OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# International Association of Women Judges

L' International Association of Women Judges (IAWJ) -Associació Internacional de Dones Jutgesses- és una organització no governamental sense ànim de lucre fundada en 1991 els membres del qual són jutges de tot el món compromesos amb la justícia igualitària per a les dones.

## Història

La IAWJ es va fundar en 1991 després que cinquanta jutgesses de tot el món fossin convidades a participar en la reunió del desè aniversari de l'Associació Nacional de Dones Jutgesses dels Estats Units. Es va decidir que la discriminació de gènere en el poder judicial seria més fàcil de combatre amb la formació d'una aliança internacional. A l'octubre de 1991, jutgesses de 15 països van aprovar la constitució inaugural de la IAWJ.
La seva primera reunió es va celebrar a l'octubre de 1992 i va congregar en San Diego a 82 jutgesses de 42 països diferents. El tema que més els interessava era la violència familiar. Les jutgesses van patrocinar tallers i conferències a tot el món per a ensenyar sobre la prevalença de la violència domèstica, com prevenir-la i com promulgar lleis que la tipifiquin com a delicte amb penes. La IAWJ també va assumir un projecte per a educar als jutges sobre com aplicar els instruments internacionals de drets humans als casos que afecten les dones en els tribunals locals.
La primera presidenta de la IAWJ va ser Arline Pacht. Al maig de 1994, va celebrar a Roma una conferència sobre la violència domèstica.
En 2010, quan la baronessa Hali del Regne Unit va ser elegida presidenta de la AIMJ, aquesta comptava amb més de 4.000 membres de més de 90 països. En 2017, comptava amb més de 5.000 membres. En 2019, comptava amb més de 6.000 membres.

## Estructura i programes

La IAWJ té la seva seu a Washington DC i és una organització no governamental sense ànim de lucre. Els seus membres representen a tots els nivells de la judicatura a tot el món. Pretén ser pionera en programes d'educació judicial per a promoure els drets humans, eliminar els prejudicis de gènere dels sistemes judicials i fomentar l'accés de les dones als tribunals. Compta amb una Junta Directiva de deu membres i un Consell Executiu de set membres.
La IAWJ celebra una conferència biennal, en la qual es trien els nous membres de la junta directiva. La conferència general de la IAWJ de 2023 se celebrarà a Marràqueix (el Marroc) de l'11 al 15 de maig.

## Referències

* 1 2 3 «Lady Hale becomes President of the International Association of Women Judges» (en anglès americà), 21-05-2010. [Consulta: 19 febrer 2024].
* 1 2 3 «MAKING THE LAW FAIR FOR ALL WOMEN» (en anglès). Washington Post, 05-01-2024. ISSN: 0190-8286.
* ↑ «DISE's Shaheen Shariff delivers address to International Association of Women Judges» (en anglès). Arxivat de l'original el 2019-07-27. [Consulta: 19 febrer 2024].
* ↑ «The Akron Legal News». [Consulta: 19 febrer 2024].
* ↑ Conference, IAWJ 2023. «International Association of Women Judges. Biennial Conference, 11th to 14th May 2023» (en anglès). [Consulta: 19 febrer 2024].
# Espina vera

L'espina vera (Rhamnus cathartica), és una planta de la família de les ramnàcies. Aquesta planta també es coneix amb els noms d'espina cervina, espina santa, arç, cambró o prunelló silvestre. Aquesta planta té propietats laxants i diürètiques, però el seu consum excessiu produeix vòmits i diarrees.

## Distribució

L'espina vera es troba a les zones temperades d'Euràsia, des de les illes Britàniques fins al Kirguizstan. L'hàbitat general d'aquesta planta és la muntanya mitjana, habitualment es troba entre els 800 i els 1.400 m.
L'espina vera es considera una espècie invasora a molts llocs, sobretot als Estats Units.

## Descripció

Aquesta planta és un arbust espinós, dioic i caducifoli. Les fulles són simples i ovades, de color verd i es van tornant grogues cap a la tardor. Les flors són de color groguenca. El fruit de l'espina vera és una baia de color negre, que s'utilitza amb finalitats medicinals.
L'escorça i el fruit tenen propietats purgants. S'utilitzaven antigament a la medicina herbal casolana, però ara ja no es fan servir tant a causa dels efectes purgants massa violents i l'abundància d'efectes secundaris.
Se n'empraven les llavoretes com a colorant per a obtenir el groc de canari.
Les erugues de la papallona coneguda com a llimonera (Gonepteryx rahmni) viuen de les fulles d'aquesta planta.

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1990, p. 139-140. ISBN 84-7306-407-0.
* ↑ «FloraCatalana.net - Rhamnus cathartica L.». Arxivat de l'original el 2016-07-30. [Consulta: 30 desembre 2015].
* ↑ Flora Europaea - Rhamnus cathartica
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya - Rhamnus cathartica L.». [Consulta: 30 desembre 2015].
* ↑ Espècies invasores Arxivat 2008-07-30 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Rhamnus cathartica Plants for a Future (anglès)
* ↑ https://www.ucm.es/data/cont/docs/995-2016-02-06-Carabad.%20Ratas.pdf
# Inés Guardiola Sánchez

Inés Guardiola Sánchez (1981) és una advocada, coneguda particularment per haver defensat el futbolista Dani Alves, condemnat a 4 anys i 6 mesos de presó per violació d'una dona a la discoteca Sutton de Barcelona el desembre del 2022.
És llicenciada en Dret per la Universitat Pompeu Fabra (2003), màster en especialització en dret penal i ciències penals per la Universitat de Barcelona (2004) i doctora en dret penal per la Universitat de Barcelona (2016). Ha realitzat cursos d'especialització per a la Jurisdicció de Menors, especialització per a l'exercici del dret penitenciari i especialització en delictes de violència domèstica a l'Il·lustre Col·legi de l'Advocacia de Barcelona, on ha estat vocal de la Secció de Dret Penal al mateix centre (2013-2019). D'ençà el 2023, és Secretària-Tresorera de la Comissió de Dret Penitenciari i de la Comissió de Drogues del Col·legi d’Advocats de Barcelona. És professora associada de dret penal a la Universitat de Barcelona, i imparteix periòdicament classes de Dret Penal Econòmic a la Universitat Abat Oliba i conferències sobre dret penal i dret penitenciari al Col·legi d’Advocats de Barcelona i al Consell de l’Advocacia Catalana. És sòcia fundadora del bufet d'advocats Guardiola Penalistas.

## Referències

* ↑ «Alves canvia l'advocat Cristóbal Martell per la doctora en dret penal Inés Guardiola». [Consulta: 25 març 2024].
* ↑ «La defensa d'Alves recorrerà contra la sentència per violació», 22-02-2024. [Consulta: 25 març 2024].
* 1 2 «Inés Guardiola Sánchez | Doctora en Dret Penal i especialista en Dret Penitenciari». [Consulta: 25 març 2024].
# Iolanda Pineda i Balló

Iolanda Pineda Balló (Girona, 1976) és una política catalana, militant dels Partits del Socialistes de Catalunya.

## Trajectòria

Es va llicenciar en dret a la Universitat de Girona. Va començar com a regidora a l'Ajuntament de Salt, on a les eleccions municipals de 2007 fou escollida alcaldessa de Salt, càrrec que ostentaria entre 2007 i 2011. A les eleccions municipals de 2011 va perdre el càrrec davant de Jaume Torramadé Ribas, d'Unió Democràtica, qui ja havia sigut alcalde entre 1999 i 2007.
Posteriorment, el mateix 2011 fou escollida senadora al Senat espanyol juntament amb l'expresident José Montilla, a proposta del PSC per reemplaçar els socialistes Joan Sabaté i Assumpta Baig a la Cambra Alta. Posteriorment ha sigut consellera al Consell Comarcal del Gironès. El 2012 va demanar el vot telemàtic al Senat, on hi va anar amb el seu fill de 8 setmanes.
Al seu partit ha tingut diversos càrrecs de responsabilitat: Membre del Comitè Federal del PSOE de l’any 2000 al 2004 i membre de l’executiva nacional des del PSC des de 2008, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 «Yolanda Pineda Balló» (en castellà). [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ Ràdio, Catalunya. «Iolanda Pineda, alcaldessa de Salt», 03-03-2010. [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ Presas, Narcís. «Iolanda Pineda: "Si cal els farem la vida impossible per poder viure en pau"», 16-01-2011. [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ Jaume Torremadé Arxivat 2018-07-24 a Wayback Machine. al web de l'ajuntament de Salt
* ↑ Piñol, Àngels «El PSC propondrá a Montilla como senador autonómico» (en castellà). El País [Madrid], 23-11-2011. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Matí a 4 Bandes : Grècia. Entrevista a Iolanda Pineda | RTVE Play», 08-06-2012. [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ «Yolanda Pineda insiste en la importancia de gestos como el de Bescansa para normalizar la maternidad» (en castellà), 15-01-2016. [Consulta: 26 agost 2023].
# Cal·litríquids

Els cal·litríquids (Callitrichidae) són una de les cinc famílies de micos del Nou Món. La família inclou diversos gèneres, incloent-hi moltes espècies anomenades «titís». Durant uns anys, aquest grup de primats fou considerat una subfamília (Callitrichinae) de la família dels cèbids.

## Referències

* ↑ Aquest nom vulgar és compartit amb els primats del gènere Callicebus.
# Irache Quintanal Franco

Irache Quintanal Franco (Reus, 18 de setembre de 1978) ha estat una esportista que ha competit en atletisme, especialitzada en proves de llançament. L'especialitat en que ha desenvolupat les seves qualitats és el llançament de pes. Ha obtingut un total de 31 podis i 9 títols en campionats d'Espanya.
Va ser Campiona d'Espanya de llançament de pes, tant a l'aire lliure com en pista, en quatre (2002, 2003, 2004 i 2007) i dues ocasions (2003 i 2007), respectivament, a més de campiona d'Espanya de llançament de disc el 2004, 2006 i 2007. Durant la celebració del Criterium Josep Campmany al juliol de 2007, es va convertir en la nova plusmarquista d'Espanya de llançament de pes en superar en tres centímetres —18,2 metres— l'anterior rècord, que ostentava Martina de la Puente des de 1999.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Atenes 2004 i Pequín 2008, on va ser l'única representant femenina d'Espanya en la prova de pes. En totes dues convocatòries no va superar la ronda classificatòria, amb un llançament de 15,99 metres —29a posició— a Atenes i tres nuls a Pequín.
Al juliol de 2017, en retirar-se de la competició, va rebre un homenatge de l'atletisme espanyol a l'Estadi Serrahima de Barcelona.

## Palmarès
### Campiona de Catalunya

* Llançament de pes: 1996, 1997, 1998, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2017
* Llançament de disc: 1998, 2000, 2001, 2002, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013

### Campiona d'Espanya

* Llançament de pes: 2002, 2003, 2004, 2007
* Llançament de disc: 2004, 2006, 2007, 2009, 2010

## Referències

* 1 2 «Irache Quintanal, nuevo récord de España». Futbol Club Barcelona, 05-07-2007. [Consulta: 15 abril 2011].
* 1 2 «Iratxe Quintanal Franco | enciclopedia.cat». [Consulta: 28 juliol 2023].
* 1 2 Algueró, Enric. «El adiós del atletismo español a Irache Quintanal» (en castellà). Diari de Tarragona, 23-07-2017. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ «Resum de resultats. Atletisme. Llançament de pes. Dones». Atenes 2004, 18-08-2004. Arxivat de l'original el 2015-07-05. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ «Irache Quintanal se queda sin final de lanzamiento de peso». El País. Grupo PRISA, 16-08-2008. [Consulta: 15 abril 2011].
* ↑ Treig, Berta. «Irache Quintanal diu adéu a l'esport professional». Canal Reus TV, 11-08-2017. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ «Campionat de Catalunya». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-20. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat d'Espanya». RFEA. Arxivat de l'original el 2017-08-04. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Ireland's Call

Ireland's Call és una cançó irlandesa, himne de l'equip nacional de rugbi d'Irlanda (Irish Rugby Football Union), formació que representa conjuntament la república d'Irlanda i els comtats d'Irlanda del Nord. Des de fa temps ha estat adoptada també per les seleccions irlandeses d'altres esports, com l'hoquei i el cricket.
La cançó va ser escrita per Phil Coulter en 1995 a partir d'una petició de la Federació Irlandesa de Rugbi.
L'equip d'Irlanda de rugbi reagrupa les dues parts separades de l'Illa (Irlanda del Nord i la República d'Irlanda). Quan els partits tenen lloc a Dublín dos himnes sonen junts: Amhrán na bhFiann (La cançó del soldat, l'himne d'Irlanda) i l'Ireland's Call. A l'estranger solament es canta l'Ireland's Call abans dels partits.

## Referències

* 1 2 Fanning, Bryan. Irish Adventures in Nation-building (en anglès). Manchester University Press, 2016, p. 181. ISBN 978-1-78499-322-1.
* ↑ Clerkin, Malachy. «Ireland’s Call: standing tall for 20 years» (en anglès). The Irish Times, 2015. [Consulta: 5 maig 2024].
* ↑ Rouse, Paul. Sport and Ireland: A History (en anglès). OUP Oxford, 2015-10-08, p. 360. ISBN 978-0-19-106303-9.
* ↑ Holmes, Michael; Storey, David «Transferring national allegiance: cultural affinity or flag of convenience?» (en anglès). Sport in Society, 14, 2, 3-2011, pàg. 253–271. DOI: 10.1080/17430437.2011.546550. ISSN: 1743-0437.

## Vegeu també

* Amhrán na bhFiann

## Enllaços externs

* Ireland's Call abans d'un partit de les sis nacions
# Dong Zhuo

Dong Zhuo († 22 de maig de 192) era un poderós senyor de la guerra durant els últims anys de la dinastia xinesa Han Oriental, abans de l'era dels Tres Regnes. En el 189 va ocupar Luoyang, gràcies al caos produït per la mort de l'emperador Ling i la lluita sagnant entre la facció dels eunucs i els oficials de la cort. Dong Zhuo va fer dimitir l'hereu legítim, i va posar a l'Emperador Xian de Han com la seva marioneta. La seva actitud cruel i tirànica va fer que senyors de la guerra provinents de tot l'imperi s'aliaren contra ell, el que li va fer traslladar la capital cap a l'oest, a Chang'an. Finalment Dong Zhuo fou assassinat pel seu fill adoptiu, Lü Bu, com a part d'un complot del ministre d'interior Wang Yun.

## Família

* Germà menor
** Dong Min (董旻) (m. 192)
* Nebot
** Dong Huang (董璜) (m. 192)

## Referències

* ↑ de Crespigny, Rafe. A Biographical Dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23-220 AD) (en anglès). Brill, 2006, p. xxxi. ISBN 9789047411840.

## Bibliografia

* Chen Shou. San Guo Zhi. Yue Lu Shu She, 2002. ISBN 7-80665-198-5.
* Luo Guanzhong. San Guo Yan Yi. Yue Lu Shu She, 1986. ISBN 7-80520-013-0.
* Lo Kuan-chung; tr. C.H. Brewitt-Taylor. Romance of the Three Kingdoms. Tuttle Publishing, 2002. ISBN 0-8048-3467-9.

## Vegeu també

* Dinastia Han de l'Est
* Personatges dels Tres Regnes
* Registres del Tres Regnes
* Romanç dels Tres Regnes
| Precedit per: ' | Canceller de la Xina 189 – 192 | Succeït per: Cao Cao |
# Iron Fist

Iron Fist (Daniel "Danny" Rand) és un personatge de ficció que apareix en els còmics de Marvel Comics. Creat per Roy Thomas i Gil Kane, Iron Fist va aparèixer a Marvel Premiere nº15 (maig de 1974). El personatge és un practicant de les arts marcials i el portador d'una força mística coneguda com el Puny de Ferro, la qual li permet invocar i concentrar el seu txi. Està habilitat és obtinguda de la ciutat de K'un Lun que només és oberta als visitants cada deu anys. Va protagonitzar la seua primera sèrie de còmics als 70, i va compartir el títol de Power Man i Iron Fist durant diversos anys amb Luke Cage, fent equip amb Cage fins a formar l'equip Heroes for Hire. El personatge ha protagonitzat diversos còmics al llarg dels anys; incloent The Immortal Iron Fist, que va expandir els orígens i la història d'Iron Fist.
Iron Fist ha estat adaptat en diversos videojocs i sèries de televisió. Finn Jones va interpretar el personatge a les sèries d'imatge real Iron Fist, The Defenders, i Luke Cage; totes del Marvel Cinematic Universe.
Una sèrie limitada de cinc números, escrita per Alyssa Wong i amb art de Michael YG, es va llançar el febrer de 2022 i va revelar Lin Lie com el nou Puny de Ferro i Rand en un paper secundari.

## Història de la publicació

Iron Fist, juntament amb l'anteriorment creat Shang-Chi, Mestre de Kung Fu, va sorgir a Marvel Comics durant una moda en la cultura pop estatunidenca a principis dels 70 en relació als herois d'arts marcials. El guionista i cocreador Roy Thomas va escriure a Marvel Premiere nº15 que l'origen i la creació d'Iron Fist es devien al personatge de Bill Everett, John Aman, the Amazing-Man, creat el 1939. Thomas més tard va escriure que ell i l'artista/co-creador Gil Kane havien:
| « | Vaig començar "Iron Fist" perquè havia vist la meva primera pel·lícula de kung fu, fins i tot abans que n'hagués sortit una de Bruce Lee, i hi havia una cosa que es deia "la cerimònia de l'Iron Fist". Vaig pensar que era un bon nom, i ja teníem Mestre de Kung Fu, però vaig pensar: "Potser un superheroi anomenat Iron Fist, tot i que tinguéssim Iron Man, seria una bona idea". [A l'editor] A Stan [Lee] li va agradar el nom, així que vaig agafar Gil i va aportar les seves influències de Amazing Man, i vam dissenyar el personatge junts. | » |
| — Roy Thomas, |||
La pel·lícula esmentada per Thomas és King Boxer, també coneguda com Five Fingers of Death (1972), que presenta la tècnica Puny de Ferro.

## Referències

* ↑ «Britannica» (en anglès). [Consulta: 7 octubre 2023].
* ↑ «Iron Fist» (en anglès). marvel.com. Iron Fist. [Consulta: 7 octubre 2023].
* ↑ Holland, Dustin. «Marvel's Iron Fist #1 Comic Review» (en anglès), 21-02-2022. [Consulta: 16 maig 2023].
* 1 2 «Two-Fisted Tales: The Untold Origin of the Comic Book Superhero Iron Fist» (en anglès). [Consulta: 16 maig 2023].
* ↑ «Roy Thomas interview». Alter Ego, 70, 7-2007, pàg. 38.
# Cicer

Cicer és un gènere de plantes angiospermes que pertany a la subfamília faboideae dins de la família de les fabàcies. És l'únic gènere de la tribu monotípica Cicereae La seua distribució s'estén per tot l'Orient Mitjà i Àsia. El membre més conegut i només l'únic domesticat és Cicer arietinum, l'espècie coneguda com a cigró, ciurons, chícharo i chana dal.

## Referències

* ILDIS Versió 6.05
# Chenopodium

Chenopodium és un gènere dins de la família de les amarantàcies. Popularment algunes espècies s'anomenen blets, però aquesta denominació no té valor taxonòmic, ja que inclou també diverses espècies del gènere Amaranthus, entre d'altres. Hi ha unes quantes espècies del gènere Chenopodium que tenen utilitat, com la quinoa que s'utilitza per fer productes alimentaris lliures de gluten, però una gran part es consideren mala herba. La més característica és el blet blanc (Chenopodium album).
Són herbes anuals, erectes de 30 cm a 2 m d'alt, més o menys ramificades, pecíol més aviat llarg. Les fulles tenen els limbes ovats rombals de color verd intens, les llavors són d'un mil·límetre de diàmetre o poc més.

## Taxonomia

Dins de la família de les amarantàcies el gènere Chenopodium es considera part de la subfamília Chenopodioideae.
* Chenopodium album L. - blet blanc, bledeta, bledó bord, cuineta, cendrosa
* Chenopodium ambrosioides L. - te bord
* Chenopodium aristatum L.
* Chenopodium atrovirens Rydb.
* Chenopodium berlandieri Moq.
* Chenopodium bonus-henricus L. - sarró, armolla, peu d'oca
* Chenopodium botrys L. - xinxera, bodris, milengrana, herba d'atacar la sang
* Chenopodium californicum (S. Wats.) S. Wats.
* Chenopodium capitatum (L.) Ambrosi
* Chenopodium carnosulum Moq.
* Chenopodium chenopodioides (L.) Aellen - blet roig
* Chenopodium cristatum (F. Muell.) F. Muell.
* Chenopodium cycloides A. Nels.
* Chenopodium desiccatum A. Nels.
* Chenopodium ficifolium Sm.
* Chenopodium foggii H.A. Wahl
* Chenopodium foliosum (Moench) Aschers. - bledet fullòs
* Chenopodium fremontii S. Wats.
* Chenopodium glaucum L. - blet farinell
* Chenopodium graveolens Willd.
* Chenopodium hians Standl.
* Chenopodium hircinum Schrad.
* Chenopodium humile Hook.
* Chenopodium hybridum - blet angulós
* Chenopodium incanum (S. Wats.) Heller
* Chenopodium leptophyllum (Moq.) Nutt. ex S. Wats.
* Chenopodium macrospermum J. D. Hook.
* Chenopodium macrospermum Hook. f.
* Chenopodium multifidum L.
* Chenopodium murale L. - blet de mur, congret d'ase
* Chenopodium neomexicanum Standl.
* Chenopodium nevadense Standl.
* Chenopodium oahuense (Meyen) Aellen
* Chenopodium opulifolium Schrad. ex Koch i Ziz - blet de fulla petita
* Chenopodium overi Aellen
* Chenopodium pallescens Standl.
* Chenopodium pallidicaule Aellen
* Chenopodium polyspermum L. - milengrana, blet polisperm
* Chenopodium pratericola Rydb.
* Chenopodium pumilio R. Br.
* Chenopodium quinoa Willd. - Quinoa
* Chenopodium rubrum L. - moll boscà
* Chenopodium salinum Standl.
* Chenopodium schraderianum J.A. Schultes
* Chenopodium simplex (Torr.) Raf.
* Chenopodium standleyanum Aellen
* Chenopodium subglabrum (S. Wats.) A. Nels.
* Chenopodium urbicum L.
* Chenopodium X variabile Aellen
* Chenopodium vulvaria L. - herba sardinera, pixacà, blet pudent
* Chenopodium watsonii A. Nels.

## Enllaços externs

* Chenopodium - Plants for a Future Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine. (anglès)
# Prensibilitat

La prensibilitat és la qualitat d'un òrgan que s'ha adaptat per agafar-se o arrapar-se. El mot deriva del terme llatí prehendere, que significa "agafar". La prensibilitat és una adaptació que ha proporcionat a les espècies que en disposen un gran avantatge natural a l'hora de manipular el medi que les envolta per alimentar-se, excavar i defensar-se. Permet a molts animals, com els primats, utilitzar eines per dur a terme tasques que altrament els resultarien impossibles sense una anatomia molt especialitzada. Els ximpanzés tenen la capacitat d'utilitzar pals per trobar tèrmits i larves en una manera similar a com els humans pesquen. Tanmateix, no tots els òrgans prènsils s'utilitzen per a les eines. La llengua de les girafes, per exemple, s'utilitza per alimentar-se i per rentar-se.Entre els apèndixs que poden ser prènsils hi ha:
* les potes prènsils han evolucionat molts cops en diferents espècies
** les mans dels primats tenen diferents graus de prensibilitat
** les urpes dels gats també són prènsils
** les cues prènsils - molts lacertilis vivents tenen una cua prènsil (dragons, camaleons i una espècie d'escinc. El registre fòssil demostra que les cues prènsils dels lacertilis (simiosaures) es remunten fa molts milions d'anys, al període Triàsic.
* la llengua: En particular, en les girafes
* el nas: En els elefants i els tapirs
* els llavis: En l'esturió groc
* els polzes prènsils: Han evolucionat també en l'espècie humana, facilitant-ne l'ús d'instruments com el Piano, el Contrabaix o tanmateix la bateria. Podem observar-ne un exemple amb els acompanyants d'El Pony Pisador.
# Isabelle Berro-Amadeï

Isabelle Berro-Amadeï (nascuda el 24 d'octubre de 1965) és una jutge monegasca que actualment exerceix com a ministra d'estat en funcions i ministra d'Afers Exteriors i Cooperació de Mònaco. Anteriorment va exercir com a jutge del Tribunal Europeu de Drets Humans pel que fa a Mònaco del 27 de juny de 2006 a l'1 d'agost de 2015. Va ser nomenada ambaixadora de Mònaco a Alemanya, Àustria i Polònia el 2016.
El 10 de gener de 2025, va ser nomenada ministra d'estat en funcions després que Didier Guillaume fos hospitalitzat. Va mantenir aquest càrrec després de la mort d'aquest últim una setmana més tard.

## Referències

* ↑ «Monaco’s Minister of State Didier Guillaume dies aged 65». Monaco Tribune, 17-01-2025. [Consulta: 17 gener 2025].
* ↑ "Composition of the Court", European Court of Human Rights, www.echr.coe.int.
* ↑ H.E. Ms. Isabelle Berro-Amadeï, Officer of the National Order of the Legion of Honour - News of theme « Diplomacy and International Presence », Gouvernement Princier de la Principauté de Monaco, 27 October 2016.
* ↑ Plantilla:In lang S.E Mme Isabelle Berro-Amadei : « Nous avons du savoir-faire, il faut le faire savoir », www.monacoforfinance.mc, 16 May 2016.
* ↑ «Minister of State Didier Guillaume hospitalised for several weeks» (en anglès). Monaco Tribune, 13-01-2025. [Consulta: 17 gener 2025].