OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tugtupita

La tugtupita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup helvina de minerals. Rep el seu nom de la localitat de Tugtup (Groenlàndia), on va ser descoberta l'any 1962.

## Característiques

La tugtupita és un tectosilicat anhidre de sodi i beril·li amb anions addicionals clorur, i amb estructura molecular de tectosilicat sense zeolites. A més dels elements de la seva fórmula, Na₄(AlBeSi₄O₁₂)Cl, sol portar com impureses: ferro, gal·li, magnesi, calci, potassi, aigua i sofre. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 4, la mateixa que la de la fluorita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tugtupita pertany a «09.FB - Tectosilicats sense H₂O zeolítica amb anions addicionals» juntament amb els següents minerals: afghanita, bystrita, cancrinita, cancrisilita, davyna, franzinita, giuseppettita, hidroxicancrinita, liottita, microsommita, pitiglianoïta, quadridavyna, sacrofanita, tounkita, vishnevita, marinellita, farneseïta, alloriïta, fantappieïta, cianoxalita, balliranoïta, carbobystrita, depmeierita, kircherita, bicchulita, danalita, genthelvita, haüyna, helvina, kamaishilita, lazurita, noseana, sodalita, tsaregorodtsevita, marialita, meionita i silvialita.

## Formació i jaciments

Apareix reemplaçant a la chkalovita en filons hidrotermals tallant la roca sienita amb sodalita. També com a producte de l'alteració en roques ígnies intrusives, pegmatites riques en àlcalis i pobres en sílice. Sol trobar-se associada a altres minerals com: albita, analcima, egirina, natrolita, chkalovita, mica litiosa, epistolita, niobofilita, monacita, rabdofana, gerasimovskita, nenadkevichita o berilita.

## Referències

* ↑ «Tugtupite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 febrer 2015].
* ↑ «Helvine Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 febrer 2015].
# Javier Sánchez Serna

Javier Sánchez Serna (Múrcia, 1985) és un polític espanyol, diputat per Múrcia al Congrés durant les XI, XII, XIII i XIV i XV legislatures. Va ser secretari tercer de la Mesa del Congrés dels Diputats, i en l'actualitat és coordinador autonòmic de Podemos a la Regió de Múrcia.

## Referències

* ↑ Congreso de los Diputados. «Sánchez Serna, Javier». [Consulta: 25 octubre 2017].
# Malacocephalus laevis

Malacocephalus laevis és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 60 cm de llargària total.

## Depredadors

A Sud-àfrica és depredat per Merluccius capensis.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 200-1000 m de fondària, tot i que, normalment, ho fa entre 300-750.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Estret de Florida fins al Brasil, el Golf de Mèxic i el Carib, i des d'Islàndia i les illes Fèroe fins a Sud-àfrica. També és present a la Mar d'Aràbia, la Badia de Bengala, les Maldives, la costa de l'Àfrica oriental, Indonèsia i Austràlia.

## Interès comercial

En el passat, els pescadors de l'Atlàntic Nord empraven l'excreció luminescent del seu òrgan lluminós ventral per a millorar els esquers utilitzats per a la pesca del bacallà. Avui dia, només és capturat per fabricar oli i farina de peix.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Günther A. 1862. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Acanthopterygii, Pharyngognathi and Anacanthini in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 4. i-xxi + 1-534.
* ↑ BioLib (castellà)
* ↑ «Malacocephalus laevis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Iwamoto, T., 1986. Macrouridae. p. 330-341. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Meyer, M. i M.J. Smale, 1991. Predation patterns of demersal teleosts from the Cape south and west coasts of South Africa. 2. Benthic and epibenthic predators. S. Afr. J. mar. Sci. 11:409-442.
* ↑ Punt, A.E. i R.W. Leslie, 1995. The effects of future consumption by the cape fur seal on catches and cath rates of the cape hakes. 1. Feeding and diet of the cape hakes Merluccius capensis and Merluccius paradoxus. S. Afr. J. Mar. Sci. 16:37-55.
* ↑ Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* ↑ Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (editors) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Jonsson, G., 1992. Islenskir fiskar. Fiolvi, Reykjavik, Islàndia. 568 pp.
* ↑ Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990.
# Economia del Marroc

Marroc pertany al grup de països emergents, amb un sistema econòmic mixt. Des de 1993 el govern va seguir una política de privatització de les empreses públiques, així com de la liberalització de molts sectors de l'economia.
Encara que els últims anys els diversos governs han seguit una política de diversificació econòmica, l'agricultura que només representa el 17% del PIB empra al 44% de la població activa. El 2009 encara que la crisi ha assotat a una part del món, el Marroc va aconseguir un creixement del 5,0% gràcies en part al gran proteccionisme de la banca marroquina i als bons resultats en el sector agrícola. Els ingressos del país provenen en un 17,1% de l'agricultura, el 31,6% de la indústria i el 51,4% del sector serveis, segons dades proporcionades l'any 2010. La inflació és de 2,5 punts i el 15% de la població viu en una situació de pobresa. El percentatge de població activa és del 20% d'habitants. Les polítiques econòmiques del Marroc van portar estabilitat al país en començaments de la dècada de 1990, però no van disminuir la taxa d'atur, estimat el 20% a les ciutats. Els dèficits comercial i pressupostari del Marroc van créixer durant el 2010, i la reducció de la despesa del govern i l'adaptació a un creixement econòmic reduït en Europa - on estan els seus principals mercats - seran els desafiaments del país el 2011. Per al llarg termini, un dels principals desafiaments és millorar l'educació i crear oportunitats d'ocupació per als joves, a més de reduir les desigualtats entre rics i pobres i combatre la corrupció.

## Sectors

* Agricultura: produeix blat, ordi, oliva i fruites. La producció de blat i d'ordi és insuficient per alimentar a tota la població. En 2004 donava ocupació a més del 40% de la població ocupada, i representava entorn del 15% del PIB i prop del 20% de les seves exportacions. Aquesta dependència del sector agrícola comporta que les característiques climatològiques de cada temporada condicionin els resultats macroeconòmics de cada any.
* Pesca: important tant en la costa mediterrània com en l'Atlàntic.
* Indústria: les indústries més desenvolupades al Marroc són les productores de fosfats, la tèxtil, l'agroalimentària, la siderúrgia, l'aeronàutica, l'electrònica i el turisme.
* Mineria: jaciments de fosfats de Yusufia i Kuribga.
* Turisme: gran potencial turístic escassament explotat. En l'any 2007 van visitar el país 7.500.000 de turistes, i en 2010 s'espera aconseguir els 10.000.000 de turistes. L'origen principal del turisme és Europa, sent els principals països França, seguit d'Espanya i Alemanya. Aquest sector constitueix la segona font més important de divises del Marroc, per darrere de les transferències de capitals dels marroquins residents a estranger, però abans de les vendes del fosfat i derivats.

## Referències

* ↑ «Morocco and the IMF» (en anglès). IMF.
* 1 2 3 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2018-12-26. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ El sector turístico-hotelero en Marruecos, Óscar Aguer, desembre 2004 -Información Comercial Española n. 819, pág. 145-155
# Jean-Louis de Dommaigné

Jean-Louis de Dommaigné (Angers, 11 de novembre de 1749 - Saumur, 1793) fou un general francès i un cap de la Vendée mort a la batalla de Saumur el 1793.

## Biografia

Va entrar a la professió d'armes el 1764. El 1768 es va incorporar al cos de cavalleria dels guardaespatlles del rei. Elegit coronel de la Guàrdia Nacional, va participar en la Festa de la Federació el 1790.
El 1793, els camperols insurgents van venir a buscar-lo per posar-lo al cap. Es fa general de la cavalleria de l'Exèrcit Catòlic i Reial. Després d'haver estat present en particular a les batalles de Fontenay-le-Comte del 16 i 25 de maig de 1793, es va distingir a la batalla de Saumur, on el càrrec que va dirigir va provocar la victòria dels Vendeans. Tanmateix, Dommaigné resultà mort durant la lluita.

## Referències

* ↑ «Genealogía de Jean-Louis DE DOMMAIGNÉ» (en castellà). [Consulta: 1r desembre 2024].
* 1 2 3 4 Davis, Shenandoah. «Jean-Louis de Dommaigné» (en francès). [Consulta: 1r desembre 2024].
# Ona tropical

Una ona tropical o ona de l'est a l'oceà atlàntic és un tipus de comellar atmosfèric, és a dir, una àrea allargada de pressions relativament baixes orientada de nord a sud, movent-se d'est a oest a través dels tròpics provocant àrees de núvols i tempestes. Les ones tropical són transportades en direcció oest pels vents alisis, que bufen paral·lels als tròpics, i poden propiciar la formació de ciclons tropical en les conques de l'Atlàntic nord i del Pacífic nord-oriental.
Una ona tropical principalment segueix a una àrea d'aire descendent intensament sec que bufa des del nord-est. Després de passar la línia de comellar el vent vira cap al sud-est, la humitat incrementa abruptament i l'atmosfera es desestabilitza. Això produeix xàfecs generalitzats i tempestes, de vegades severes. Els xàfecs gradualment disminueixen a mesura que l'ona es desplaça cap a l'oest. Una excepció a aquesta precipitació ocorre a l'Oceà Atlàntic. Una ona tropical és seguida per una ona d'aire seca anomenada capa d'aire saharià. La inversió de l'aire sec cobreix la convecció, deixant el cel clar. A més a més, la presència de pols a la capa sahariana reflecteix la llum solar, refredant l'aire de sota.
# Jean-Michel Roux

Jean-Michel Roux (Nancy, 8 de maig de 1964) és un director i guionista francès.
Entre les seves pel·lícules destacades es troben Enquête sur le monde invisible i Les Mille Merveilles de l'univers.

## Biografia

De formació autodidacta, va començar amb obres del gènere fantàstic i de ciència-ficció. Apassionat pels misteris de l'existència i l'invisible, després va fer pel·lícules documentals als països del nord d'Europa. El 1990 va descobrir Islàndia on va rodar dos llargmetratges, un curt i un llargmetratge. El 1996 va rodar el lalrgmetratge Les Mille Merveilles de l'univers amb Julie Delpy iTchéky Karyo als papers principals. El seu treball va ser premiat notablement amb el Premi a la Millor pel·lícula europea al Festival Internacional de Cinema de Roma el 1998 i el Gran Premi del Jurat al Festival de Cinema Fantàstic de Suècia de Malmö el 1999 per Les Mille Merveilles de l'Univers.
'Pohjolan Enkeli un documental sobre l'ànima humana, els àngels i el més enllà es va estrenar a finals de 2017 als cinemes de Finlàndia. Va ser nominada a la categoria de millor documental el 2018 als Premis Jussi (els César finlandesos).

## Filmographie

* 1984 : Quartier sauvage – curtmetratge
* 1987 : La voix du désert – curtmetratge
* 1992 : Trop près des dieux – curtmetratge
* 1997 : Les Mille Merveilles de l'univers – llargmetratge
* 1997 : Elfland – documental sur les elfes en Islande
* 2002 : Enquête sur le monde invisible – documental a Islàndia
* 2009 : Les Mysteres du snæfellsjökull – documental (46 min)
* 2009 : Le Cœur de la terre – curtmetratge - conte fantàstic
* 2017 : Pohjolan Enkeli – documental a Finlàndia

## Distinctions

* 1999 : Gran Premi del Jurat al Festival de Cinema Fantàstic Suec.
* Premi a la millor pel·lícula europea al Festival Internacional de Cinema de Roma per Les Milles Merveilles de l'univers
* Gran Premi dsl Festival de Malmö

## Notes i referències

* ↑ Cockrell, Eddie «Investigation Into The Invisible World». Variety.
* ↑ «Entretien avec JEAN MICHEL ROUX – CINEFINLANDE.COM». Arxivat de l'original el 2018-06-14. [Consulta: 11 març 2024].
* ↑ «Les 1000 merveilles de l'Univers».
* 1 2 3 «Les mille merveilles de l'univers». www.imdb.com.
* 1 2 «Jean-Michel Roux - Les Mystères du Snaefellsjokull - btlv». www.btlv.fr.
# Cas il·latiu

* Casos gramaticals
* Llista de casos gramaticals
* Cas abessiu
* Cas ablatiu
* Cas absolutiu
* Cas adessiu
* Cas adverbial
* Cas al·latiu
* Cas benefactiu
* Cas causal
* Cas causal final
* Cas comitatiu
* Cas datiu
* Cas dedatiu
* Cas delatiu
* Cas disjuntiu
* Cas distributiu
* Cas distributiu temporal
* Cas elatiu
* Cas essiu
* Cas essiu formal
* Cas essiu modal
* Cas exessiu
* Cas final
* Cas formal
* Cas genitiu
* Cas il·latiu
* Cas inessiu
* Cas instructiu
* Cas instrumental
* Cas latiu
* Cas locatiu
* Cas modal
* Cas multiplicatiu
* Cas objectiu
* Cas oblic
* Cas partitiu
* Cas possessiu
* Cas postposicional
* Cas preposicional
* Cas prolatiu
* Cas prosecutiu
* Cas separatiu
* Cas sociatiu
* Cas sublatiu
* Cas superessiu
* Cas temporal
* Cas terminatiu
* Cas translatiu
* Cas vial
* Cas vocatiu
* Arranjament morfosintàctic
* Cas absolutiu
* Cas acusatiu
* Cas ergatiu
* Cas instrumental
* Cas instrumental comitatiu
* Cas intransitiu
* Cas nominatiu
* Declinació
* Declinació alemanya
* Declinació basca
* Declinació eslovaca
* Declinació eslovena
* Declinació irlandesa
* Declinació islandesa
* Declinació llatina
* Declinació polonesa
* Declinació russa
* Declinació sèrbia
* Declinació txeca
El cas il·latiu és un cas gramatical que indica lloc cap al qual o a dins del qual hom es dirigeix. Està present en llengües com el finès (en finès, el cas il·latiu rep diversos sufixos, el més comú dobla la última vocal i afegeix -n), estonià (-sse), hongarès, alguns dialectes del sami i en lituà oral (amb tendència a desaparèixer). Aquest cas està en contrast amb altres casos locatius, com l'elatiu o l'ablatiu.
Els altres casos locatius en finès són:
* cas inessiu
* cas elatiu
* cas adessiu
* cas al·latiu
* cas ablatiu

## Bibliografia

* (finès) Leila White, Suomen kielioppia ulkomaalaisille, Finn Lectura, 2008. ISBN 9789517920926
# Hausmannita

L'hausmannita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom del professor de mineralogia de la Universitat de Göttingen (Alemanya) Johann Friedrich Ludwig Hausmann (1782-1859). També és conegut amb el nom de arseniodialytita.

## Característiques

L'hausmannita és un òxid complex de manganès que conté manganès di- i tri-valent, podent ser representada la seva fórmula com Mn$^{2+}$Mn$^{3+}$₂O₄. Conté com a impureses més habituals zinc, ferro, calci, bari i magnesi. És un mineral de color negre i lluentor submetàl·lica. La seva duresa és de 5,5 a l'escala de Mohs. És infusible i soluble en àcid clorhídric. No és magnètic ni fluorescent.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'hausmannita pertany a «04.BB: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 3:4 i similars, amb només cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: cromita, cocromita, coulsonita, cuprospinel·la, filipstadita, franklinita, gahnita, galaxita, hercynita, jacobsita, manganocromita, magnesiocoulsonita, magnesiocromita, magnesioferrita, magnetita, nicromita, qandilita, espinel·la, trevorita, ulvöspinel·la, vuorelainenita, zincocromita, hetaerolita, hidrohetaerolita, iwakiita, maghemita, titanomaghemita, tegengrenita i xieïta.

## Formació i jaciments

L'hausmannita es presenta en forma de cristalls o agregats granulars, massius o pseudomorfs. Els cristalls tenen forma bipiramidal aguda o de pseudooctàedres. És un mineral primari en filons hidrotermals, encara que també pot aparèixer per metamorfisme de roques mangàniques. Els jaciments d'aquest mineral són rars; la localitat tipus és la de Oehrenstock, a Ilmenau (Turíngia, Alemanya). Altres jaciments són els que hi ha al Vesuvi (Itàlia), a Värmland (Suècia), a la Prefectura de Fukushima (Japó) i a Mèxic, al municipi de Mapimí. Els millors exemplars s'han trobat a Sud-àfrica i Namíbia, on s'associa amb altres òxids de manganès, com la pirolusita, la psilomelana o la bixbyita.

## Referències

* ↑ «Hausmannite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 agost 2014].
# Pirofanita

La pirofanita és un mineral que pertany al grup ilmenita, de la classe dels òxids. Va ser anomenada així l'any 1890 per Axel Hamberg del grec pir (foc) i fanos (semblar), en al·lusió al seu color vermell.

## Característiques

És un òxid de manganès i titani. La seva fórmula és Mn$^{2+}$TiO₃ amb composició química amb un 46,96% de MnO₂ i un 53,04% de TiO₂. A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com impureses: ferro i zinc. És l'anàleg amb manganès de la geikielita (MgTiO₃), la ilmenita (Fe$^{2+}$Ti$^{4+}$O₃) i l'ecandrewsita (ZnTiO₃). Es pot confondre de vegades amb la ilmenita, de la qual es diferencia en la ratlla, les reaccions químiques i a través de raigs X. Forma una sèrie de solució sòlida amb la ilmenita, en què la substitució gradual del manganès per ferro va donant els diferents minerals de la sèrie.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pirofanita pertany a «04.CB: Òxids amb proporció metall:oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: brizziïta, corindó, ecandrewsita, eskolaïta, geikielita, hematites, ilmenita, karelianita, melanostibita, akimotoïta, auroantimonita, romanita, tistarita, avicennita, bixbyita, armalcolita, pseudobrookita, mongshanita, zincohögbomita-2N2S, zincohögbomita-2N6S, magnesiohögbomita-6N6S, magnesiohögbomita-2N3S, magnesiohögbomita-2N2S, ferrohögbomita-6N12S, pseudorútil, kleberita, berdesinskiita, oxivanita, olkhonskita, schreyerita, kamiokita, nolanita, rinmanita, iseïta, majindeïta, claudetita, estibioclaudetita, arsenolita, senarmontita, valentinita, bismita, esferobismoïta, sillenita, kyzylkumita i tietaiyangita.

## Formació i jaciments

Apareix principalment en jaciments de minerals del manganès metamorfitzats. Menys comú es pot formar com a mineral accessori en granit, amfibolita o serpentinita. És molt rar en meteorits de tipus condrita. Sol trobar-se associada a altres minerals com: ilmenita, geikielita, hematita, espinel·la, gahnita, cromita, magnetita, ganofilita, manganofilita, hendricksita, granat o calcita. Els jaciments d'aquest mineral són rars, i es poden trobar a Pajsberg (Suècia), Noruega, Rússia, la Gran Bretanya i el Brasil. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Serrana (El Molar, Priorat).

## Referències

* ↑ «Pyrophanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 març 2015].
* ↑ «Ilmenite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 març 2015].
* ↑ «Ilmenite-Pyrophanite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 març 2015].
* ↑ Bareche, E. «Mines de Catalunya: Falset (Tarragona)». Mineralogistes de Catalunya, III, 5, 1986, pàg. 135-137 [Consulta: 31 gener 2024].
# Fragilitat

La fragilitat és la propietat d'un material de trencar-se amb facilitat. Tècnicament es defineix com la capacitat d'un material de fracturar-se amb escassa deformació, a diferència dels materials dúctils que es trenquen després de patir acusades deformacions plàstiques. El trencament fràgil té la peculiaritat d'absorbir relativament poca energia, a revera diferència del trencament dúctil, ja que l'energia absorbida per unitat de volum ve donada per:
   ${\frac {dE_{def}}{dV}}={\frac {1}{2}}\sum _{i,j}\sigma _{ij}\varepsilon _{ij}$
Si un material es trenca pràcticament sense deformació les components del tensor deformació $\varepsilon _{ij}\;$ resulten petites i la suma anterior resulta en una quantitat relativament petita.

## Fragilitat, ductilitat, duresa i tenacitat

Existeixen altres termes freqüentment confosos amb la fragilitat:
* L'oposat a un material fràgil és un material dúctil.
* La duresa no és oposada a la fragilitat, ja que la duresa és la propietat d'alterar la superfície d'un material, que és quelcom totalment independent de si aquest material quan es fractura té o no té deformacions grans o petites. Com a exemple es pot citar el diamant, que és el material més dur que existeix, però és extremadament fràgil.
* La tenacitat pot estar relacionada amb la fragilitat mitjançant el mòdul elàstic, però en principi un material pot ser tenaç i poc fràgil (com certs acers) i pot ser fràgil i gens tenaç (com el fang cuit).

## Vegeu també

* Resistència de materials
* Mòdul elàstic
# Tony, Shelly i la llanterna màgica

Tony, Shelly i la llanterna màgica (títol original en txec, Tonda, Slávka a kouzelné světlo; en eslovac, Tonko, Slávka a kúzelné svetlo) és una pel·lícula d'animació d'aventures stop-motion de coproducció txeca, eslovaca i hongaresa del 2023 dirigida pel director txec Filip Pošivač. Ha guanyat el premi de la categoria Contrechamps del Festival Internacional de Cinema d'Animació d'Annecy. S'ha doblat i subtitulat al català. També va guanyar el premi Anima't al LVI Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Animovaný film Tonda, Slávka a kouzelné světlo vyhrál v kategorii Contrechamps» (en txec). Deník N, 11-09-2023. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ Shevchenko, Anna. «Tony, Shelly and the Magic Light awarded in Annecy». FilmNewEurope.com. [Consulta: 11 setembre 2023].
* ↑ «Tony, Shelly i la llanterna màgica». ésAdir. [Consulta: 30 octubre 2023].
* ↑ «Tony, Shelly and the Magic Light». Goita què fan, ara!. [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ «56th Edition Award Winners». [Consulta: 15 octubre 2023].
# Economia d'Albània

En 1985, Albània va iniciar tímides reformes estructurals per passar d'un règim d'economia comunista centralitzat i estatitzat a un sistema capitalista al model europeu. El programa de reforma econòmiques es va intensificar en 1992 després d'eleccions lliures que van donar punt final al model econòmic anterior. Les accions de liberalització es van centrar en:
* Programa de privatitzacions en la indústria i l'agricultura.
* Reforma del sector financer.
* Reformes legislatives que permetien una economia de mercat.
* Liberalització dels intercanvis comercials a l'interior i amb l'exterior
* Règim fiscal nou.
* Política monetària de control del dèficit pressupostari.
Actualment Albània és un dels països més pobres d'Europa: la meitat de la població activa treballa en l'agricultura i una cinquena part treballa a l'estranger. La seva transició a una economia moderna ha estat més difícil que la dels seus veïns dels Balcans. El creixement econòmic els últims anys ha estat, de mitjana, d'un 5% anual, i la inflació s'ha estabilitzat.
El govern pren mesures per combatre els crims violents i recentment va adoptar mesures per reduir l'economia informal i atreure la inversió. El país s'enfronta també la un alt desocupació i corrupció fins a ens anivellis més alts del govern.
El seu total d'exportacions és molt inferior en valor que el total de seves importacions. Els principals socis comercials són la Grècia i la Itàlia.

## Referències

* 1 2 CIA. «Albania - The World Factbook». [Consulta: 8 maig 2021].
# Jeannine Abella i Chica

Jeannine Abella i Chica (Isona, 6 d'agost de 1990) és una advocada, batllessa d'Isona i Conca Dellà des de les eleccions municipals del 2023 i diputada al Parlament de Catalunya (13a legislatura) per Junts per Catalunya.
El març de 2024 fou proposada cap de llista per la demarcació de Lleida a les eleccions al parlament del 12 de maig de 2024.
Des d'octubre de 2024 és l'encarregada de les polítiques del sector primari del seu partit.

## Referències

* ↑ Catalunya, Parlament de. «Fitxa del diputat/ada». [Consulta: 23 març 2024].
* ↑ Redacció. «Jeannine Abella encapçalarà la llista de Junts al Parlament per Lleida, l’Alt Pirineu i Aran pel 12M», 22-03-2024. [Consulta: 23 març 2024].
* ↑ Sallés, Quico; Botanch, Josep Maria. «Tots els noms de la nova executiva de Junts impulsada per Puigdemont i Turull». El Món.cat, 26-10-2024. [Consulta: 27 octubre 2024].