $ i la renda mediana per família de 60.422 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.585 $ mentre que les dones 32.697 $. La renda per capita de la població era de 23.310 $. Aproximadament el 4,8% de les famílies i el 7,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Personatges notables

* Lee Van Cleef. Actor de westerns.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Somerville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Somerville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Brinckerhoff

Brinckerhoff és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 2.734 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brinckerhoff tenia 2.734 habitants, 999 habitatges, i 767 famílies. La densitat de població era de 968,4 habitants per km².
Dels 999 habitatges en un 34% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,4% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 23,2% no eren unitats familiars. En el 20,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 27,7% de 45 a 60 i un 12,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 65.994 $ i la renda mediana per família de 68.030 $. Els homes tenien una renda mediana de 55.678 $ mentre que les dones 26.737 $. La renda per capita de la població era de 26.706 $. Entorn de l'1,3% de les famílies i el 3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brinckerhoff». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brinckerhoff». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fàbrica Dotres, Clavé i Fabra

La Fàbrica Dotres, Clavé i Fabra era un conjunt d'edificis situat als carrers de Sant Pau, 116, Reina Amàlia, 39 i Carretes, 66-76, del que només es conserva la façana als dos primers, catalogada com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

El comerciant Gaspar Dotres i Gelabert (Blanes, c. 1795-Madrid, 1872) s'instal·là a València, on el 1823 era alcalde i arran del restabliment de l'absolutisme hagué d'exiliar-se a Llió. Allà es convertiria en soci minoritari de Bruno Petit i Cia, una empresa dedicada al comerç de productes de seda. Petit va morir el 1833, i es va constituir la societat Clavé, Fabra i Cia, formada pels comerciants Miquel Clavé i Espanya i Gil Bonaventura Fabra i Illas, que obtingué un privilegi per 5 anys d'importació de la maquinària per a fabricar tuls de seda.
Per altra banda, Dotres i Clavé es van associar per a establir una fàbrica a Barcelona, i a tal efecte, el març del 1833, aquest darrer va adquirir a l'advocat tarragoní Josep Francesc Besora dues parcel·les del seu hort al carrer de Sant Pau, i el mes següent, va demanar permís per a edificar-hi una casa-fàbrica de planta baixa i pis, segons el projecte de l'arquitecte Josep Buxareu. El novembre del mateix any, Clavé va demanar permís per a remuntar-hi un segon pis, segons el projecte del mateix arquitecte.
Entre 1839 i 1840, la societat va adquirir més terrenys al seu veí Joaquim Palau, i el 1840, Clavé va demanar permís per a construir una casa de planta baixa i quatre pisos al carrer de les Carretes, 78 (antic 3), segons el projecte de Buxareu, i també per a instal·lar una màquina de vapor en una «quadra» paral·lela a aquest carrer. El 1841 s'hi va incorporar la filatura i la torsió del fil de seda.

## Referències

* ↑ «Antiga fàbrica Clavé i Fabra». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 Cabana, 1992.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Artigues i Vidal i Mas i Palahí, 2019.
* ↑ AHPB, notari Ramon Sanpons, manuals 1.249/13, f. 497v-510v, 23-12-1839 i 1.249/14, f. 11v-13v, 04-01-1840, f. 203v-207, 15-05-1840, i f. 291v-293v, 20-07-1840.

## Vegeu també

* Casa-fàbrica Estruch
* Casa Miquel Clavé

## Bibliografia

* Artigues i Vidal, Jaume; Mas i Palahí, Francesc. El model de casa fàbrica als inicis de la industrialització. Registre de fàbriques de Ciutat Vella de Barcelona 1738-1807/1808-1856, 2019, p. 464-470. ISBN 9788491562160.
* Cabana, Francesc «Dotres, Clavé i Fabra a Barcelona». Fàbriques i empresaris. Els protagonistes de la Revolució Industrial a Catalunya. Enciclopèdia Catalana, 1992.
# Un certo giorno

Un certo giorno (Un dia determinat) és una pel·lícula de 1969 dirigida per Ermanno Olmi.
És la pel·lícula que millor mostra la convicció del director que la civilització moderna té una influència destructiva davant el sentit de responsabilitat de les persones i comporta una pèrdua de valors morals.

## Argument

Bruno, publicitari de carrera, millora la seva situació professional en ocupar el lloc de feina d'un executiu que es jubila de manera anticipada per motius de salut. L'agitada feina a causa del llançament d'un nou producte i una relació extramatrimonial amb una empleada molt més jove que ell el porten a descuidar la seva família i els seus éssers estimats.
Un dia, durant un trasllat laboral, colpeja un treballador que, per circumstàncies desafortunades, després mor. La seva vida es capgira bruscament i Bruno es pot aturar i iniciar una etapa de reflexió.

## Referències

* ↑ Sadoul, Georges. Historia del cine mundial: desde los orígenes (en castellà). Siglo XXI, 1983, p. 529. ISBN 978-968-23-0533-7.
* ↑ Liehm, Mira. Passion and Defiance: Italian Film from 1942 to the Present (en anglès). University of California Press, 1986-03-17, p. 202. ISBN 978-0-520-90812-3.
* 1 2 Owens, Charles. Ermanno Olmi (en italià). Gremese Editore, 2001, p. 61. ISBN 978-88-8440-062-8.
# Strathmore (Nova Jersey)

Strathmore és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 6.740 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Strathmore tenia 6.740 habitants, 2.348 habitatges, i 2.031 famílies. La densitat de població era de 1.414,3 habitants/km².
Dels 2.348 habitatges en un 38,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76,8% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 13,5% no eren unitats familiars. En l'11,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,87 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 31% entre 25 i 44, un 27,1% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 85.890 $ i la renda mediana per família de 90.655 $. Els homes tenien una renda mediana de 61.971 $ mentre que les dones 39.559 $. La renda per capita de la població era de 32.984 $. Aproximadament el 2% de les famílies i el 2,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Strathmore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Strathmore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mosquiter de doble ratlla

El mosquiter de doble ratlla (Phylloscopus inornatus) és una espècie d'ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). Cria en zones d'Àsia temperada i passa els hiverns en el Sud-est Asiàtic tropical. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Actualment en el gènere Phylloscopus hi ha unes 55 espècies, però aquesta composició ho fa polifilétic en relació amb Seicercus, per la qual cosa diverses espècies li seran tretes aviat.
A més, es considerava que comprenia tres subespècies, però humei i mandelli constitueixen ara una espècie única (Phylloscopus humei), quedant el P. inornatus com monotípic.
És una de les sílvids més petites, 9,5-10 cm. Igual que la majoria dels mosquiters és verdosa per a dalt i de color os per a baix. No obstant això, la prominent doble llista en l'ala, les remeras terciàries de vora groga i els llargs supercilis la fan inconfusible.
Tan sols es pot arribar a confondre amb el P. humei que a les poques zones que comparteixen mostra colors més apagats, una segona llista en l'ala amb prou feines visible, i potes i mandíbula inferior fosques. A més, les seves vocalitzacions es distingeixen clarament.

## Referències

* ↑ «Mosquiter de doble ratlla». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 623. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Yellow-browed Warbler. Phylloscopus inornatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2019. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Mosquiter siberià

El mosquiter siberià (Phylloscopus collybita tristis; syn: Phylloscopus tristis) és un tàxon d'ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). Normalment se'l considera una subespècie del mosquiter comú, però algunes autoritats el consideren com a espècie de ple dret.
Cria a Sibèria a l'est del riu Petxora i hiverna al baix Himàlaia. Els seus hàbitats principals són els boscos boreals, els boscos temperats, els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, els manglars, la sabana seca, els matollars secs tropicals i subtropicals, els matollars mediterranis, les zones humides, les zones riberenques i els jardins rurals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mosquiter siberià». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 624. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Siberian Chiffchaff. Phylloscopus tristis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Fàbrica Dotres, Clavé i Fabra

La Fàbrica Dotres, Clavé i Fabra era un conjunt d'edificis situat als carrers de Sant Pau, 116, Reina Amàlia, 39 i Carretes, 66-76, del que només es conserva la façana als dos primers, catalogada com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

El comerciant Gaspar Dotres i Gelabert (Blanes, c. 1795-Madrid, 1872) s'instal·là a València, on el 1823 era alcalde i arran del restabliment de l'absolutisme hagué d'exiliar-se a Llió. Allà es convertiria en soci minoritari de Bruno Petit i Cia, una empresa dedicada al comerç de productes de seda. Petit va morir el 1833, i es va constituir la societat Clavé, Fabra i Cia, formada pels comerciants Miquel Clavé i Espanya i Gil Bonaventura Fabra i Illas, que obtingué un privilegi per 5 anys d'importació de la maquinària per a fabricar tuls de seda.
Per altra banda, Dotres i Clavé es van associar per a establir una fàbrica a Barcelona, i a tal efecte, el març del 1833, aquest darrer va adquirir a l'advocat tarragoní Josep Francesc Besora dues parcel·les del seu hort al carrer de Sant Pau, i el mes següent, va demanar permís per a edificar-hi una casa-fàbrica de planta baixa i pis, segons el projecte de l'arquitecte Josep Buxareu. El novembre del mateix any, Clavé va demanar permís per a remuntar-hi un segon pis, segons el projecte del mateix arquitecte. Entre 1839 i 1840, la societat va adquirir més terrenys al seu veí Joaquim Palau, i el 1840, Clavé va demanar permís per a construir una casa de planta baixa i quatre pisos al carrer de les Carretes, 78 (antic 3), segons el projecte de Buxareu, i també per a instal·lar una màquina de vapor en una «quadra» paral·lela a aquest carrer.
El 1841 s'hi va incorporar la filatura i la torsió del fil de seda, i a la mateixa època, la societat va cambiar de nom a Dotres, Clavé i Fabra, amb l'entrada com a soci de Gil Bonaventura Fabra.

## Referències

* ↑ «Antiga fàbrica Clavé i Fabra». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 Cabana, 1992.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Artigues i Vidal i Mas i Palahí, 2019.
* ↑ AHPB, notari Ramon Sanpons, manuals 1.249/13, f. 497v-510v, 23-12-1839 i 1.249/14, f. 11v-13v, 04-01-1840, f. 203v-207, 15-05-1840, i f. 291v-293v, 20-07-1840.

## Vegeu també

* Casa-fàbrica Estruch
* Casa Miquel Clavé

## Bibliografia

* Artigues i Vidal, Jaume; Mas i Palahí, Francesc. El model de casa fàbrica als inicis de la industrialització. Registre de fàbriques de Ciutat Vella de Barcelona 1738-1807/1808-1856, 2019, p. 464-470. ISBN 9788491562160.
* Cabana, Francesc «Dotres, Clavé i Fabra a Barcelona». Fàbriques i empresaris. Els protagonistes de la Revolució Industrial a Catalunya. Enciclopèdia Catalana, 1992.
# Rhapsodie pour orchestre et saxophone

La Rhapsodie pour orchestre et saxophone (Rapsòdia per a orquestra i saxòfon) és una obra de Claude Debussy del 1919, considerada una obra cabdal dins el repertori del saxòfon clàssic. No s'ha de confondre amb la Première rhapsodie.
L'obra va ser encarregada el 1901 per Elisa Hall, però la seva destinatària va haver d'esperar fins a veure-la acabada anys molts anys després, concretament el 1919. "El juny, una nord-americana, la senyora Elisa Hall, vicepresidenta de l'Orquestral Club de Boston, li encarrega un obra per a saxòfon i orquestra. L'accepta pels honoraris que l'acompanyen, però no serà fins al 1905, després de moltes reclamacions, quan farà arribar a la clienta un esborrany de l'obra, que Roger Ducasse orquestrarà més tard.
El saxòfon no havia agafat encara prestigi, ja que la persona que l'ajudaria a agafar aquest prestigi, Marcel Mule, acabava de néixer (1901) i Debussy ignorava pràcticament les possibilitats de l'instrument. Per això, la relativa circumspecció de la part de saxòfon i la brevetat de la rapsoda, que no obstant, constitueix una de les obres bàsiques del repertori del saxòfon "clàssic" i que no li falta bellesa."
L'estiu de 1903 George Longy va tornar a París durant les vacances i Elisa Hall va llogar un xalet proper al seu, aprofitant per a donar classes cada dia. Van aprofitar per visitar a Debussy de qui no sabien res des de la encomana de la peça. El propi compositor escriu una carta a el seu amic Messager, parlant de la seva impressió sobre Elisa Hall:
Quan un any després va visitar novament París amb motiu de un concert en la Societé National, el 17 de maig de 1904, Elisa Hall va seguir insistint. Interpretant per a l'ocasió Choral Variñe de Vincent D'Indy, al concert va assistir Debussy. En aquell concert, Debussy no va ixir gens content, no volia que aquest instrument interpretara una de les seues obres (ho corrabora León Vallas). D'altra banda, als diaris, si que aprecien d'interpretació de Elisa hall.
L'únic que va fer, va ser enviar a Elisa Hall tres o quatre línies manuscrites amb el nom de Rapsodie Maurensquee (1911).
A la mort de Debussy (1918) l'obra romania inacabada. Finalment va ser completada i orquestrada per un alumne de Debussy (Roger Ducasse), amb una durada d'uns 10 minuts - va ser estrenada l'any següent.
Elisa hall mai va arribar a tocar la Rapsòdia, la va estrenar François Combelle a Paris l'11 de maig de 1919 a un concert de la Societé national.

## Referències

* ↑ «Claude Debussy - Rhapso».
* ↑ «Claude Debussy : Esquisse d'une « Rhapsodie mauresque » pour orchestre et saxophone principal. De controverses en interprétation». Conservatori de Música de París, 18-01-2018. [Consulta: 11 novembre 2017].
* ↑ «Cinco grandes momentos del saxofón en la música clásica - Música en México» (en castellà). Música en México, 07-04-2015.
* ↑ Gourdet, George. Debussy. Madrid: Espasa Calpe, p. 96.
* ↑ Strobel, Heinrich. Claude Debussy. Barcelona: Rialp, 1966, p. 187 - 188.
* ↑ Rascher, Sigur. One more the saxophone. "The etudes", Febrero 1942.
* ↑ Vallas, Leon. Claude Debussy et son temps. París: Librairie Felix Alcon, 1932, p. 238.