OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carteret

Carteret és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 22.725 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carteret tenia 20.709 habitants, 7.039 habitatges, i 5.208 famílies. La densitat de població era de 1.833,9 habitants/km².
Dels 7.039 habitatges en un 35,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,1% hi vivien parelles casades, en un 16,6% dones solteres, i en un 26% no eren unitats familiars. En el 21,9% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,88 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,38.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 30% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 15% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.148 $ i la renda mediana per família de 54.609 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.172 $ mentre que les dones 28.132 $. La renda per capita de la població era de 18.967 $. Aproximadament el 8,6% de les famílies i l'11% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carteret». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carteret». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pululahua

El Pululahua és un volcà adormit que es troba al nord del cantó de Quito, a la província de Pichincha, Equador. El cim s'eleva fins als 3356 msnm. Es troba a la Serralada Occidental, una secció de la gran serralada dels Andes, a l'oest-sud-oest del volcà Mojanda i al nord del Casitahua. Presenta una caldera d'uns 5 km d'amplada, parcialment omplerta per un grup de doms de lava dacítica. La zona oriental de la caldera està poblada i utilitzada per a l'agricultura.
A finals Plistocè i començaments de l'Holocè es van produir grans erupcions explosives que van produir fluxos piroclàstics. La formació de la caldera va tenir lloc durant una sèrie d'erupcions que van durar entre 150 i 200 anys que van començar fa uns 2.650 anys. Aquestes erupcions van enviar cendra volcànica sobre bona part de les regions de les terres baixes de l'Equador occidental, la qual cosa va contribuir a reduir les expressions de les cultures Chorrera i Cotocollao. La darrera erupció documentada va tenir lloc cap al 290 dC.
Es troba dins el parc nacional de la Reserva Geobotánica Pululahua.

## Referències

* 1 2 3 «Global Volcanism Program | Pululahua» (en anglès). [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ «Cotocollao (1800–350 a.C.)» (en castellà). Ministerio de Cultura y Patrimonio. [Consulta: 31 juliol 2019].
* ↑ Zeidler, J. A.. Handbook of South American archaeology. New York, NY: Springer, 2008, p. 471. ISBN 978-0-387-75228-0.
* ↑ «Reserva Geobotánica Pululahua | Sistema Nacional de Áreas Protegidas del Ecuador». [Consulta: 19 abril 2024].
# Saganaki

El Saganaki (grec σαγανάκι, literalment paelleta) és un plat de la cuina grega fet de formatge fregit. El formatge que es fa servir normalment és kefalograviera o kefalotiri o algun altre formatge d'ovella sec i greixós, però també hi ha variants amb formatge feta. El formatge, sovint arrebossat amb farina o pa ratllat, es fregeix en una paella fins que fa bombolles, i se sol servir amb suc de llimona i pebre.
La paraula saganaki és un diminutiu de sagani, una paella amb dues nanses, que ve de la paraula turca sahan.

## Referències

* ↑ Babiniotis, Λεξικό της Νέας Ελληνικής Γλώσσας
# Sobrepasturatge

El sobrepasturatge o pasturatge excessiu ocorre quan les plantes estan sotmeses a una pastura intensiva durant llargs períodes, o sense suficient període de recuperació de la vegetació pasturada. Pot ser causada per la ramaderia en maneig inadequat o per sobrepoblacions d'animals indígenes o espècies invasores. Redueix la producció primària i la biodiversitat de la terra i és causa de la desertificació i l'erosió. El sobrepasturatge és també la causa de l'estensió de plantes invasores no natives i de males herbes.

## Procés

El sobrepasturatge pot ocórrer sota pasturatge rotacional o continu. Pot ser originat per tenir massa càrrega ramadera o per no controlar-ne la seva activitat de pasturatge.
El sobrepasturatge redueix el nombre de les espècies palatables dins una zona. Les plantes s'afebleixen i tenen llargada de les arrels menor i potencialment pot passar que la densitat vegetal disminueixi o canviï cap a plantes no palatables.

## Indicadors

N'és un simptoma que acabin predominant espècies herbàcies de mida curta (com passa als Estats Units amb la Poa) en altres zones del món passen a dominar plantes més altes com els arbusts no palatables (i gramínies dels gèneres Aristida o Imperata). En el sobrepasturatge, el sòl nu passa a ser visible i fàcilment s'erosiona.
un altre indicador és la necessitat d'alimentar els ramats amb farratge a partir de la tardor en zones on aquesta alimentació suplementària no és habitual.

## Impacte ecològic

Incrementa l'erosió del sòl. Redueix la fondària del sòl, la matèria orgànica i la seva fertilitat futura. La capacitat d'emmagatzemar aigua queda reduïda.

## Vegeu també

* Pasturatge
* Zona degradada

## Referències

* ↑ Diccionari multilingüe de la ciència del sòl.
* ↑ C.Michael Hogan. 2009. Overgrazing. Encylopedia of Earth. Sidney Draggan, topic ed.; Cutler J. Cleveland, ed., National council for Science and the Environment, Washington DC

## Enllaços externs

* Projecte Western Watersheds
# Jocs de la Lusofonia

Els Jocs de la Lusofonia (en portuguès Jogos da Lusofonia) són una competició esportiva organitzada per l'ACOLOP, que inclou atletes del món de la lusofonia (de parla portuguesa), és a dir, aquells que pertanyen a la CPLP (Comunitat de Països de Parla Portuguesa).

## Edicions

| Edició | Any | Seu | Esportistes | Països | Líder Medaller |
| I | 2006 | Macau, Xina | 733 | 11 | Brasil |
| II | 2009 | Lisboa, Portugal | 1300 | 12 | Brasil |
| III | 2014 | Goa, Índia | 7000 | 12 | Índia |
| IV | 2017 | Maputo, Moçambic | Edició cancel·lada. | Edició cancel·lada. | Edició cancel·lada. |
| V | 2021 | Luanda, Angola | | |

## Països participants

Països que ja hi han participat:
* Angola 2006
* Brasil 2006
* Cap Verd 2006
* Guinea Equatorial 2009
* Guinea Bissau 2006
* Índia 2006
* Macau (Xina) 2006
* Moçambic 2006
* Portugal 2006
* São Tomé i Príncipe 2006
* Sri Lanka 2006
* Timor Oriental 2006
Galícia, terra on es va originar la llengua portuguesa i on el portuguès és oficial amb el nom de "gallec" va ser convidada a participar en els Jocs, encara que va restar fora dels mateixos per causa del desinterès del govern autònom.

## Esports

De moment no hi ha cap normativa sobre la llista d'esports que s'haurien d'incloure a la programació dels Jocs. Els esports escollits per a la 1a edició van ser debatuts i deliberats pels socis de l'ACOLOP en assemblea general, però sense cap principi d'esports futurs 'nuclears' i 'rotatius' d'una llista d'aprovats.
No obstant això, el 14 d'octubre de 2006, el president del comitè organitzador dels Jocs de la Lusofonia 2009, José Vicente de Moura, va esmentar la possibilitat que l'ACOLOP proposés quatre o cinc esports bàsics per a cada futura edició, més la prerrogativa del país amfitrió de proposar tres de quatre més fins a un màxim de nou esports. A l'edició de 2009 (Lisboa) van participar 1500 atletes de 12 països. En el torneig de futbol van competir cinc seleccions nacionals sub-20.
* Atletisme
* Bàdminton
* Bàsquet
* Bàsquet 3x3
* Ciclisme
* Esports aquàtics:
** Natació
** Natació en aigües obertes
** Natació sincronitzada
** Salts
** Waterpolo
* Esports adaptats
* Futbol
* Futbol sala
* Golf
* Gimnàstica
* Halterofília
* Judo
* Lluita lliure
* Taekwondo
* Tennis
* Tennis taula
* Tir esportiu
* Triatló
* Vela
* Voleibol
* Vòlei platja
* Windsurf
* Wushu

## Referències

* ↑ «Lusophony Games» (en anglès). [Consulta: 10 setembre 2017].
* ↑ «João Ribeiro convidado para Director Executivo dos 2.ºs Jogos da Lusofonia» (en portuguès). Comité Olímpico de Portugal, 08-02-2007 [Consulta: 9 febrer 2007].
* ↑ «Lusofonia Games postponed on account of incomplete infrastructure». The Hindu, 23-09-2013 [Consulta: 12 novembre 2013].
* ↑ «Galiza fora dos Jogos da CPLP que começaram ontem em Maputo». diarioliberdade.org, 30-07-2010. [Consulta: 8 febrer 2024].
* ↑ «Lisboa 2009 Football tournament» (en castellà). Periodismo de fútbol internacional.

## Enllaços externs

* Web oficial dels 1rs Jocs de la Lusofonia a Macau Arxivat 2008-02-01 a Wayback Machine.
* ACOLOP Arxivat 2008-02-01 a Wayback Machine.
# Kapilavastu

Kapilavastu és una ciutat de l'antic clan de Shakya que és considerada un lloc de pelegrinatge religiós pels budistes. És a prop de Lumbini, lloc de naixement de Buda. S'han fet, durant anys, excavacions i recerques per part de nombrosos equips internacionals que han conclòs que Kapilavastu és al Nepal però el lloc exacte encara està sotmès a debat. L'emplaçament tradicional del naixement de Buda és a Piprâwâ a l'Índia.
El rei de Koshala, Virûdhaka, hauria destruït la ciutat de Kapilavastu en vida de Buda.
La UNESCO ha declarat Kapilavastu Patrimoni de la Humanitat.
La recerca del lloc de naixement de Buda segons els relats deixats per Xuanzang i Faxian ha implicat diversos llocs en el segle xix. Tradicionalment es creia que Kapilavastu era al lloc avui ocupat per Bhuila Dih al districte de Basti a les Províncies Unides però una anàlisi més acurada dels escrits dels peregrins xinesos i la identificació d'altres llocs van començar a portar dubtes sobre això. El 1895 es va trobar una inscripció a un pilar a Nigliva, al país Terai al Nepal a 50 km al nord-oest d'Uska Bazar, que recordava la visita d'Asoka a l'stupa de Konagamana, edifici que és descrit per la literatura budista com a proper a Kapilavastu, la qual cosa va permetre fixar-ne el lloc. No obstant això, investigacions posteriors no van poder trobar cap resta d'stupa en el lloc i rodalia, i el pilar tampoc era a la seva posició original. El 1896 un altre pilar es va trobar a 2 km al nord del poble de Paderia al Nepal, i a 4 km al nord de l'estació de Bhagwanpur al Nepal. La inscripció mostrava que havia estat aixecat per Asoka al jardí de Lumbini per marcar el lloc de naixement de Buda. Els llibres sagrats deixaven constància que Buda havia nascut als jardins de Lumbini, prop de Kapilavastu, i el lloc encara era anomenat Rummin-dei, mentre que un temple hinduista al lloc contenia representacions dels miracles del naixement de Buda. El mateix pilar estava partit pel mig, coincidint amb la informació del pelegrí Xuan Zang, que diu que al segle vii el pilar fou afectat per un llamp i partit. A l'entorn hi ha diverses restes d'edificis si bé el lloc exacte de Kapilavastu no es pot precisar, però no pot ser gaire lluny de Paderia. Les discordances entre els relats dels pelegrins xinesos en fan difícil la identificació exacta. Kapilavastu ja estava deshabitada al segle VII.

## Tilaurakot

Tilaurakot és una ciutadella que envolta el regne Kapilvastu, fundat pel pare de Buda, Śuddhodana, que era el cap de la nació Shakya, una de les antigues tribus de l'estat de Koshala ("kot" en la paraula Tilaurakot vol dir fortalesa). Tilaurakot és a 25 km de Lumbini, on va viure Buda, en qualitat de príncep, fins als 29 anys (segons la tradició).

### Galeria de Kapilavastu (Tilaurakot)

* Restes del palau? de Kapilavastu, Nepal.
* Restes de la porta est de Kapilavastu, Nepal.
* Restes de la porta oest de Kapilavastu, Nepal.

## Enllaços externs

* Lumbini On Trial: The Untold Story Arxivat 2010-06-03 a Wayback Machine.
* Lumbini International Research Institute Arxivat 2010-05-15 a Wayback Machine.
# Salticus scenicus

Salticus scenicus és una aranya araneomorfa de la família Salticidae. Són petites, i no sobrepassant els 6 mil·límetres. Viu en superfícies assolellades. Els mascles tenen uns quelícers molt llargs. Les potes són curtes i fortes. El cos és de color negre amb algunes ratlles blanques.

## Sistemàtica

Sinònims:
* Araneus scenicus
* Aranea scenica
* Aranea albo-fasciata
* Aranea fulvata
* Attus candefactus
* Epiblemum faustum
* Attus scenicoides
* Calliethera histrionica
* Calliethera scenica
* Calliethera aulica
* Salticus albovittatus
* Attus niger
* Calithera alpina
* Callietherus histrionicus
* Epiblemum histrionicum
* Epiblemum scenicum
* Calliethera goberti
* Calliethera albovittata
# Bacillus

Bacillus és un gènere de bacteris, bacils (en forma de bastó) i gram positiu. El gènere Bacillus pertany a la divisió dels firmicuts. Són aerobis estrictes o anaerobis facultatius. En condicions adverses formen una endòspora de situació central, que deforma l'estructura de la cèl·lula. Aquesta forma esporulada és resistent a les altes temperatures i als desinfectants químics corrents.
La majoria d'espècies donen positiu a la prova de la catalasa i són sapròfits. Viuen en terra, aigua del mar i rius, a part d'aliments que contaminen amb la seva presència. Encara que generalment són mòbils, amb flagels peritrics, algunes espècies d'interès sanitari (B. anthracis, causant de l'àntrax) són immòbils. Hi ha espècies productores d'antibiòtics.

## Classificació

Habitualment es fan servir criteris ecofisiològics per agrupar les diferents espècies, en lloc d'emprar tàxons filogenètics de difícil diferenciació. Aproximadament hi ha unes 380 espècies catalogades.
* Acidòfils
** Bacillus acidocaldarius
** Bacillus coagulans
** Bacillus polymyxa
* Alcalinòfils
** Bacillus alkalophilus
** Bacillus pasteurii
* Halòfils
** Bacillus pantothenticus
** Bacillus pasteurii
* Psicrotrofs
** Bacillus globisporus
** Bacillus insolitus
** Bacillus marinus
** Bacillus macquariensis
** Bacillus megaterium
** Bacillus polymyxa
* Termòfils
** Bacillus acidocaldarius
** Bacillus schlegelii
** Bacillus stearothermophilus
* Denitrificants
** Bacillus azotoformans
** Bacillus cereus
** Bacillus laterosporus
** Bacillus licheniformis
** Bacillus pasteurii
** Bacillus stearothermophilus
* Fixadors del nitrogen
** Bacillus macerans
** Bacillus polymyxa
* Productors d'antibiòtics
** Bacillus brevis
** Bacillus cereus
** Bacillus circulans
** Bacillus laterosporus
** Bacillus licheniformis
** Bacillus polymyxa
** Bacillus pumilus
** Bacillus subtilis
* Patògens d'insectes
** Bacillus larvae
** Bacillus lentimorbis
** Bacillus popilliae
** Bacillus thuringiensis
* Patògens de vertebrats
** Bacillus alvei
** Bacillus anthracis
** Bacillus cereus
** Bacillus coagulans
** Bacillus laterosporus
** Bacillus megaterium
** Bacillus subtilis
** Bacillus sphaericus
** Bacillus circulans
** Bacillus brevis
** Bacillus licheniformis
** Bacillus macerans
** Bacillus pumilus
** Bacillus thuringiensis

## Referències

* ↑ Abriouel, Hikmate; Franz, Charles M.A.P.; Omar, Nabil Ben; Gálvez, Antonio «Diversity and applications of Bacillus bacteriocins» (en anglès). FEMS Microbiology Reviews, 35, 1, 1-2011, pàg. 201–232. DOI: 10.1111/j.1574-6976.2010.00244.x. ISSN: 1574-6976.
# Justo Tomás Delgado Bayo

Justo Tomás Delgado Bayo (Logronyo, 6 d'agost de 1835 - ?) fou un periodista, advocat i polític espanyol, diputat a Corts durant el sexenni democràtic i durant la restauració borbònica.

## Biografia

Tenia terres a Xàbia i fou membre del Partit Liberal, amb el qual fou elegit diputat pel districte de Logronyo a les eleccions generals espanyoles de 1869 en substitució d'Espartero, del que n'era amic i confident, i pel de Santo Domingo de la Calzada a les de 1871 i abril de 1872. El gener de 1872 fou nomenat Director General de Correus i Telègrafs.
Establert a Xàbia, fou elegit diputat pel districte de Dénia a les eleccions generals espanyoles de 1886 i 1901. Va denunciar els abusos dels cacics de la comarca de la Marina i el 1900 va donar suport a la Unió Regional Anticaciquista.

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.176. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Període de Jaume I

El període de Jaume I o Època jacobea és un període de la història anglesa i escocesa marcada pel regnat de Jaume I, al mateix temps rei d'Anglaterra i d'Escòcia. Aquest període engloba els primers anys de l'època estuardiana, des del 1603 al 1625. Per tant, va ser precedit per l'època elisabetiana i seria succeït pel Període de Carles I.
Els esdeveniments polítics i els desenvolupaments de l'època jacobea no es poden entendre separadament de la situació econòmica i financera. Jaume estava profundament endeutat a Escòcia, i després de 1603 va heretar d'Elisabet I d'Anglaterra un deute anglès de 350.000 lliures. El 1608 el deute anglès havia augmentat a 1.400.000 lliures i augmentava en 140.000 lliures anuals. Mitjançant un programa accidentat de venda de propietats reials, el lord tresorer Robert Cecil va reduir el deute a 300.000 lliures i el dèficit anual a 46.000 lliures el 1610, però no va poder seguir el mateix mètode d'alleujament molt més lluny. El resultat va ser una sèrie de negociacions tenses i sovint fallides amb el Parlament per obtenir suports financers, una situació que es va deteriorar durant els regnats de Jaume i el seu fill i hereu Carles I d'Anglaterra fins a la crisi de la Guerra Civil anglesa.
L'era jacobea va acabar amb una greu depressió econòmica el 1620-1626, complicada per un greu brot de pesta bubònica a Londres el 1625.
En el camp de les arts i les ciències, aquest va ser un període fructífer conduint a un estil propi d'arquitectura així com en les arts decoratives i la literatura. En concret, destaca com a principal exponent de la literatura anglesa d'aquest període Shakespeare que va redactar algunes de les seves obres més conegudes com El rei Lear durant aquests anys.

## Referències

* ↑ Aaron, Melissa D. Global Economics (en anglès). Newark, DE: University of Delaware Press, 2020, p. 83–84.
# Iatrofísica

La iatrofísica (del grec ἰατορία, medicina), coneguda també com a iatromecànica, va ser un corrent de la ciència mèdica sorgida en el segle xvii que buscava l'aplicació de la física per donar resposta als interrogants de la fisiologia i patologia humana. De caràcter reduccionista, va estar influenciada pels estudis de Descartes i Galileu, tenint relativa extensió en els cercles científics del sud d'Europa. La iatrofísica va caure ràpidament en l'oblit en favor d'altres branques de les medicines i les innovacions tècniques que va aportar van ser escasses.

## Iatrofísics notables

* Santorio Santorio, inventor del pulsòmetre (conegut originàriament com a pulsilogium) i investigador del metabolisme humà.
* James Jurin, investigador de la fluidodinàmica sanguínia i la gravetat específica de la sang.
* Giogio Baglivi, investigador de l'anatomia muscular.

## Referències

* ↑ «Apuntes sobre Historia de la Medicina». Escuela de Medicina. Pontificia Universidad Católica de Chile. Arxivat de l'original el 2013-04-30. [Consulta: 14 maig 2009].
# Simfonia núm. 3 (Schmidt)

La Simfonia en la major per a gran orquestra és la tercera simfonia del compositor Franz Schmidt. Va ser escrita entre 1927 i 1928 i es va estrenar el 2 de desembre de 1928 al Musikverein amb l'Orquestra Filharmònica de Viena, a qui anava dedicada, sota la direcció de Franz Schalk.

## Moviments

* Allegro molt moderato
* Adagio
* Scherzo. Allegro vivace
** Trio. Molto più tranquillo
* Lento
La durada és d'aproximadament 55 minuts.

## Anàlisi

D'acord amb els termes i condicions del Concurs Schubert, Schmidt va tornar en la seva Tercera a la forma clàssica de quatre moviments que el mateix Franz Schubert va conrear seguint a Wolfgang Amadeus Mozart i Joseph Haydn. El primer moviment (Allegro molto moderato, la major, 3/4) té una sensació bucòlica i suau i està construït en una forma clara de sonata. El segon moviment, un Adagio (re menor, 4/4), és una de les creacions més profundes de Schmidt - fascinant per la sofisticació harmònica amb què el tema diatònic essencialment senzill és sotmès a audaces divagacions tonals - i algunes erupcions entusiastes i expressives. La repetició és màgica, en la qual la melodia està envoltada de delicades figures de clarinet.
L'Scherzo (la major, Allegro vivace, 3/4) i el Finale (la menor/la major Lento – Allegro vivace, 4/4) semblen ser portats d'una gran inquietud. Tant el tema Ländler del tercer moviment, així com la idea principal que emergeix d'una introducció pausada i reflexiva, amb un tema secundari més lleuger al final, tots construïts sobre constants patrons de baix. Només al final torna l'obra al to alegre de l'inici de la simfonia. Tot i això, la serenitat inicial sembla haver esdevingut un optimisme afirmatiu.

## Referències

* ↑ Anderson, Keith. «Ressenya del disc». Naxos.
* ↑ «Informació de l'obra». Universal Edition. [Consulta: 29 novembre 2023].
# Pavlos Melàs

Pavlos Melas (en grec: Παύλος Μελάς) (Marsella, 29 de març de 1870 – Melas, Imperi Otomà, actualment Grècia, 13 d'octubre de 1904) fou un militar grec, oficial de l'Exèrcit hel·lènic, considerat el primer que organitzà i participà en la lluita grega per Macedònia.
Melas nasqué el 29 de març de 1870 a Marsella, França, sent fill de Michail Melas, qui fou escollit diputat per Àtica i alcalde d'Atenes, i germà de Vassileios Melas, que també esdevingué un oficial de l'Exèrcit hel·lènic. El seu pare, un ric mercader, fou d'origen epirota. A una edat primerenca, emigrà a Atenes per a estudiar, i més tard, s'uní a l'Exèrcit, graduant-se a l'Acadèmia de l'Exèrcit Hel·lènic com a tinent d'artilleria el 1891. L'any 1892 es casà amb Natalia Dragoumi, filla del polític kastorià Stephanos Dragoumis i germana d'Iol Dragoumis. L'any 1895, la parella tingué un fill anomenat Michael i una filla anomenada Zoe.
Melas, amb la cooperació del seu cunyat Ion Dragoumis; el cònsol de Grècia al llavors ocupat pels otomans Monastir (ara Bitola), Christos Kottas; i el bisbe metropolità de Kastorià, Germanos Karavangelis, intentà recollir diners per a recolzar econòmicament els esforços grecs a Macedònia. Després de la revolta Ilinden-Preobrazhenie decidí entrar a Macedònia el juny de 1904, per a avaluar la situació i per veure si hi havia qualsevol possibilitat d'establir una unitat militar per a lluitar contra els búlgars de l'Organització Interna Revolucionària de Macedònia (OIRM) i els turcs otomans.
El juliol del 1904, sota l'àlies de "capità Mikis Zezas" (Καπετάν Μίκης Ζέζας), tornà a entrar a Macedonia amb una petita unitat de combatents i lluità contra l'OIRM fins que el 13 d'octubre de 1904 fou assassinat després de ser envoltat per forces otomanes al poble de Statista. Després de la reunificació de Grècia, el poble fou rebatejat com a Melas en honor seu.
Després de la seva mort, els esforços grecs esdevingueren més intensos, resultant en la intercepció dels esforços del Komitadji búlgar, especialment al centre i a l'oest de Macedònia, el qual fou annexionat per Grècia després de les Guerres Balcàniques.
És considerat un símbol de la lluita grega per Macedònia i moltes de les seves pertinences personals es poden veure al Museu de la Lluita Macedònia de Tessalònica i al Museus Pavlos Melas de Kastorià. Fou membre de la lògia maçona Athina (Atene).

## Galeria

* Una foto d'ell com a tinent de l'Exèrcit grec
* Retrat de Georgios Jakobides com a tinent de l'Exèrcit grec
* En uniforme Macedonomachos

## Referències

* ↑ Papavizas, George C. Claiming Macedonia: The Struggle for the Heritage, Territory and Name of the Historic Hellenic Land, 1862-2004 (en anglès). McFarland, 2006, p. 58. ISBN 978-1-4766-1019-1.
* ↑ Diakopoulou, Evstathiou. O Tektonismos stin Ellada (en grec). Corfú: Ionios Philosophiki, 2009, p. 250.

## Enllaços externs

* Museu de la Lluita Macedònia a Tessalònica Arxivat 2011-08-27 a Wayback Machine. (anglès)
* Museu Pavlos Melas a Kastorià Arxivat 2012-05-27 a Wayback Machine. (anglès)
* Acadèmica de l'Exèrcit Hel·lènic - Foto de Melas amb la seva família Plantilla:Hl