OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thomas King

Thomas King (Roseville, 24 d'abril de 1943) és un escriptor estatunidenc i canadenc d'ascendents cherokee, grec i alemany. Es graduà a la Universitat de Utah i fou professor d'Estudis Americans a la de Minnessotta. Autor d’All my relations (1992), Medicine river (1990), A Coyote Columbus story (1992), Green grass, running water (1993), One good story, that one (1993), Coyote sings to the moon (1998) i Truth and bright water (1999).

## Biografia

Thomas Hunt King va néixer a Roseville, Califòrnia, el 24 d'abril de 1943. S'autoidentifica com a Ascendència Cherokee, Grec i alemany. King diu que el seu pare va deixar la família quan els nois eren molt petits i que els va criar gairebé íntegrament la seva mare. A la seva sèrie de Massey Lectures, que finalment es va publicar com a llibre The Truth About Stories (2003), King diu que després de la mort del seu pare mort, ell i el seu germà van saber que el seu pare tenia dues famílies més, cap de les quals no sabia de la tercera.
Quan era nen, King va assistir a una escola de gramàtica a Roseville, Califòrnia, ia escoles secundàries catòliques privades i públiques. Després d'abandonar la Universitat Estatal de Sacramento, es va unir a la Armada dels Estats Units durant un breu període de temps abans de rebre una alta mèdica per una lesió al genoll. Després d'això, King va treballar diverses feines, inclosa com a conductor d'ambulàncies, caixer bancari i fotoperiodista a Nova Zelanda durant tres anys.
King finalment va completar el grau i el màster a la Chico State University a Califòrnia. Es va traslladar a Utah, on va treballar com a conseller d'estudiants indis americans abans de completar un programa de doctorat en anglès a la Universitat d'Utah. La seva tesi de màster de 1971 va ser sobre estudis de cinema. La seva tesi doctoral de 1986va estar en estudis nadius americans, una de les primeres obres per explorar la tradició de la narració oral com a literatura. En aquesta època, King es va interessar per l'oral dels indis americans. tradicions i narració.

## Referències

* ↑ Thomas King in The Canadian Encyclopedia.
* ↑ «Thomas King | The Canadian Encyclopedia» (en anglès). www.thecanadianencyclopedia.ca. [Consulta: 8 juliol 2021].
* 1 2 «Thomas King, still not the Indian you had in mind – The Globe and Mail». .
* ↑ «Guelph author Thomas King promoted within Order of Canada». Creston Valley Advance, 28-11-2020. [Consulta: 28 novembre 2020].
* 1 2 "The Truth About Stories: A Native Narrative". Ideas. Massey Lectures 2003 (November 7). CBC Radio One (cbc.ca). Retrieved September 7, 2007. Arxivat May 14, 2010, a Wayback Machine.
* 1 2 King, Thomas. The truth about stories : a native narrative, 2003. ISBN 0-88784-696-3. OCLC 52877468.
* ↑ "A catalog of 16 mm. educational and feature films based on the lives and works of forty American literary figures of the nineteenth and twentieth centuries". Retrieved November 4, 2018.
* ↑ "Inventing the Indian: White images, Native oral literature, and contemporary Native writers". Retrieved November 4, 2018.
* 1 2 "An Interview With Thomas King". Canadian Literature (canlit.ca). Retrieved April 7, 2014.
# Der Stein der Weisen

Der Stein der Weisen, oder die Zauberinsel (català: La Pedra Filosofal, o l'Illa Encantada) és un singspiel en dos actes compost conjuntament per Johann Baptist Henneberg, Benedikt Schack, Franz Xaver Gerl, Emanuel Schikaneder i Wolfgang Amadeus Mozart el 1790.

## Composició

El llibret va ser escrit per Schikaneder. Der Stein der Weisen va ser compostaen en equip, en què cada compositor va contribuir. Els cinc van escriure parts de l'acte II, i tots, excepte Mozart van escriure parts de l'acte I. Henneberg en va compondre l'obertura. Schikaneder va escriure el llibret per a tota la peça. El text es basa en un conte de fades de Christoph Martin Wieland Dschinnistan, publicat al final de la dècada de 1780. Els cinc van participar més tard en La flauta màgica. Mozart com a compositor, Schikaneder com a llibretista, empresari i actor, Henneberg com a director, i Schack i Gerl com a artistes respectivament interpretant els papers de Tamino i Sarastro. Der Stein der Weisen ha proporcionat un model de treball. Els dos singspiel tenen una estructura i una font similar.

## Acollida i estudi

L'obra va ser inicialment popular, però va caure en oblit durant els dos segles posteriors a la mort de Mozart. El 1996, el musicòleg nord-americà David Buch va descobrir-ne una còpia de la partitura en una biblioteca d'Hamburg, en una col·lecció de documents robats per l'Exèrcit Rus, restituïda el 1991. S'hi atribuïa als cinc musics. Alguns van considerar llavors que Der Stein der Weisen era una obra de Mozart prèviament desconeguda, encara que en realitat només ho era una part, «Nun Liebes Weibchen», coneguda com el «duet del gat» i dues seccions del final del segon acte.
L'autògraf de «Nun Liebes Weibchen» es troba a la Biblioteca Nacional de París. La resta de la partitura original encara no s'ha trobat. El conjunt de l'obra es coneix a partir d'una còpia completa de 1795.

## Actuacions

El singspiel va ser estrenat l'11 de setembre 1790 a Viena, al teatre Auf der Wieden, sota la direcció de Henneberg. Va ser enregistrat per primera vegada pel Boston Barroc el 1999.

## Referències

* ↑ Oestreich, James «All ears on an opera recently linked to Mozart». The New York Times, 02-11-1998.
* ↑ «Benedikt Emanuel Schack». Gran enciclopèdia de la música. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ "Der Stein der Weisen / Boston Baroque". ArkivMusic. Retrieved 6 August 2013.
* 1 2 «Mozart and friends: Der Stein der Weisen, oder Die Zauberinsel» (en anglès). Boston Baroque.
* ↑ Mozart (1756-1791), Wolfgang Amadeus. [Nun, liebes Weibchen, ziehst mit mir. KV 592a] (en francès), 1790.
# Prairie Home

Prairie Home és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 220 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Prairie Home tenia 220 habitants, 104 habitatges, i 61 famílies. La densitat de població era de 217,8 habitants per km².
Dels 104 habitatges en un 25% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,1% hi vivien parelles casades, en un 8,7% dones solteres, i en un 40,4% no eren unitats familiars. En el 40,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 25% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,5% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 23,2% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 24,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.375 $ i la renda mediana per família de 37.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 19.375 $. La renda per capita de la població era de 15.182 $. Entorn del 3,4% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Prairie Home». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Prairie Home». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# South Dayton

South Dayton és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 662 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, South Dayton tenia 662 habitants, 248 habitatges, i 163 famílies. La densitat de població era de 253,1 habitants per km².
Dels 248 habitatges en un 35,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44% hi vivien parelles casades, en un 16,1% dones solteres, i en un 33,9% no eren unitats familiars. En el 25,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,7% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.375 $ i la renda mediana per família de 32.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.833 $ mentre que les dones 22.404 $. La renda per capita de la població era de 13.187 $. Entorn del 15,4% de les famílies i el 17,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South Dayton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South Dayton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Recompensa (videojocs)

La recompensa, trofeu o desafiament és, en el llenguatge dels videojocs, qualsevol progrés tangible que s'aconsegueix durant el transcurs o a la fi d'una partida o missió. Són un factor determinant en el disseny i l'èxit del videojoc i sovint es distribueixen en capes de dificultat, temps i risc. Permeten, d'altra banda, estimular la competitivitat i alhora bonificar la classificació dels jugadors en línia d'un mateix videojoc.
Les recompenses són un vector de jugabilitat que permet eixamplar les possibilitats d'un joc concret. Ofereix al jugador el fet no només de completar-lo, sinó també de descobrir-ne el ventall de detalls, de secrets i de nivells d'exigència. Són desafiaments que s'insereixen al llarg de l'edició o bé perquè sorgeixin aleatòriament, o bé com a reptes que defineixin la compleció d'un nivell o d'un objectiu secundari. També n'hi ha que depenen del temps jugat, com ara la repetició d'una mateixa acció un nombre concret de vegades, la visualització d'un vídeo publicitari —en el cas de jocs gratuïts— o la compleció d'un nivell determinat en un període determinat. Endemés, alguns trofeus fan referència a d'altres prèvies, és a dir, que sigui indispensable haver-ne obtingut altres abans.
A diferència del desbloquejament de secrets, que més aviat aporta beneficis directes com ara característiques addicionals de joc, els desafiaments amb recompensa no atribueixen característiques especial als jugadors, sinó que apel·len a l'impacte sensorial i emocional del jugador. Són obtinguts generalment fora de l'entorn de joc i formen part del perfil en línia del jugador (Gamertag per Live Anywhere de Microsoft, tant pels títols de Xbox 360 i Games for Windows - Live suport en jocs per PC, PSN ID per PlayStation Network (PSN)) o per un personatge en particular (els punts de les recompenses en World of Warcraft). La motivació pel jugador per obtenir recompenses, radica en la maximització de la seva pròpia puntualització i obtenir el reconeixement per la seva constància.

## Referències

* ↑ Tost, Gina; Boira, Oriol. Vida Extra: Els videojocs com no els has vist mai. Barcelona: Columna, p. 96-97. ISBN 978-84-664-1932-1.
# Lualhati Bautista

Lualhati Bautista (Tondo, 2 de desembre de 1945 - Quezon City, 12 de febrer de 2023) va ser una escriptora, novel·lista, activista liberal i crítica política filipina. Les seves novel·les més populars inclouen Dekada '70; Bata, Bata, Pa'no Ka Ginawa?; i 'GAPÔ.
Bautista va morir a casa seva el 12 de febrer de 2023, als 77 anys.

## Referències

* ↑ «Lualhati Bautista gets offer from Penguin to publish ‘Dekada ’70’». Rappler, 27-01-2022 [Consulta: 5 febrer 2022].
* ↑ Tolentino, Rolando B. «Globalizing National Domesticity: Female Work and Representation in Contemporary Women's Films». Philippine Studies, 57, 24, 9-2009, pàg. 419–442. JSTOR: 42634018 [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ Bata, Bata, Paano Ka Ginawa, alternate title Lea's Story, 113 minutes, The New York Times, Review Summary
* ↑ «Bata Bata Paano Ka Ginawa?, UNC/University Libraries». Arxivat de l'original el 7 novembre 2007. [Consulta: 14 abril 2008].
* ↑ Bata Bata Paano Ka Ginawa?, Star CinemaStar Cinema and Skyinet.net, 1998 Arxivat April 5, 2008, a Wayback Machine.
* ↑ Bata, Bata Paano Ka Ginawa? The Screenplay, Star Cinema and Cacho Publishing House (1997), Languages: Tagalog and English 132 pages ISBN 978-971-19-0206-3
* ↑ 'Gapô at isang puting Pilipino, sa mundo ng mga Amerikanong kulay brown by Lualhati Bautista, openlibrary.org
* ↑ 'GAPÔ – Lualhati Bautista, wordpress.com
* ↑ «Writer, activist Lualhati Bautista dies at 77». Philstar.com, 12-02-2023. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ Sarao, Zacarian Gavin. «Lualhati Bautista passes away at 77». Inquirer.net, 12-02-2023. [Consulta: 12 febrer 2023].
# Luiz Antônio Nabhan Garcia

Luiz Antônio Nabhan Garcia (Presidente Prudente, 22 de maig de 1958) és un polític brasiler que va exercir com a secretari d'Afers Territorials al govern de Jair Bolsonaro (2019 al 2022). És libanès-brasiler, per part de la seva mare, descendent d'un dels primers immigrants libanesos, net d'Amin Jahjah Nabhan i Chames Nabhan. Nabhan Garcia és ramader i pagès, amb granges a São Paulo i Mato Grosso do Sul es va fer conegut pels seus enfrontaments amb els sense terra a Pontal do Paranapanema, a l'oest paulista, entre 1990 i 2010.
El secretari es va donar a conèixer per predicar el radicalisme que va provocar diversos conflictes a Pontal do Paranapanema a mitjans dels anys noranta, durant el govern de Fernando Henrique Cardoso. Més tard, ja al capdavant del moviment de refundació de la Unió Democràtica Ruralista, l'any 2003 el seu nom va estar implicat en la detenció d'un pagès acusat de tinença il·legal i tràfic d'armes, afiliat a l'entitat. Acusat in fraganti amb nou armes de gran calibre per a ús exclusiu de les Forces Armades, el ramader Manoel Domingues Paes Neto va denunciar a la Policia Federal (PF) que Luiz Antônio Nabhan Garcia, cobert amb un passamuntanyes que li cobria la cara, ulleres de sol i una gorra, era una de les persones que es van deixar fotografiar portant armes de gran calibre pel diari O Estado de São Paulo, “per espantar el Moviment de Treballadors Sense Terra i frenar les invasions de terres a Pontal do Paranapanema”.
El ministre de Reforma Agrària de FHC, en el càrrec de la qual va exercir a Pontal do Paranapanema, Raul Jungmann –que sempre havia estat crític amb el Moviment dels Treballadors Sense Terra– assegura que la postura de Nabhan com a president de la UDR i les posicions que ha adoptat al govern de Jair Messias Bolsonaro no ajuden en la solució de les demandes del camp.

## Referències

* ↑ Pires, Alice; Maciel, Yolanda. «Casamento da filha de Nabhan Garcia traz elo entre policial e ruralistas contrários ao MST» (en portuguès brasiler). Agência Pública, 22-03-2022. [Consulta: 20 juliol 2023].
* 1 2 «O que é a UDR e quem é Nabhan Garcia, cotado para ser ministro de Bolsonaro?» (en portuguès brasiler). Brasil de Fato, 26-10-2018. [Consulta: 20 juliol 2023].
* ↑ «Quem é Nabhan Garcia, o todo-poderoso secretário fundiário de Bolsonaro» (en portuguès brasiler). Exame, 10-11-2019. [Consulta: 20 juliol 2023].
* ↑ «O homem da reforma agrária de Bolsonaro cheira à pólvora» (en portuguès brasiler). Intercept Brasil, 20-02-2019. [Consulta: 20 juliol 2023].
* ↑ «Outro lado: Ministro diz que UDR é "defunta" e "caricata"» (en portuguès brasiler). Folha de S.Paulo, 25-01-2002. [Consulta: 20 juliol 2023].
# László Rajcsányi

László Rajcsányi (Budapest, 16 de febrer de 1907 - Budapest, 5 de setembre de 1992) fou un tirador d'esgrima hongarès, especialista en sabre, que va competir entre les dècades de 1920 i 1950.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on disputà dues proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla d'or en la prova del sabre per equips, mentre en la del sabre individual fou quart. El 1948, als Jocs de Londres, una vegada finalitzada la Segona Guerra Mundial, va guanyar la medalla d'or en la prova del sabre per equips i el 1952, a Hèlsinki, guanyà una tercera medalla d'or en la prova de sabre per equips.
En el seu palmarès també destaquen nou medalles al Campionat del Món d'esgrima, sis d'or i tres de bronze, entre les edicions de 1933 i 1953. També guanyà deu campionat d'Hongria de sabre, vuit individuals i dos per equips.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – László Rajcsányi». [Consulta: 21 novembre 2023].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 21 novembre 2023].
# Recurrència lineal amb coeficients constants

En matemàtiques (incloent la combinatòria, l'àlgebra lineal i els sistemes dinàmics), una recurrència lineal amb coeficients constants: cap. 17: cap. 10 (també conegut com a relació de recurrència lineal o equació de diferència lineal) estableix igual a 0 un polinomi que és lineal en les diferents iteracions d'una variable, és a dir, en els valors dels elements d'una seqüència. La linealitat del polinomi significa que cadascun dels seus termes té grau 0 o 1. Una recurrència lineal denota l'evolució d'alguna variable al llarg del temps, amb el període actual o moment discret en el temps indicat com t, un període anterior indicat com t − 1, un període posterior com t + 1, etc.
La solució d'aquesta equació és una funció de t, i no de cap valor iterat, donant el valor de la iteració en qualsevol moment. Per trobar la solució cal conèixer els valors específics (coneguts com a condicions inicials) de n dels iterats, i normalment aquests són els n iterats més antics. Es diu que l'equació o la seva variable és estable si a partir de qualsevol conjunt de condicions inicials existeix el límit de la variable a mesura que el temps passa a l'infinit; aquest límit s'anomena estat estacionari.
Les equacions de diferència s'utilitzen en diversos contextos, com ara en economia per modelar l'evolució en el temps de variables com el producte interior brut, la taxa d'inflació, el tipus de canvi, etc. S'utilitzen per modelar aquestes sèries de temps perquè els valors d'aquestes variables només es mesuren a intervals discrets. En aplicacions economètriques, les equacions de diferències lineals es modelen amb termes estocàstics en forma de models autoregressius (AR) i en models com ara l'autoregressió vectorial (VAR) i els models de mitjana mòbil autoregressiva (ARMA) que combinen AR amb altres característiques.

## Definicions

Una recurrència lineal amb coeficients constants és una equació de la forma següent, escrita en termes de paràmetres a$_1$, ..., a$_n$ i b :$y_{t}=a_{1}y_{t-1}+\cdots +a_{n}y_{t-n}+b,$o equivalentment com$y_{t+n}=a_{1}y_{t+n-1}+\cdots +a_{n}y_{t}+b.$L'enter positiu $n$ s'anomena ordre de recurrència i indica el retard de temps més llarg entre iteracions. L'equació s'anomena homogènia si b = 0 i no homogènia si b ≠ 0.
Si l'equació és homogènia, els coeficients determinen el polinomi característic (també "polinomi auxiliar" o "polinomi acompanyant")$p(\lambda )=\lambda ^{n}-a_{1}\lambda ^{n-1}-a_{2}\lambda ^{n-2}-\cdots -a_{n}$les arrels de les quals tenen un paper crucial per trobar i comprendre les seqüències que satisfan la recurrència.

## Referències

* ↑ Chiang, Alpha. Fundamental Methods of Mathematical Economics (en anglès). Third. New York: McGraw-Hill, 1984. ISBN 0-07-010813-7.
* ↑ Baumol, William. Economic Dynamics (en anglès). Third. New York: Macmillan, 1970. ISBN 0-02-306660-1.
* ↑ «Linear recurrence relations with constant coefficients» (en anglès). http://www.cs.bsu.edu.+[Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ «8.2 Solving Linear Recurrence Relations» (en anglès). http://courses.ics.hawaii.edu.+[Consulta: 13 agost 2023].
# Chama

Chama és una vila del Comtat de Rio Arriba a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 1.199 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chama tenia 1.199 habitants, 467 habitatges, i 312 famílies. La densitat de població era de 180,8 habitants per km².
Dels 467 habitatges en un 30,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,5% hi vivien parelles casades, en un 12% dones solteres, i en un 33% no eren unitats familiars. En el 26,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 28,2% de 45 a 60 i un 12,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.513 $ i la renda mediana per família de 31.983 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.167 $ mentre que les dones 20.054 $. La renda per capita de la població era de 16.670 $. Aproximadament l'11,9% de les famílies i el 17,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chama». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chama». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pentax Auto 110

Les Pentax Auto 110 i Pentax Auto 110 Super són càmeres reflex fabricades per Asahi Pentax a partir de 1978, que utilitzen el cartutx de format 110 de Kodak. Destacant per la seva petita mida, l’Auto 110 es va comercialitzar inicialment amb tres objectius intercanviables de diafragma 2.8: l'estàndard de 24 mm (equivalent a 48 mm), un gran angular de 18 mm (36 mm) i un teleobjectiu curt de 50 mm (100 mm). Més tard apareix un teleobjectiu de 70 mm (140 mm), un zoom de 20-40 mm (40-80 mm) i una versió de 18 mm. A més, el fabricant independent de lents Soligor va produir un teleconvertidor 1,7x. El 1982 es va introduir el model Super. El sistema de càmeres es va vendre fins al 1985. El sistema complet de vegades es coneix com el Pentax System 10, tot i que la majoria de les pròpies mencions de Pentax només utilitzen el nom de la càmera o Pentax-110.
L'exposició era totalment automàtica sense cap configuració manual i les exposicions programades oscil·laven entre 1/750 segons a f/13,5 i 1 segon a f/2,8. Hi ha un llum d'advertència que indica que s'està utilitzant un temps d'exposició llarg, per així utilizar un trípode.
A més de les lents, el que va fer d'aquest un sistema de càmera van ser tots els accessoris que incloïen filtres UV i skylight, jocs de lents de macro i parasols de goma juntament amb 2 flaixos diferents i un motor.
La diferencia entre els dos models, és bàsicament que en la Super hi ha un temporitzador i mode bloqueig.

## Referències

* ↑ Burgett, Gannon. «Film Friday: Reviewing the Pentax Auto 110, a ‘subminiature’ camera system small enough to fit in your pocket» (en anglès). Dpreview.
* 1 2 «110 cameras: the rise and fall of little film format that made photography easy» (en anglès). Digital Camera World, 19-04-2021 [Consulta: 23 agost 2021].
* 1 2 3 «Pentax Auto 110: The World's Smallest SLR!» (en anglès). Lomography.