OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Albertson

Albertson és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 5.200 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Albertson tenia 5.200 habitants, 1.812 habitatges, i 1.442 famílies. La densitat de població era de 3.042 habitants per km².
Dels 1.812 habitatges en un 33,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,7% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 20,4% no eren unitats familiars. En el 17,9% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,87 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,5% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 19,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 66.516 $ i la renda mediana per família de 77.516 $. Els homes tenien una renda mediana de 55.000 $ mentre que les dones 44.792 $. La renda per capita de la població era de 31.222 $. Entorn del 4,5% de les famílies i el 4,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Albertson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Albertson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pere Guardiola i Sala

Pere Guardiola i Sala (1976) és un empresari i agent esportiu català, germà de l'entrenador de futbol Pep Guardiola. És president del Consell d'Administració del Girona Futbol Club d'ençà el 2020. Tant el Girona FC com el Manchester City Football Club són membres del conglomerat empresarial City Football Group.

## Biografia

Va ser jugador de futbol al Gimnàstic de Manresa durant 15 anys, i el 1997 va deixar-ho per començar la seva carrera professional a Nike. A la multinacional nord-americana va dur a terme diverses funcions, des de la captació de joves promeses, a liderar la relació de la companyia amb els jugadors del FC Barcelona, passant per la gestió de la logística d'icones com Ronaldo i Ronaldinho i convertint-se finalment en agent esportiu.
El 2009, Guardiola va fundar amb Jaume Roures l'agència de futbol Media Base Sports, de la qual se'n va desvincular el 2021. L'agència s'ha centrat a representar jugadors de la península ibèrica. Ha treballat com a representant dels jugadors Luis Suárez, Thiago Alcántara, i Andrés Iniesta. És considerat com un dels agents de futbol més poderosos.
El 2017, Pere Guardiola i el City Football Group van adquirir cadascun un 44,3% de les accions del Girona FC. El 2020, es queda amb el 16% de les accions i esdevé president del club. Ha combinat aquesta responsabilitat amb una posició a l'agència de futbol Sports Entertainment Group. Amb ell com a president del Consell d'Administració, (i Delfí Geli com a president executiu) el Girona va aconseguir l'ascens a la primera divisió de la Lliga.

## Referències

* 1 2 3 «Pere Guardiola». [Consulta: 6 gener 2024].
* 1 2 Pinatel, Alex «Así es Pere Guardiola, hermano de Pep, dueño del Girona y quien logró traer a Luis Suárez al Barça». relevo.com, 23-09-2023 [Consulta: 19 setembre 2024].
* 1 2 Roura, Jordi. «Pere Guardiola es desvincula de l'agència de representació Media Base», 19-05-2021. [Consulta: 6 gener 2024].
* ↑ «Who is Pere Guardiola?». goal.com (Archived). Arxivat de l'original el 2023-08-31. [Consulta: 6 gener 2024].
* ↑ «Why Girona? Manchester City’s deal with Pep Guardiola’s brother raises questions». theguardian.com.
* ↑ «Guardiola one of football's most powerful men». Arxivat de l'original el 2023-08-31. [Consulta: 6 gener 2024].
* ↑ «25 Most Powerful Agents in Football». bleacherreport.com.
* 1 2 «Les claus de l'èxit excepcional del Girona FC». [Consulta: 6 gener 2024].
# Repunxó

El repunxó (mot emprat en plural: repunxons), campaneta de blats o nap bord (Campanula rapunculus) és una planta amb flor de la família Campanulaceae.

## Particularitats

Aquesta planta es cultivava antigament com a hortalissa a Europa, però el seu conreu es va abandonar ja fa gairebé un segle.
L'arrel i les fulles d'aquesta planta són comestibles. Les fulles són un dels ingredients del preboggion, barreja d'herbes típica de la cuina de Ligúria.

## Ús del mot com a nom parlant

Carles Riba va recórrer a aquest mot per a traduir el substantiu alemany Rapunzel (herba dels canonges, dolceta). Els Germans Grimm varen emprar el nom d'aquesta planta per a anomenar la protagonista d'un de llurs contes més cèlebres. Carles Riba, quan va traduir aquest conte dels Grimm, va girar Rapunzel per Repunxó, passant per alt que els dos noms no designen pas la mateixa planta en alemany i en català. Es pot dir, doncs, que el terme Repunxó, malgrat ésser inexacte, ja s'ha consagrat com a designació catalana de la protagonista del conte.

## Vegeu també

* Llista de plantes de fulla comestible

## Referències

* ↑ http://issuu.com/publicacions-urv/docs/elop01 La flora i la fauna centreeuropees dels Contes dels germans Grimm i llur correspondència a la traducció al català de Carles Riba, Macià Riutort i Riutort

## Enllaços externs

* Dall'olio al preboggion
* Termcat - Noms de plantes
# Helena Arias Casals

Helena Arias Casals (Barcelona, 9 de febrer de 2001) és una esportista de tir olímpic i divulgadora científica catalana.
Estudia enginyeria mecànica, enginyeria electrònica i física a la UPC i la UNED. És una de les nou científiques tripulats d'Hypatia I que, l'abril del 2023, va anar al desert d'Utah per a estudiar les condicions de Mart des d'un paisatge geològicament similar.
El 2021 va guanyar la medalla d'or en la prova mixta de rifle 10 metres i plata en 50 metres a l'europeu júnior de Croàcia, on també va guanyar una plata per equips.
Ha investigat simetria PT en ressonadors acústics a la UPC. Ha col·laborat amb l'Institut d'Astrofísica de les Illes Canàries, el Weizmann Institute of Science i el Sincrotró Alba.

## Referències

* ↑ 324cat. «Les Hypatia, les 9 científiques catalanes que tenen molt a descobrir i molt a dir», 11-02-2022. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ Granger, Gemma Garrido. «Nou científiques catalanes viatgen al Mart simulat dels EUA», 15-10-2021. [Consulta: 28 febrer 2023].
* ↑ «Helena Arias, la promesa de tiro olímpico que investiga cómo llegar a Marte» (en castellà), 04-01-2023. [Consulta: 28 febrer 2023].
* ↑ «Helena Arias: desparpajo, esfuerzo y organización para el tiro olímpico español del futuro» (en castellà), 122254. [Consulta: 28 febrer 2023].
* ↑ «La tiradora Helena Arias, en la élite deportiva y científica» (en castellà), 30-01-2023. [Consulta: 28 febrer 2023].
* ↑ «Helena Arias». [Consulta: 28 febrer 2023].
# Argyle (Nova York)

Argyle és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 289 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Argyle tenia 289 habitants, 118 habitatges, i 80 famílies. La densitat de població era de 310 habitants/km².
Dels 118 habitatges en un 30,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,4% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 31,4% no eren unitats familiars. En el 25,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 23,2% de 45 a 60 i un 18% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.500 $ i la renda mediana per família de 41.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.792 $ mentre que les dones 26.563 $. La renda per capita de la població era de 18.396 $. Entorn del 8,8% de les famílies i el 10,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Argyle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Argyle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Laburnum

Laburnum és un gènere de plantes amb flor de la tribu Genisteae de la família Fabaceae.
Els laburns són arbusts o arbrets petits coneguts per l'abundància de llurs flors grogues que els ha valgut el nom popular de "pluja d'or".
Les dues espècies d'aquest gènere són verinoses. Són molt apreciades en jardineria i existeixen híbrids conreats.

## Taxonomia

* Laburnum anagyroides - banús fals, pluja d'or o laburn
* Laburnum alpinum - laburn dels Alps

## Enllaços externs

* Flora Europaea: Laburnum
* ILDIS Legume Database
* Time lapse video
* Grieve, 'A Modern Herbal' (1931)
* Laburnum a catalogueoflife.org (anglès)
# Ibn Habib

Abū Marwān ʿAbd al-Malik ibn Ḥabīb al-Sulami (àrab: أبو مروان عبدالملك بن حبيب السلمي) (180–238 d.H.) (796–853 d.C.) també conegut com Ibn Habib, va ser un polímata andalusí del segle IX. Els seus interessos incloïen la medicina, el fiqh, la història, la gramàtica i la genealogia i, segons es diu, va ser el primer a escriure un llibre sobre medicina a al-Andalus. En virtut dels seus coneixements excepcionals es va fer conegut com l'erudit d'Espanya.

## Biografia

Ibn Habib va néixer a Hisn Wāt (identificat amb la ciutat actual de Huétor Vega), una pobla prop de la ciutat de Granada l'any 790. Afirmava descendència de la tribu àrab de Banu Sulaym, i per això va prendre la nisba «al-Sulami». El seu pare era attar (عطار; és a dir, "farmacèutic o perfumista") i, d'igual manera, Ibn Habib va treballar com a farmacèutic al costat del seu pare. Va estudiar primer a Elvira i després es va traslladar per continuar els seus estudis a la ciutat de Còrdova, que aleshores era la seu de l'emirat omeia de Qúrtuba (Còrdova). L'any 822/3, Ibn Habib va realitzar el Hajj a la Meca amb el suport econòmic del seu pare. Després de realitzar el pelegrinatge, es va quedar per estudiar l'escola malikí de fiqh a Medina i Egipte, i allà va estudiar amb Ibn Abd al-Hakam i Abdallāh ibn al-Mubarak. Ibn Habib va morir després d'una malaltia l'any 853 i va ser enterrat al cementiri d'Umm Salama a Còrdova. Va deixar dos fills, Muhammad i Ubaid Allah, i una filla sense nom.

## Obres

* al-Wadiha ( الواضحة; Compendi de la llei malikí)
* Gharib al-hadith (غريب الحديث)
* Tafsīr al-Muwaṭṭaʾ (تفسير الموطأ; Explicació del Muwatta')
* Hurub al-Islam ( حروب الإسلام; Guerres de l'Islam)
* Adab al-Nisa' (أدب النساء; Ètica de les dones)
* As-Samāʿ (السماء; El cel)
* Tabaqat al-Fuqaha' wa Tabi'in (طبقات الفقهاء والتابعين; Classes de Fuqaha i Tabi'un)
* Al-Taʾrīkh (التأريخ; Cròniques o Històries)
* Kitāb al-Waraʿ (كتاب الورع; Llibre de Pietat)
* Waṣf al-Firdaws (وصف الفردوس; Descripció del cel)
* Mukhtaṣar fī al-ṭibb (مختصر في الطب; Compendi de medicina)

## Vegeu també

* La medicina en el món islàmic medieval

## Referències

* 1 2 3 4 5 Huici Miranda, A. (en anglès) Encyclopaedia of Islam, Second Edition, 24-04-2012.
* 1 2 Sala, Monferrer; Pedro, Juan (en anglès) Christian-Muslim Relations 600 - 1500, 24-03-2010.
* ↑ Habib, Ibn. Adab al-nisa' (en arabic).

## Enllaços externs

* Tractament amb herbes (llibre en línia gratuït en àrab) العلاج بالأعشاب — عبد الملك بن حبيب (ت ٢٣٨)
# Asharoken

Asharoken és una vila del Comtat de Suffolk (Nova York) als Estats Units d'Amèrica. Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 625 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000 Asharoken tenia 625 habitants, 254 habitatges, i 184 famílies. La densitat de població era de 176,1 habitants/km².
Dels 254 habitatges en un 22,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,5% hi vivien parelles casades, en un 4,7% dones solteres, i en un 27,2% no eren unitats familiars. En el 22,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,1% tenia menys de 18 anys, un 4,6% entre 18 i 24, un 19,5% entre 25 i 44, un 39,7% de 45 a 60 i un 18,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 103.262 $ i la renda mediana per família de 118.128 $. Els homes tenien una renda mediana de 81.644 $ mentre que les dones 41.406 $. La renda per capita de la població era de 51.159 $. Cap de les famílies i el 2,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Asharoken». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Asharoken». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Andreu Caixal Miró

Andreu Caixal Miró (Montblanc 1863 - Reus 13 de desembre de 1935) va ser un serraller i inventor.
Josep Olesti explica que era fill de Josep Caixal i de Gertrudis Miró, de Montblanc. De petit va anar a viure a Reus, on va exercir el seu ofici. Segurament va adquirir un prestigi dins de la societat reusenca ja que es va relacionar amb diverses personalitats, especialment amb Ramon Manyer, i sembla que va dedicar-se també al negoci dels vins.
El periòdic reusenc Las Circunstancias del dia 6 de gener de 1914 dona l'explicació d'un invent que el va fer famós a la ciutat i entre els empresaris agrícoles de la comarca: un gat hidràulic que s'aplicava a les premses per l'extracció de l'oli i del vi. Situat sobre uns suports, aquest gat podia produir una pressió d'entre 5 i 200 tones, segons la potència, i només amb dos obrers. Funcionava amb la força que aplicava una palanca moguda per un treballador, amb molt poc esforç. Si es canviaven els cofins d'espart per una gàbia adequada, les premses s'usaven per elaborar vins, sidres i qualsevol matèria que pogués ser premsada.. Tant el col·lector com els suports que sostenen el gat i le palanques, van damunt d'un vehicle que es mou fàcilment d'un lloc a l'altre. No tenia engranatges ni maquinària de vapor o presa de corrent elèctric, i això el feia econòmic.
Amb 22 anys es va casar amb Carme Llauradó Solsona, de Reus i van tenir un fill, Josep Caixal Llauradó, un anarquista amic de Garcia Oliver i Hermós Plaja.

## Referències

* 1 2 3 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs: vol. I. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 162.
* ↑ Caixal i Baldrich, Xavier «Josep Caixal i Llauradó: vida i entorn d'un anaquista tarragoní». Kesse, 51, 2019, pàg. 21.
* ↑ «Notas locales: un invento curioso». Las Circunstancias, 4, 06-01-1914, pàg. 2.
# Pere Ramon de Montcada i de Vilaragut

Pere Ramon de Montcada i de Vilaragut ( - 1496) va ser un noble del casal de Montcada, senyor de Xiva, Castellnou, Aitona, entre d'altres estats.
Membre de la branca valenciana dels barons de Xiva. Va ser fill de Joan de Montcada, senyor de les baronies de Xiva i Castellnou, i de Marquesa de Vilaragut. Va esdevenir l'hereu dels béns de la branca dels Montcada senyors d'Aitonia i altres estats, a la mort dels seus cosins, descendents del senescal Guillem Ramon de Montcada i de Constança d'Aragó.
Es va casar amb Violant Castella, amb qui no va tenir fills. En segons núpcies va casar-se amb Beatriu de Cardona, filla d'Hug de Cardona, senyor de la baronia de Guadalest. Van tenir vuit fills, entre els quals l'hereu dels estats, Joan, mort sense successió, i a Gastó, els descendents del qual van acabar heretar el patrimoni familiar, i d'Hug, que va ser virrei del regne de Sicília.
Va morir el 1496, segons altres fonts el 1510.

## Referències

* 1 2 Despuig, Cristòfor. Los col·loquis de la insigne ciutat de Tortosa. Barcelona: L'Abadia de Montserrat, 2011, p. 84.
* 1 2 3 4 Trelles Villademoros, José María. Asturias ilustrada. Primitivo origen de la nobleza de España... (en castellà). vol. 3. Madrid: Oficina de D. Domingo Fernández de Arrojo, 1760, p. 368-369.
* 1 2 3 «Pedro Ramón de Moncada y Vilaragut» (en castellà). Fundació Casa Ducal de Medinaceli. [Consulta: 12 juliol 2023].
* ↑ Monjo Gallego, Marta «Noves aportacions a l'arbre genealògic de la família Montcada, senyors de la Baronia d'Aitona». Acta historica et archaeologica mediaevalia, 2005, pàg. 338.
# Andreu Caixal Miró

Andreu Caixal Miró (Montblanc 1863 - Reus 13 de desembre de 1935) va ser un serraller i inventor.
Josep Olesti explica que era fill de Josep Caixal i de Gertrudis Miró, de Montblanc. De petit va anar a viure a Reus, on va exercir el seu ofici. Segurament va adquirir un prestigi dins de la societat reusenca ja que es va relacionar amb diverses personalitats, especialment amb Ramon Manyer, i sembla que va dedicar-se també al negoci dels vins.
El periòdic reusenc Las Circunstancias del dia 6 de gener de 1914 dona l'explicació d'un invent que el va fer famós a la ciutat i entre els empresaris agrícoles de la comarca: un gat hidràulic que s'aplicava a les premses per l'extracció de l'oli i del vi. Situat sobre uns suports, aquest gat podia produir una pressió d'entre 5 i 200 tones, segons la potència, i només amb dos obrers. Funcionava amb la força que aplicava una palanca moguda per un treballador, amb molt poc esforç. Si es canviaven els cofins d'espart per una gàbia adequada, les premses s'usaven per elaborar vins, sidres i qualsevol matèria que pogués ser premsada.. Tant el col·lector com els suports que sostenen el gat i le palanques, van damunt d'un vehicle que es mou fàcilment d'un lloc a l'altre. No tenia engranatges ni maquinària de vapor o presa de corrent elèctric, i això el feia econòmic.
Va morir a Reus el 13 de desembre de 1935. Amb 22 anys es va casar amb Carme Llauradó Solsona, de Reus i van tenir un fill, Josep Caixal Llauradó, un anarquista amic de Garcia Oliver i Hermós Plaja.

## Referències

* 1 2 3 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs: vol. I. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 162.
* ↑ Caixal i Baldrich, Xavier «Josep Caixal i Llauradó: vida i entorn d'un anaquista tarragoní». Kesse, 51, 2019, pàg. 21.
* ↑ «Notas locales: un invento curioso». Las Circunstancias, 4, 06-01-1914, pàg. 2.
# Mas Pla (Torroella de Montgrí)

El Mas Pla és un mas de Torroella de Montgrí (Baix Empordà), situat al marge dret del riu Ter, al costat de la carretera que comunica amb el càmping El Delfín Verde, abans d'arribar al Mas Pinell.

## Història

El mas apareix citat el 1600 al llibre de Diversos de l'Ajuntament de Torroella de Montgrí, com a Mas de Pere Pla. Va pertànyer al llinatge dels Pla durant els segles XVII, XVIII i la major part del XIX. Durant el segle XVII els propietaris vivien a la casa pairal, anomenada Casa Principal del Pla, al nucli urbà de Torroella de Montgrí, i actualment coneguda com a Casa Negre, al carrer Codina, 2.
En un mapa del projecte de desviament del riu Ter, de 1790, apareix com el 'Manso de José Pla'. El 1833 la finca, que aleshores tenia una extensió de 110 ha, va ser heretada per Enric Pla de López i de Armengol, que no va tenir fills, i la seva germana Maria Dolors, casada amb Salvador Negre Vancells, va heretar-ne el patrimoni. El 1899 el propietari era Tomàs Roger i Larrosa, que va ser senador per Girona pel Partit Conservador.
Durant la Guerra Civil espanyola el mas va ser col·lectivitzat per la Col·lectivitat Agrícola CNT-AIT de Torroella de Montgrí. El 1943 el propietari era Antoni Roger i Martín, el 1984 el va comprar Albert Bosch i Sala per a conrear-hi blat de moro, i el 2000 el va adquirir Josep Darnés i Alabau, que hi conrea arròs.

## Referències

* 1 2 3 4 Serra, Joan. Els masos del Montgrí. Torroella de Montgrí: Can Quintana. Museu de la Mediterrània, novembre 2010, p. 92-94.
* ↑ «Fons Família Negre Pastell». Ajuntament de Castellò d'Ampúries.
* ↑ «Mas Pla: L'Arròs de Pals». Explotaciones Agrícolas Hebo, SL.
# Mas del Miarnau

El mas del Miarnau, a Reus, és una residència senyorial, la que està situada més al nord de les cinc que es van edificar a la Munta i Baixa (actualment la zona de la plaça de Pompeu Fabra), on es concentraven diversos masos, dels quals han sobreviscut els de Miarnau, Llevat i Sabater. És a la vora esquerra del barranc dels Cinc Ponts, ara urbanitzat, entre la via del tren a Barcelona i l'espai per on passava la via de Lleida, al nord del mas de Sabater.

## Descripció i història

El mas és una construcció de l'any 1901, i no es coneix el nom de l'arquitecte. Josep Miarnau Navàs (Llardecans 1872 - Reus 1934), contractista d'obres especialitzat en infraestructures ferroviàries i veí de Reus, vinculat a la ciutat (l'any 1919 era accionista del Banc de Reus), va fer construir aquest mas i li va posar el nom de la seva dona, Dolors Ciurana Solé (1872-1972) «Villa Dolores». És un edifici de planta baixa i un pis, amb obertures simètriques a les dues plantes, una balustrada que rodeja el terrat i balcons amb baranes de ferro forjat. Les parets són de colors ocres.
L'any 2002, per iniciativa de l'Ajuntament de Reus, l'arquitecte Gabriel Bosques va iniciar la rehabilitació de l'edifici, ja de propietat municipal, que es trobava en un estat molt precari. La rehabilitació va finalitzar el 2005, amb la intenció de cedir-lo a la Universitat Rovira i Virgili. Es va buidar tot l'interior però es van conservar les façanes i es va aixecar un pis superior. Les tres plantes permeten separar els usos docents, els administratius i la sala polivalent. Ara és el Centre de Formació permanent de la Universitat.
El mas està protegit de la via del tren per un conjunt de cedres centenaris, la porta principal és al carrer de l’Antic Pas del Ferrocarril, que també dóna accés al jardí públic on abans hi havia els horts, el parc del mas del Miarnau, de 12.000 m$^2$, que envolta l'edifici.

## Referències

* ↑ Amigó Anglès, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 346. ISBN 8486387655.
* ↑ Domènech, Joan Antoni. «Els Miarnau, creadors de la multinacional COMSA». reusempresa.com. Reus Empresa. [Consulta: 12 agost 2024].
* 1 2 3 Sardà Ferran, Jordi (et al.) (eds.). Fets urbans: guia d'arquitectura de Reus, vol. 02: camí de la Selva. Reus: Ajuntament de Reus; COAC, 2024, p. 15. ISBN 9788409559312.
* ↑ «Fundació URV. Centre de Formació permanent». fundació.urv.cat. Universitat Rovira i Virgili. [Consulta: 12 agost 2024].