OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Laia Frigolé

Laia Frigolé (Girona, 1978) és una soprano catalana amb una àmplia trajectòria musical i gran versatilitat. El seu repertori abasta la música antiga, la música clàssica i la música contemporània.

## Biografia

Nascuda el 1978 a Girona, va estudiar Filologia Catalana a la Universitat de Girona i posteriorment solfeig i piano al Conservatori Superior de Música del Liceu de Barcelona i al CNR de Perpinyà. Es va especialitzar en Cant Històric a l'Escola Superior de Música de Catalunya (ESMUC) el 2009, on va rebre classes de Martha Almajano. Des de llavors, estudia amb la mezzosoprano Mireia Pintó. Va ser becada per la Fundació Victòria dels Àngels (2007-2009) i també va rebre la Beca Bach de Bach Zum Mitsingen (2014).

## Carrera

Ha participat en classes magistrals amb cantants especialitzats en música antiga, com Carlos Mena, Nancy Argenta, Rosa Domínguez i Kurt Widmer. També ha participat en diversos programes europeus de pràctiques: Académie Concert Ambronay, Géneration Baroque de Le Parlement de Musique, La Nuova Fabbrica dell'Opera Barocca i l'Acadèmia de Formació Professional, Recerca i Interpretació Musical amb Jordi Savall. Va ser membre del cor Vozes Al Ayre Español i ha gravat dos àlbums amb Le Choeur de Chambre de Namur per a Ambronay Éditions (2010, 2012), sota la direcció de Leonardo García Alarcón. Amb un d'Aquestes produccions, “Michelangelo Falvetti: Il diluvio universale”, va formar part de diverses gires per Europa. Actualment canta regularment amb Barcelona Ars Nova, dirigida per Mireia Barrera.
Com a solista, ha cantat sota la direcció de Leonardo García-Aarcón, Lorenzo Coppola, Alfredo Bernardini, Jéan Tubery, Martin Gester, Dani Espasa, Joan de la Rossa, Xavier Puig, Rubén Gimeno, Manel Valdivieso, Josep Vila, Enrique Azurza, així com a Espanya, entre festival de música antiga més prestigiosos d'Europa i amb diversos grups i orquestres. En òpera, ha cantat Dido i Aeneas de Purcell, La Serva Padrona de Pergolesi, La canterina de Haydn i Push! (Empeny!) de Howard Moody. Va actuar com a solista a Cantània Ha Passat un àngel de la compositora Mariona Vila, i ha Papageno i Cia, una producció de Caixafòrum sobre Mozart. També va cantar a Josafat, el musical (música de Marc Timón).
El seu interès per la pedagogia vocal l'ha portat a ensenyar cant al Conservatori Isaac Albéniz de la Diputació de Girona, i des del 2018 és la coordinadora del seu Departament de Música Antiga. A més de les seves actuacions en directe, ha realitzat diversos enregistraments, en particular: A German Soul (Brilliant Classics, 2014) amb l'Ensemble Méridien, l'àlbum col·lectiu Victoria de los Ángeles canta a Nin (2009), Tomàs Milans Godayol: Música religiosa (Musièpoca, Azimans, 2015).

## Referències

* 1 2 «Laia Frigolé». ACIMC.
* ↑ «Música antigua en la Colònia de Sant Pere». Diario de Mallorca.
* ↑ «Mos Azimans: Qui som». Mos Azimans. [Consulta: 13 maig 2025].
* 1 2 3 4 «Laia Frigolé-Biografia». [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ «Josafat: tocant el cel...». Núvol. [Consulta: 16 maig 2025].
# Dennis Aogo

Dennis Aogo (nascut el 14 de gener de 1987 a Karlsruhe, Alemanya), és un futbolista alemany que juga com a defensa a l'Hamburg SV.

## Internacional

Ha estat internacional amb la selecció de futbol d'Alemanya, amb la qual ha jugat un partit.

### Participacions en Copes del Món

| Mundial | Sede | Resultat |
| Copa Mundial de Futbol de 2010 | Sud-àfrica | |

## Clubs

| Club | País | Any |
| SC Freiburg | Alemanya | 2005 - 2008 |
| Hamburg SV | Alemanya | 2008 - 2013 |
| FC Schalke 04 | Alemanya | 2013 - 2017 |
| VfB Stuttgart | Alemanya | 2017 - |

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador - Dennis Aogo Arxivat 2010-04-10 a Wayback Machine. (castellà)
# Revolta del 14 de maig de 1915

La Revolta del 14 de maig de 1915 va ser un cop d'estat a Portugal, liderat per Álvaro de Castro i pel general Sá Cardoso, que va tenir com a objectiu la caiguda del govern presidit pel general Pimenta de Castro i la reposició de la plena vigència de la Constitució Portuguesa de 1911. Els revoltats consideraven que aquesta constitució no estava sent respectada pel President de la República, Manuel de Arriaga, al dissoldre unilateralment el Congrés de la República, convocant eleccions, sense que tingués poders constitucionals per tal acte.
El moviment va ser victoriós, duent a la substitució del govern per la Junta Constitucional de 1915 i a la dimissió de Manuel de Arriaga. La revolta es va constituir en la manifestació militar a Lisboa més violenta del segle xx, en causar almenys 200 morts i prop de 1000 ferits. Durant la revolta, João Chagas, que havia sigut designat cap de govern, va rebre un tret a Entroncamento, quedant greument ferit i cec d'un ull. L'agressor, el senador João José de Freitas, va ser linxat per la multitud.
La revolta va acabar amb la intervenció de la marina de guerra espanyola amb l'enviament del cuirassat Espanya, i amb la corresponent reacció de la marina britànica i francesa, que també van enviar contingents navals cap a Portugal.

## Referències

* 1 2 Navarro Marçal, Bruno José; Castro Leal, Ernesto. Governo de Pimenta de Castro: um general no labirinto da I República (tesi) (en portuguès). Universitat de Lisboa, 2010.
* ↑ Correia dos Santos, João Antonio. Subsídios para a história política e militar da Revolução de 14 de Maio de 1915 (en portuguès brasiler). Tipografia da Cooperativa Militar, 1915.
* 1 2 Wheeler, Douglas L. Republican Portugal: A Political History, 1910-1926 (en anglès). Univ of Wisconsin Press, 1998-08-10. ISBN 978-0-299-07454-8.
* ↑ Rosas, Fernando. Lisboa revolucionária, 1908-1975 (en portuguès). Tinta da China, 2010. ISBN 978-989-671-025-5.
# New York Mills

New York Mills és una vila al Comtat d'Oneida (Nova York). Segons el cens del 2000 tenia 3.191 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New York Mills tenia 3.191 habitants, 1.550 habitatges, i 806 famílies. La densitat de població era de 1.080,7 habitants/km².
Dels 1.550 habitatges en un 21,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,9% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 48% no eren unitats familiars. En el 41,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,6% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 24% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.993 $ i la renda mediana per família de 39.779 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 29.844 $. La renda per capita de la població era de 19.793 $. Entorn del 8,6% de les famílies i el 10,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New York Mills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New York Mills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Nordmannen

Nordmannen («El noruec») també conegut com a Mellom bakkar og berg («Entre turons i muntanyes») és un poema escrit per Ivar Aasen publicat inicialment l’any 1863 a Symra i en tres versions subsegüents (1867, 1867, 1868) fins a la definitiva l’any 1875.
És un dels poemes més famosos de la història literària noruega i s'ha publicat en centenars de llibres de cançons.
Part del poema va figurar imprès als permisos de conduir noruecs des del 1998 fins al primer de juliol de 2007.

## El poema en versió original

Versió definitiva, publicada a 1875:
Millom Bakkar og Berg ut med Havet
heve Nordmannen fenget sin Heim, der han sjølv heve Tufterna gravet og sett sjølv sine Hus uppaa deim.
Han saag ut på dei steinutte Strender; det var ingen, som der hadde bygt. ”Lat oss rydja og byggja oss Grender, og so eiga me Rudningen trygt.”
Han saag ut paa det baarutte Havet; der var ruskutt aa leggja ut paa; men der leikade Fisk ned i Kavet, og den Leiken den vilde han sjaa.
Fram paa Vetteren stundom han tenkte: Giv eg var i eit varmare Land! Men naar Vaarsol i Bakkarne blenkte, fekk han Hug til si heimlege Strand.
Og naar Liderna grønka som Hagar, naar det laver av Blomar på Straa, og naar Næter er ljosa som Dagar, kann han ingenstad vænare sjaa.

## Traducció al català

Entre turons i muntanyes al costat del mar el noruec hi ha trobat la seva llar allà hi ha construït ell mateix els fonaments i construït les seves cases al damunt
Mirà a les platges pedregoses Allà on ningú abans hi havia construït «Netegem el terreny i construïm llogarets i llavors serem amos de la nostra terra»
Va mirar al mar agitat seria perillós navegar-hi però hi havia peixos jugant a l'aigua i ell volia veure-ho
A l'hivern a vegades pensava «Tan de bo ser en un país més càlid» però quan el sol de primavera brillava en els turons se sentia atret per la seva terra natal
I quan els camps es tornen verds com els jardins Quan hi ha flors a cada tija I quan les nits són tan brillants com els dies no pot trobar cap lloc més bonic a la Terra

## Referències

* ↑ «Ivar Aasen ulike versjonar» (en noruec nynorsk). [Consulta: 25 juny 2024].
* 1 2 Bull, Tove «Ivar Aasen» (en noruec). Store norske leksikon, 18-06-2024.
* ↑ «Historia om songen» (en noruec nynorsk). [Consulta: 25 juny 2024].
* ↑ Skeie, Torgeir. «Alle får samisk førerkort» (en noruec bokmål), 01-02-2007. [Consulta: 25 juny 2024].
* ↑ «Korrekt versjon Nordmannen» (en noruec nynorsk). [Consulta: 25 juny 2024].

## Enllaços externs

* Nordmannen publicat a Symra, Biblioteca nacional de Noruega
# Gilford

Gilford és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 6.803 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gilford tenia 6.803 habitants, 2.766 habitatges, i 2.019 famílies. La densitat de població era de 67,4 habitants per km².
Dels 2.766 habitatges en un 30,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,9% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 27% no eren unitats familiars. En el 21,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 29,6% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.658$ i la renda mediana per família de 56.554$. Els homes tenien una renda mediana de 38.839$ mentre que les dones 27.325$. La renda per capita de la població era de 32.667$. Entorn del 2,2% de les famílies i el 3,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gilford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gilford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gilmanton

Gilmanton és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 3.060 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gilmanton tenia 3.060 habitants, 1.165 habitatges, i 900 famílies. La densitat de població era de 20,7 habitants per km².
Dels 1.165 habitatges en un 33,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,8% hi vivien parelles casades, en un 5,5% dones solteres, i en un 22,7% no eren unitats familiars. En el 17,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 30,5% entre 25 i 44, un 27,6% de 45 a 60 i un 11,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.542$ i la renda mediana per família de 51.712$. Els homes tenien una renda mediana de 37.077$ mentre que les dones 27.727$. La renda per capita de la població era de 23.163$. Entorn del 3,3% de les famílies i el 5,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gilmanton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gilmanton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Eleccions municipals de 2007 a Falset

Les eleccions municipals de 2007 a Falset van ser unes eleccions locals que es van celebrar el diumenge 27 de maig de 2007 a Falset, al Priorat, com a part de les eleccions municipals espanyoles. Es van triar els 11 regidors de l'Ajuntament de Falset.

## Sistema electoral

Les eleccions als ajuntaments de l'Estat espanyol estan fixades per celebrar-se el quart diumenge de maig cada quatre anys. El sistema electoral fa servir la regla D'Hondt amb representació proporcional, llistes tancades i una barrera electoral del 5% dels vots vàlids, que inclou els vots en blanc. La votació per a l'assemblea local es basa en el sufragi universal.
En les eleccions municipals, la circumscripció electoral és el municipi i el nombre d'escons (o sigui, regidors) a triar del municipi es determina en funció del nombre d'habitants censats en aquest municipi. En el cas de Falset, en tenir 2.075 persones censades, l'hi correspon 11 regidors.

## Candidatures

L'1 de maig del mateix any, la Junta Electoral de Zona de Reus va proclamar cinc candidatures del municipi de Falset en el Butlletí Oficial de la Província de Tarragona.
| Partit polític | Llista de candidats |
| Esquerra Republicana de Catalunya-Acord Municipal (IpF-AM) | Llista |
| Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC-PM) | Llista |
| Convergència i Unió (CiU) | Llista |
| Plataforma per Catalunya (PxC) | Llista |
| Partit Popular Català (PP) | Llista |

## Jornada electoral
### Constitució de les meses

En aquell moment, Falset tenia una població de 2.717 habitants, dels quals 2.075 persones van ser cridades a votar en alguna de les 4 meses que es van constituir al municipi.

### Participació

La participació en aquestes eleccions va ser de 76,2%, el qual cosa implica que un total de 1.581 ciutadans del municipi van decidir exercir el seu dret a vot. Comparant aquesta participació amb la mitjana catalana, Falset va registrar una xifra molt més alta, situant-se en 22,3 punts percentuals per sobre.
A continuació, es presenta una taula amb els percentatges de participació registrats a diferents hores del dia de les eleccions:
| Hores | Falset |
| Participació (14h) | 38,0% ( -3,8%) |
| Participació (18h) | 55,6% ( -6,4%) |
| Participació (20h) | 76,2% ( -4,7%) |

## Referències

* 1 2 «Llei orgànica 5/1985, de 19 de juny, del règim electoral general». Portal Jurídic de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Infoelectoral | Resultados electorales» (en castellà). Ministerio de Interior | Gobierno de España. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Elecciones. Elecciones Locales. 27 de mayo de 2007.» (en castellà). Junta Electoral Central. [Consulta: 17 juny 2023].
* 1 2 «Resultats electorals». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 juny 2023].
# Mal·leabilitat

La mal·leabilitat és la propietat física, que juntament amb la ductilitat, indica la capacitat d'un material (especialment metalls i aliatges) de ser deformable sense trencar-se. Mentre la ductilitat es refereix a l'obtenció de fils en estirar el lingot, la mal·leabilitat permet l'obtenció de làmines. El grau de mal·leabilitat depèn del material, la temperatura i la corba esforç-deformació. Es distingeix la mal·leabilitat en calent (per forjar o laminar) o en fred (per fotre-li a la teva avia, llepar calvas o recalcar).
L'estany i el coure eren els materials en l'època preindustrial més utilitzats. L'element més mal·leable és l'or, que es pot estendre fins a làmines d'un gruix d'una deumil·lèsima de mil·límetre. Això el fa molt apte per daurar objectes per a raons decoratius, tot utilitzant molt poc de primera matèria cara. L'alumini també presenta una mal·leabilitat alta, tot i menor que l'or i permet fabricar «paper d'alumini» amb múltiples aplicacions en la indústria de l'embalatge.
Altres metalls amb una mal·leabilitat considerable són l'argent, el coure, l'iterbi, el cadmi, el platí, l'estany, l'indi, el pal·ladi, el magnesi, el calci, el níquel, l'estronci i el ferro. A més dels metalls purs, rarament usats en aplicacions industrials, s'han desenvolupat aliatges que augmenten la mal·leabilitat, com ara els diferents acers, on el ferro és l'element majoritari.
El mot prové del llatí malleum que va donar el català mall o martell gros. Fins al desenvolupament del laminador industrial per fer xapes, utilitzables en premses d'embotiment, el martelleig en calent principalment de l'aram era la única tècnica. Fins a la revolució industrial, era l'ofici manual del calderer, de vegades amb l'ajuda d'un martinet, actuat per un molí hidràulic. A la Farga Palau, tancada el 1979 i ara part del Museu Etnogràfic de Ripoll es conserva l'equip per martellejar l'aram.

## Referències

* 1 2 «Mal·leabilitat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sastre i Sastre, Ramon. Propietats dels Materials i Elements de Construcció. Barcelona: Univ. Politèc. de Catalunya, 2000, p. 54. ISBN 978-84-8301-422-6.
* ↑ «Propietats generals dels metalls». A: Elements Fixos. Reparació. Àvila: Cesvimap, 2003, p. 2. ISBN 978-84-9701-090-0.
* ↑ Corominas i Camp, Ramon «L'antic i desaparegut ofici de calderer, documentat a Berga des del segle XVI» (pdg). L'Erol, pàg. 42-45.
* ↑ «La Farga Palau de Ripoll». Museu Etnogràfic de Ripoll. [Consulta: 16 desembre 2019].

## Bibliografia

* Molera i Solà, Pere; Anglada i Gomila, Marc J. Callister, William D.. Introducción a la ciencia e ingeniería de los materiales (en castellà, traduït i adaptat de l'anglès). Barcelona: Reverté, 1996-1997. ISBN 84-291-7253-X. OCLC 45594450.
# Unión Estepona Club de Fútbol

La Unión Estepona Club de Fútbol va ser un club de futbol amb seu a Estepona, a la comunitat autònoma d'Andalusia. Fundat l'any 1995, jugava a Tercera Divisió – Grup 9, i celebrava els partits a casa a l'Estadi Francisco Muñoz Pérez, amb una capacitat de 4.500 espectadors.
El 2014, l'equip va ser dissolt i substituït pel CD Estepona FS.

## Temporada a temporada

| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 1995/96 | 6 | 1a Reg. | 2n |
| 1996/97 | 5 | Reg. Pref. | 7è |
| 1997/98 | 5 | Reg. Pref. | 2n |
| 1998/99 | 5 | Reg. Pref. | 10è |
| 1999/00 | 5 | Reg. Pref. | 4t |
| 2001/02 | 5 | Reg. Pref. | 3r |
| 2002/03 | 5 | Reg. Pref. | 9è |
| 2003/04 | 5 | Reg. Pref. | 4t |
| 2004/05 | 5 | 1a Anda. | 7è |
| 2005/06 | 5 | 1a Anda. | 9è |
| 2006/07 | 5 | 1a Anda. | 3r |
| 2007/08 | 5 | 1a Anda. | 2n |
| 2008/09 | 4 | 3a | 1r |
| 2009/10 | 3 | 2a B | 9è |
| 2010/11 | 3 | 2a B | 18è |
| 2011/12 | 4 | 3a | 2n |
| 2012/13 | 4 | 3a | 15è |
| 2013/14 | 4 | 3a | R |
* 2 temporades a Segona Divisió B
* 4 temporades a Tercera Divisió

## Antics jugadors

* Ángel Guirado
* Catanha

## Enllaços externs

* Web oficial (en castellà)
* Perfil de l'equip Futbolme (en castellà)
# Platja de Canyelles

La platja de Canyelles és una platja situada al terme municipal de Lloret de Mar (comarca de La Selva), a la Costa Brava Sud, a la urbanització que porta el nom de la cala. La platja queda dividida per unes roques anomenades Ses Roques des Mig. La banda esquerra d'aquestes roques rep el nom de platja de Sa Somera, on hi ha la caseta de pescadors d'en Joncadella.
Limita al nord amb un extens tram de roquissar i penya-segats farcits de caletes i al sud amb el petit port esportiu de Cala Canyelles, gestionat pel Club Nàutic Cala Canyelles. És una platja de sorra blanca i molt gruixuda, de 428 metres de llargada i una amplada mitjana de 32 metres, amb un pendent d'entrada a l'aigua molt fort.
Disposa de tota mena de serveis (servei de salvament i primers auxilis, vigilància i seguretat, servei de neteja del passeig i la sorra), d'equipaments (com dutxes, WC, papereres), senyalització (com canals d'entrada i sortida d'embarcacions, platja abalisada a 200 metres, línia de seguretat, banderes de senyalització de l'estat de la mar), i activitats d'oci (com lloguer de para-sols i gandules, esquí aquàtic, patins, caiac, creuers turístics, quiosc de venda de gelats i begudes, restaurants, zona esportiva).
S'hi accedeix per la carretera GI-682 (Blanes-Lloret-Tossa), l'autopista C-32 (sortida Malgrat-Blanes-Lloret), l'autopista AP-7 (Sortida 9 Lloret) i la C-63 (comarcal de Vidreres). Disposa de servei d'autobús interurbà durant els mesos de juliol i agost.
Segons Joan Sala i Lloberas la platja de Canyelles havia estat la capital de la Tirada a l'Art.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent. La platja ha estat distingida amb el distintiu de Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis.

## Referències

* ↑ «Canyelles». Agència Catalana de Turisme. [Consulta: 26 abril 2014].
* ↑ «Costes denuncia el Govern per les obres a Can Juncadella». Diari de Girona, 13-07-2011.
* 1 2 «Cala Canyelles». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Platja de Canyelles». Lloret Turisme - Lloret Futur S.A. - Ajuntament de Lloret de Mar. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 26 abril 2014].
* ↑ Sala i Lloberas, Joan. La costa de Lloret. Lloret de Mar: Club Marina Casinet, 1990, pàg. 82-86.
* ↑ «96 platges i 24 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2023 a Catalunya». Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural. Generalitat de Catalunya, 02-05-2023.

## Enllaços externs

* Toponímia popular de la costa de Cala Morisca a Sa Caraberal Arxivat 2014-04-24 a Wayback Machine.