OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Economia de Bhutan

L'economia de Bhutan, una de les més petites i menys desenvolupades del món, és basada en l'agricultura i explotació forestal, que proporcionen els mitjans de subsistència principals per més de 60% de la població. L'agricultura consisteix en gran part de cultius i ramaderia de subsistència.
Les muntanyes abruptes dominen el terreny i fan la construcció de carreteres i altres infraestructures una tasca difícil i cara. L'economia està estretament alineada amb l'Índia a través d'una forta dependència del comerç, vincles monetaris i assistència financera. El sector industrial està tecnològicament ultrapassat, sent la major part de la producció artesanal. La majoria de projectes de desenvolupament, com la construcció de carreteres, requereixen del treball de migrants de l'Índia.
Els principals cultius són l'arròs, el blat, el blat de moro, les fruites i les hortalisses. A les zones muntanyenques es crien ramats de bestiar boví i iacs. El govern ha establert plans de desenvolupament per impulsar l'explotació sostenible dels recursos del país, sobretot dels boscos i les mines. La indústria es limita al processament d'aliments, l'artesania i el tèxtil, tot per a consum intern. Té rellevància l'energia hidroelèctrica, que és exportada a l'Índia. La principal font de divises prové del turisme, encara que es troba molt limitat. L'emissió de segells postals és també una important font d'ingressos per a l'economia.

## Referències

* 1 2 https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/bt.html Arxivat 2010-12-28 a Wayback Machine.
# Joan Antoni Moreno Bennàssar

Joan Antoni Moreno Bennàssar (castellà: Joan Antoni Moreno) (Pollença, 4 d'abril de 2000) és un esportista balear que competeix en piragüisme en la modalitat d'aigües tranquil·les.
Va guanyar tres medalles al Campionat Mundial de Piragüisme, els anys 2022 i 2023, i dues medalles d'or al Campionat Europeu de Piragüisme, els anys 2021 i 2022. Va participar en els Jocs Olímpics de París 2024, obtenint una medalla de bronze a la prova de C2 500 m juntament amb Diego Domínguez amb l'entrenador Kiko Martín. Era la primera vegada que participava en una prova olímpica de piragüisme. Moreno va manifestar la seva voluntat de poder presentar la medalla als aficionats de l'RCD Malloca, del qual és un ferm seguidor.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2024 | París (França ) | 3 | C2 500 m |
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2022 | Halifax (Canadà ) | 1 | C4 500 m |
| 2023 | Duisburg (Alemanya ) | 1 | C4 500 m |
| 2023 | Duisburg (Alemanya ) | 2 | C1 200 m |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2021 | Poznań (Polònia ) | 1 | C1 200 m |
| 2022 | Munic (Alemanya ) | 1 | C2 500 m |

## Referències

* ↑ A, Jaume. «Euforia en Pollença con el bronce de Joan Antoni Moreno» (en castellà). Diario de Mallorca, 08-08-2024. [Consulta: 9 agost 2024].
* ↑ «Joan Moreno» (en anglès). infoicf.mev.atos.net. [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ Navarro, Por Ana Pérez. «Quiénes son Joan Antoni Moreno y Diego Domínguez, los piragüistas que han conseguido el bronce para España» (en espanyol europeu), 08-08-2024. [Consulta: 9 agost 2024].
* ↑ Fernández, Felipe. «Diego Domínguez y Joan Antoni Moreno ganan en un final foto finish el bronce en C2 500» (en castellà), 08-08-2024. [Consulta: 9 agost 2024].
* ↑ «El RCD Mallorca cumplirá el sueño del medallista Joan Antoni Moreno» (en castellà). Mundo Deportivo, 09-08-2024. [Consulta: 9 agost 2024].
# Joan Basseda i Casas

Joan Basseda i Casas (Vallvidriera, Barcelona, ca. 1928 - Vallirana, 15 de febrer de 2021) fou un joier de professió i un col·leccionista.

## Biografia

Joan Basseda fou un joier de professió i un col·leccionista de fotografies. Durant molts anys, va ser part activa de l'associacionisme local del municipi de Vallirana. Fou actor, director i president del Grup de Teatre del Casino Valliranenc, i també en fou membre de la Junta. A més, va ser membre de l'Associació Fotogràfica de Vallirana on també actuà com a vicepresident a la Junta. Posteriorment, va ser president de l'Associació de Jubilats i Pensionistes de Vallirana, on en fou el president honorífic fins a la seva mort.

## Col·lecció Joan Basseda Casas

L'any 2001, l'Ajuntament de Girona, a través del Centre de Recerca i Difusió de la Imatge (CRDI), adquirí la col·lecció de daguerreotips, ambrotips i ferrotips de Joan Basseda. La col·lecció està formada per trenta-set objectes que contenen vuitanta-set imatges: vint-i-cinc daguerreotips, un d'ells estereoscòpic, onze ambrotips i cinquanta-un ferrotips. Es tracta d'un conjunt procedent en gran part de diverses localitzacions de l'estranger, ja que és constatable la producció d'un bon nombre de fotografies en ciutats americanes i angleses, i mostra continguts icònics majoritàriament consistents en retrats.
L'any 2021, va tenir lloc al centre de fotografia KBr, de la Fundació Mapfre, a Barcelona, una exposició de la col·lecció de daguerreotips del CRDI. La mostra, que portà com a títol La mirada captiva, estigué configurada per daguerreotips procedents, en la major part, de les dues col·leccions particulars del centre gironí: la de Joan Basseda i la d'Ángel María Fuentes de Cía. També, s'hi van incloure altres daguerreotips que no formaven part d'aquestes dues col·leccions i d'altres que provingueren de la col·lecció del Museu del Cinema de Girona, el qual també cedí altres objectes que van permetre explicar el context històric i la cultura de la imatge de l'època.

## Referències

* 1 2 3 «Col·lecció Joan Basseda Casas». Servei de Gestió Documental, Arxius i Publicacions (SGDAP). Ajuntament de Girona. [Consulta: 1r abril 2024].
* ↑ «Mor Joan Basseda i Casas». Ajuntament de Vallirana, 16-02-2021. [Consulta: 4 abril 2024].
* ↑ Pérez Pena, Josep «Joan Basseda Casas». Colección de fotografía encastrada. Centre de Recerca i Difusió de la Imatge (CRDI), 2004, pàg. 1 [Consulta: 1r abril 2024].
* ↑ «La mirada captiva: la col·lecció de daguerreotips del CRDI-Girona». la DaDa. Associació de Professionals de l'Arxivística i la Gestió de Documents de Catalunya, 23-04-2021. [Consulta: 1r abril 2024].

## Enllaços externs

* Col·lecció Joan Basseda. CRDI. Ajuntament de Girona. (30 agost 2021). [Consulta: 1r abril 2024]
# Mictofiformes

Els mictofiformes (Myctophiformes) són un ordre de peixos osteïctis, marins i d'aigües profundes.

## Morfologia

* Mida petita.
* Cap i cos comprimits.
* Ulls laterals.
* Boca gran i terminal.
* Presència d'aleta adiposa.
* Tenen molts fotòfors.

## Classificació

Ordre Myctophiformes
* Família Neoscopelidae
** Benthosema
** Bolinichthys
** Centrobranchus
** Ceratoscopelus
** Diaphus
** Diogenichthys
** Electrona
** Gonichthys
** Gymnoscopelus
** Hintonia
** Hygophum
** Idiolychnus
** Krefftichthys
** Lampadena
** Lampanyctodes
** Lampanyctus
** Lampichthys
** Lepidophanes
** Lobianchia
** Loweina
** Metelectrona
** Myctophum
** Nannobrachium
** Notolychnus
** Notoscopelus
** Parvilux
** Protomyctophum
** Scopelopsis
** Stenobrachius
** Symbolophorus
** Taaningichthys
** Tarletonbeania
** Triphoturus
* Família Myctophidae
** Neoscopelus
** Scopelengys
** Solivomer

## Referències

* ↑ Carroll, R., 1988. Vertebrate paleontology and evolution. W.H. Freeman, Nova York, Estats Units. 698 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Chen, S.-Z., 2002: Fauna Sinica. Ostichthyes. Myctophiformes, Cetomimiformes, Osteoglossiformes. Fauna Sinica. Osteichthyes. Acipenseriformes, Elopiformes, Clupeiformes, Gonorhynchiformes. 2002: i-ix, 1-349.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, Alwyne. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Londres: Macdonald, 1985.
# Economia de Madagascar

L'agricultura, fins i tot pesca i silvicultura, és el pilar de l'economia de Madagascar, explicant el 25% del Producte interior brut, emprant el 80% de la població, i contribuint més del 70% per als guanys d'exportació. La indústria presenta la fabricació de teixits i el processament de productes agrícoles.
El creixement de la producció entre el 1992 i el 1997 va fer una mitjana menys que la taxa de creixement de la població. Això va ocórrer a causa de vagues i demostracions contra el govern, una decadència en la demanda de cafè mundial, i el compromís erràtic del govern a la reforma econòmica. Els obstacles formidables estan dempeus en el camí de la realització de Madagascar del seu potencial de creixement considerable; el grau de reformes del govern, fora d'ajuda financera, i inversió estrangera seran determinants claus.
Després d'abandonar polítiques de caràcter socialista durant el decenni de 1990, Madagascar va adoptar les polítiques del Banc Mundial i del FMI respecte a privatitzacions i liberalització.
# Escut del Tadjikistan

L'escut del Tadjikistan, més aviat un emblema que no pas un escut heràldic, és una versió modificada del que va estar en vigor a l'RSS del Tadjikistan fins al col·lapse de la Unió Soviètica el 1991, els elements del qual ja apareixien a l'emblema de la República Socialista Soviètica Autònoma, dependent de l'Uzbekistan (1929). Com passa amb altres repúbliques sorgides de la desintegració de l'URSS, els símbols de les quals no es remunten més enllà de la Revolució d'Octubre de 1917, l'escut actual conserva diversos elements del de l'era soviètica.
De forma circular, la part central de l'escut l'ocupa la mateixa corona que figura a la bandera estatal –igualment perfilada de gules, oberta, amb set estrelles de cinc puntes també de gules a la part superior, col·locades en forma de semicercle–, la qual al·ludeix al mot persa تاج (tadj), que vol dir precisament 'corona', d'on segons la tradició deriva el nom del poble tadjik. Aquesta corona ressalta damunt els raigs d'un sol també de gules que neix darrere de tres monts d'atzur amb els cims nevats d'argent, en record de les muntanyes del Pamir.
A banda i banda figuren, a la destra, un ram de cotó de sinople amb els flocs d'argent i, a la sinistra, un manat d'espigues de blat d'or, units per una cinta amb els colors de la bandera estatal. A la part inferior s'hi pot veure un llibre obert d'argent.
El nou emblema estatal fou aprovat el 28 de desembre de 1993 en substitució del que es va utilitzar transitòriament abans, que duia com a element central un lleó passant reguardant d'or.

## Escuts usats anteriorment

* Escut de l'RSSA del Tadjikistan (1929)
* Escut de l'RSSA del Tadjikistan (1936)
* Escut de l'RSS del Tadjikistan (1929-1991)
* Escut de la República del Tadjikistan (1992-1993)

## Vegeu també

* Bandera del Tadjikistan

## Enllaços externs

* Presidència del Tadjikistan – L'escut Arxivat 2009-04-24 a Wayback Machine. (tadjik) (rus)
* Flags of the World – Escut del Tadjikistan (anglès)
# Joan Cós i Duran

Joan Cós i Duran (Cervera, 1814 - Montpeller, 1879) fou un advocat i polític d'ideologia carlina.

## Biografia

Joan Cós va néixer a Cervera l'any 1814, va realitzar els primers estudis de dret a la Universitat de Cervera. El 1840 després de participar en la guerra dels Set Anys o Primera Guerra Carlina es va exiliar i va acabar els seus estudis doctorant-se en dret civil i dret canònic a la Universitat de Bolonya. A Montpeller va exercir d'advocat i a Nàpols de conseller de Carles VI, pretendent carlí al tron d'Espanya des de l'any 1845. El 1870 va assistir a l’assemblea carlina de Vevey com a membre del pretendent carlí a la corona d'Espanya, Carles VII.
Fou un partidari exaltat del legitimisme, sobre aquest tema va publicar nombrosos opuscles com; Le droit legitime au trône de Saint-Ferdinand (1845) i ¡Oh Roma feliz!, (1860), entre d'altres.
Va morir a Montpeller el 1879.

## Referències

* 1 2 3 4 «Joan Cós i Duran». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 Marició Janué i Miret. Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 04/06/1992, p. 312-313. ISBN 978-84-297-3521-5 [Consulta: 12 juny 2024].
# Joan Falgarona Canadell

Joan Falgarona (Figueres, 16 de setembre de 1924 — Figueres, 2012) va ser un sabater i trompetista català. Va aprendre les primeres lliçons musicals de part del seu pare i l'any 1942 el va fer anar a Barcelona per estudiar trompeta amb el seu mestre Amadeu Rovira González i harmonia amb Joaquín Zamacois.

## Iniciació

Com a trompetista, va formar part de diverses agrupacions orquestrals locals, com l'Orquestra Mendoza de Figueres, a La Principal de la Bisbal i Els Montgrins.
Va donar-se a conèixer com trompetista l'any 1945 amb la seva participació al servei militar al Regiment Jaume Primer de Barcelona, on va aconseguir distincions com soldat i músic. En aquella època treballava al Cabaret Rio amb l'orquestra Ramon Evaristo. En acabar el servei militar va participar en l'orquestra Lluís Rovira (1947), on va actuar a Madrid, Portugal, Suïsa, Barcelona, Itàlia i Egipte. Ho va combinar amb diverses gravacions de discs i classes de trompeta. L'any 1952 va entrar en l'orquestra Isi Fabra, per actuar a l'Ambassador Hotel de Bhamdoum, al Líban, i el mateix any al Casino Abdullah de Bagdad fins 1953. Va tornar a Barcelona i va entrar a l'orquestra Oliva als Jardins Casablanca. L'any 1954 va formar part de l'orquestra de Lorenzo González, a La Masia de Barcelona i a l'orquestra Gadea al Cabaret Emporium.

## Retirament temporal de la música

Amb la mort del seu pare l'any 1954 va canviar la seva vida. Va instal·lar-se a Figueres l'any 1955 amb Pilar Cortada Teixidor, la seva esposa i els seus dos fills. Posteriorment va tenir dues filles més. Va deixar la música per dedicar-se al comerç de calçat, treballant en la botiga del seu difunt pare. L'any 1963 va canviar el nom de la sabateria de Can Canadell per Falgarona.

## Tornada a la música

Amb el pas del temps es va reincorporar en la música per la Coral Gaudeamus l'any 1987 com a cantant dins els baixos. Posteriorment va realitzar arranjaments per la mateixa coral. Va interessar-se per la poesia per musicalitzar-la i va participar en els Jocs Florals. Va guanyar el Premi de la Música i Poesia Araceli i Modest Sabater i La Ginesta d'Or de Perpinyà.

## Vida política

Va formar part d'un partit polític local a Figueres anomenat Fòrum Cívic. Pretenia aconseguir una major participació ciutadana en la política municipal. Van obtenir 3 regidors l'any 1995 amb 2036 vots (13,6%).

## Obra

Només es conserven dues gravacions, un vals i un bolero anomenat "Entre las flores". Es poden trobar a la Biblioteca Nacional de España.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Padrosa Gorgot, Inés. Diccionari biogràfic de l'Alt Empordà. Diputació de Girona, 2009, p. 313-314. ISBN 9788496747548.
* ↑ «Fòrum Cívic». [Consulta: 2023].
* ↑ «Entre las flores [Grabación sonora :bolero / Juan Falgarona. Un vals / Luis Rovira - Falgarona, Juan - Registro sonoro musical - 1950]» (en anglès). [Consulta: 14 desembre 2023].
# Joan Giralt i Banús

Joan Giralt i Banús (Badalona, 1922 - Badalona, 20 d'agost de 2011) va ser un dibuixant de còmics català.
Nascut a la ciutat de Badalona el 1922, va instal·lar-se el 1927, durant la seva infantesa, a la veïna Sant Adrià de Besòs, on va establir-se de manera permanent. Els seus dibuixos estan documentats per primera vegada a la dècada del 1940, les seves primeres obres sempre eren dibuixos acompanyats de guia. Entre 1945 i 1947 va presentar un dibuixos de fades a l'Editorial Hispano-Americana. El 1950 va començar a treballar amb l'Editorial Ricart, per a la qual va crear diversos còmics com Ardillitas, Cuentos Orientales, Episodios de Corea, Selecciones de guerra, Superhombre i Robinson Crusoe. Posteriorment, als anys 60 i 70 també va treballar per a diverses agències europees, com Bardon o DC Thomson, això va fer que les seves obres traspassessin les fronteres espanyoles i arribés a il·lustrar relats francesos, anglesos o alemanys, com Brik per al mercat francès. El 1977 va tornar al mercat espanyol i va treballar per a Bruguera publicant primer diversos relats breus de temàtica policíaca per a revistes com Super Mortadelo o Super Pulgarcito. Així mateix, va encarregar-se de cinc adaptacions literàries de J. M. González Cremona de la col·lecció Joyas Literarias Juveniles de Bruguera. A la dècada del 1990 encara va treballar en una col·lecció de terror alemanya i uns dibuixos humorístics per a la premsa àrab. Giralt va morir a Badalona el 20 d'agost de 2011, als 89 anys.
Del 22 de setembre al 3 d'octubre de 2015 la biblioteca de Sant Adrià va acollir l'exposició Joan Giralt i Antonio Bernal: fabricants de somnis, que també van organització conjuntament amb l'Ajuntament de Sant Adrià i el Museu de l'Hospitalet, i que va comptar amb la col·laboració de la família del dibuixant. Gràcies a l'exposició es va recuperar i documentar part de la seva obra, es van descobrir obres desconegudes o que havien estat atribuïdes a altres autors com Emili Giralt.

## Referències

* 1 2 3 Redacció «Sant Adrià recupera y amplía la obra de su dibujante de cómics más internacional». La Vanguardia, 25-09-2015.
* 1 2 3 «La biblioteca de Sant Adrià acull una mostra sobre el dibuixant de còmics adrianenc Joan Giralt». Diari de Sant Adrià, 22-09-2015.
* ↑ «Joan Giralt Banús». Remémori. [Consulta: 14 desembre 2023].
* ↑ «La Biblioteca Sant Adrià difon l'obra de Joan Giralt». Ajuntament de Sant Adrià de Besòs, 22-09-2015. [Consulta: 14 desembre 2023].
# Nepocià d'Astúries

Nepocià d'Astúries (en llatí Nepotianus). Usurpador del Tron d'Astúries el 842.
Fou comes palatii en la cort del rei Alfons II el Cast. De filiació desconeguda, és citat en les cròniques com cognatus regis, que la major part dels investigadors interpreten, no com cunyat del rei, si no més bé parent consanguini. Atès que li van donar suport asturs i vascons, s'ha apuntat que podria ser parent d'Alfons II per part de sa mare, la vascona Múnia. De vegades s'ha identificat amb un Nepocià que apareix en una carta del rei Silo, però això el convertiria en octogenari en el moment de la lluita pel tron.
A la mort d'Alfons II, aprofitant l'absència de Ramir I, es va rebel·lar per la corona. Amb tropes asturs i vascones, es va enfrontar contra les tropes gallegues de Ramir I a Cornellana, al costat del riu Narcea. L'exèrcit de Nepocià va ser derrotat.
Nepocià va ser capturat, cegat i tancat en un convent de localització desconeguda. Més tard Ramir canviaria el sistema electiu de successió, pel patrilineal, impedint que les faccions de nobles pogueren desplaçar del poder la seva família.
# New York Sun

The New York Sun va ser un periòdic (sortia 5 dies a la setmana) publicat a la ciutat de Nova York des de 2002 fins al 2008.
Un diari anterior de Nova York The Sun començà a publicar-se el 1833 i es fusionà amb New York World-Telegram el 1950. Era considerat un diari seriós i era més conservador des del punt de vista polític que els coetanis New York Times i New York Herald Tribune
El diari The Sun va sortir a la venda el 3 de setembre de 1833 sota el lema "brilla per a tots"". El 1844, The Sun va publicar una notícia falsa sobre la travessia de l'Atlàntic en globus, feta per Edgar Allan Poe, i el 25 d'agost de 1835 una sèrie d'articles en els quals atribuïa a John Herschel el descobriment de vida a la Lluna.
John B. Bogart, editor del The Sun entre 1873 i 1890, va fer la que potser és la més citada de les definicions existent sobre què és el periodisme: Quan un gos mossega a un home no és notícia, perquè això passa molt sovint, però quan un home mossega un gos sí que ho és. L'any 1868 "The New York Sun" contractà per primera vegada una dona com a reportera i en la dècada dels 1880 The Sun contractà Eleanor Hoyt Brainerd com a editora de moda, essent la primera dona editora d'un diari.
El diari es publica fins al 30 de setembre de 2008

## Referències

* ↑ «New York Sun May Close if Millions Aren't Found».
* ↑ «Sun's Centary». Time (magazine), 11-09-1933 [Consulta: 15 juliol 2008]. Arxivat 2008-01-20 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-01-20. [Consulta: 25 agost 2009].
* ↑ Bartlett's Familiar Quotations, 16th edition, ed. Justin Kaplan (Boston, London, and Toronto: Little, Brown, 1992), p. 554.
* ↑ «The Arc of the Sun», 30-09-2008. [Consulta: 30 setembre 2008].

## Enllaços externs

* The New York Sun
# Convergència antàrtica

La convergència antàrtica (també coneguda com a zona frontal polar antàrtica o zona de convergència antàrtica) és una línia que envolta l'Antàrtida on les aigües fredes de l'oceà Antàrtic que flueixen cap al nord s'enfonsen sota les aigües relativament tèbies de la zona subantàrtica. La línia és actualment una zona d'aproximadament 32-48 km d'amplada, que s'endinsa cap al nord en algunes regions més que en altres, en direcció dels oceans Pacífic, Atlàntic i Índic, cap als 55° de latitud sud, entre els paral·lels 48° i 61° de latitud sud. S'estén per la banda nord del corrent Circumpolar, que separa les aigües fredes antàrtiques de les més temperades pròpies de latituds mitjanes.
La ubicació precisa d'aquesta línia en determinat lloc i moment s'evidencia pel sobtat canvi de la temperatura de la superfície de l'aigua, amb mitjanes de 2,8 °C a 5,5 °C. Encara que aquesta zona és mòbil, normalment no s'allunya més de mig grau de latitud de la seva ubicació mitjana.
Aquesta línia, com la línia arbrada, a l'hemisferi nord, és un límit natural i no un de convencional. No només separa dos regions hidrològiques, sinó que també separa àrees de diferents associacions de vida marina i climes diferents. Les illes Shetland del Sud, les Òrcades del Sud, les Geòrgia del Sud, Sandwich del Sud, l'illa Bouvet, l'illa Heard i l'illa McDonald estan al sud de la convergència. Les illes Kerguelen estan aproximadament en la convergència. Les Malvines, les illes del Príncep Eduard, Crozet i Macquarie queden al nord de la convergència.
En aquesta zona, la temperatura de la superfície oceànica pot variar fins a 5 °C a pocs metres de profunditat. Aquestes aigües, fredes i riques en nutrients, són especialment productives en els llargs i assolellats dies característics de la primavera i l'estiu antàrtic. L'energia solar en els mars antàrtics produeix gran quantitat d'algues flotants, anomenades fitoplàncton. El krill, conjunt de diverses espècies de crustacis marins que integren el zooplàncton, s'alimenta de fitoplàncton. Pràcticament la resta de les espècies marines, inclosos pingüins, foques i balenes, s'alimenten de krill.