OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria Antònia Peralba Pellicer

Maria Antònia Peralba Pellicer (Coll de Nargó, 1957) és una metgessa de Coll de Nargó que ha treballat durant 40 anys com a metgessa d'atenció primària al món rural, 35 dels quals al seu poble. Va començar treballant al CAP Oliana. Ha lluitat sempre per mantenir els serveis als pobles. El 2024 va rebre la Creu de Sant Jordi "per la seva professionalitat i empenta" i la seva defensa de l'atenció mèdica al món rural.

## Referències

* 1 2 Pirineus, Viure als. «La metgessa de Coll de Nargó Maria Antònia Peralba ha rebut la Creu de Sant Jordi de mans del president de la Generalitat», 23-12-2024. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Maria Antònia Peralba Pellicer, metgessa d'atenció primària de l’ICS, rep la Creu de Sant Jordi 2024». [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Dos médicos y una farmacéutica, distinguidos con la Creu de Sant Jordi 2024» (en castellà), 03-12-2024. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ Redacció. «Creu de Sant Jordi per a Maria Antònia Peralba Pellicer, 35 anys metgessa a Coll de Nargó», 03-12-2024. [Consulta: 18 març 2025].
# Caquier de Virgínia

El caquier de Virgínia (Diospyros virginiana), o persimó (en anglès: American persimmon), és una espècie del mateix gènere que el caquier. La seva distribució a Amèrica va des de la regió de Nova Anglaterra fins als estats de Florida, i a l'oest a Texas, Oklahoma, i Kansas. Creix silvestre, però ha estat cultivat també des de la prehistòria pels amerindis.
D. virginiana és un arbre que arriba a fer 20 m d'alt. A l'estiu fa flors flairoses, essent un arbre dioic, per tant cal que hi hagi peus d'arbre mascles i femelles per a produir llavors. La seva pol·linització és anemòfila i entomòfila (per insectes i pel vent).
El fruit és d'arrodonit a oval, normalment de color groc-taronja i d'uns 2 a 6 cm de diàmetre. Hi ha cultivars comercials com els anomenats Early Golden, John Rick, Woolbright, i Miller i una cultivar sense llavors: Ennis. També en anglès es coneix amb el nom de 'date-plum', que en realitat és un nom més apropiat per al caqui asiàtic de l'espècie Diospyros lotus.
El fruit és astringent, per la presència de taní, fins que les gelades milloren el seu gust. Madura a finals de la tardor.
Té molta vitamina C.

## Usos

Es menja cru, cuit o assecat. De les fulles es pot fer una infusió i les llavors torrades són un succedani del cafè. Són típics els pastissos o dolços de caqui de Virgínia (persimmon pie, persimmon pudding o persimmon candy). Del fruit fermentat es fa una mena de cervesa. La fusta és dura i pesant, adequada per a ebenisteria.

## Referències

* ↑ TermCat: https://www.termcat.cat/ca/cercaterm/fitxa/MjkyMTc1MQ%3D%3D
* ↑ Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.

## Enllaços externs

* Diospyros virginiana images at bioimages.vanderbilt.edu Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
* persimmonpudding.com - dedicated to growing, education, and use of Diospyros virginiana L., the common, or American persimmon
* American Persimmon Native Range Distribution Map
# Livingston (Carolina del Sud)

Livingston és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 148 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Livingston tenia 148 habitants, 60 habitatges i 43 famílies. La densitat de població era de 70,5 habitants/km².
Dels 60 habitatges en un 26,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,3% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 28,3% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,6% tenia menys de 18 anys, un 3,4% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 32,4% de 45 a 60 i un 14,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.250 $ i la renda mediana per família de 39.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.000 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 13.751 $. Entorn del 4,5% de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Livingston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Livingston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Berard, Pere, Otó, Acursi i Adjut

Berard, Otó, Pere, Acursi i Adjut foren frares franciscans, morts com a màrtirs al Marroc el 16 de gener de 1220. Considerats com a protomàrtirs franciscans, són venerats com a sants per l'Església catòlica. També són coneguts com a màrtirs de Marràqueix.

## Biografia

Berardo da Calvi era sotsdiaca, Ottone da Stroncone i Pietro da Sangeminiò, sacerdots, i Accursio da Aguzzo i Adiuto da Narni, germans llecs. Provenien de diversos llocs d'Itàlia i estigueren entre els primers membres de l'Orde de Frares Menors. Foren els primers franciscans enviats com a missioners per sant Francesc d'Assís a terres de sarraïns.
Primer anaren a Sevilla (llavors regne musulmà), on començaren a predicar. Foren detinguts i conduïts davant el soldà Miramamolí, que els envià al Marroc amb l'ordre de no predicar. No feren cas i continuaren predicant, essent novament empresonats. Torturats, i davant la negativa a deixar de predicar, foren decapitats a Marràqueix el 16 de gener de 1220.

## Veneració

Francesc d'Assís, en assabentar-se'n, va dir «Ara puc dir amb seguretat que tinc cinc frares menors». Els cossos foren portats al monestir de la Santa Creu de Coïmbra (Portugal), i en 2010 foren portats al santuari de Sant'Antonio da Padova de Terni.
Foren canonitzats el 7 d'agost de 1481 per Sixt IV, també franciscà, amb la butlla Cum alias.

## Bibliografia

* Esperia Urbani, Protomartiri Francescani, Velar - Elledici, Gorle 2009.
* Giuseppe Cassio, Oltre Assisi. Con Francesco nella Terra dei Protomartiri attraverso l'Umbria Ternana, Velar - Elledici, Gorle 2010.
# Maria Antònia Peralba Pellicer

Maria Antònia Peralba Pellicer (Coll de Nargó, 1957) és una metgessa de Coll de Nargó que ha treballat durant 40 anys com a metgessa d'atenció primària al món rural, 35 dels quals al seu poble.
Va començar treballant al CAP Oliana. Ha lluitat sempre per mantenir els serveis als pobles. El 2024 va rebre la Creu de Sant Jordi "per la seva professionalitat i empenta" i la seva defensa de l'atenció mèdica al món rural.

## Referències

* 1 2 Pirineus, Viure als. «La metgessa de Coll de Nargó Maria Antònia Peralba ha rebut la Creu de Sant Jordi de mans del president de la Generalitat», 23-12-2024. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Maria Antònia Peralba Pellicer, metgessa d'atenció primària de l’ICS, rep la Creu de Sant Jordi 2024». [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Dos médicos y una farmacéutica, distinguidos con la Creu de Sant Jordi 2024» (en castellà), 03-12-2024. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ Redacció. «Creu de Sant Jordi per a Maria Antònia Peralba Pellicer, 35 anys metgessa a Coll de Nargó», 03-12-2024. [Consulta: 18 març 2025].
# Maria Antònia Peralba Pellicer

Maria Antònia Peralba Pellicer (Coll de Nargó, 1957) és una metgessa de Coll de Nargó que ha treballat durant 40 anys com a metgessa d'atenció primària al món rural, 35 dels quals al seu poble.
Va començar treballant al CAP Oliana. Ha treballat per mantenir els serveis als pobles. El 2024 va rebre la Creu de Sant Jordi "per la seva professionalitat i empenta" i la seva defensa de l'atenció mèdica al món rural.

## Referències

* 1 2 Pirineus, Viure als. «La metgessa de Coll de Nargó Maria Antònia Peralba ha rebut la Creu de Sant Jordi de mans del president de la Generalitat», 23-12-2024. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Maria Antònia Peralba Pellicer, metgessa d'atenció primària de l’ICS, rep la Creu de Sant Jordi 2024». [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Dos médicos y una farmacéutica, distinguidos con la Creu de Sant Jordi 2024» (en castellà), 03-12-2024. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ Redacció. «Creu de Sant Jordi per a Maria Antònia Peralba Pellicer, 35 anys metgessa a Coll de Nargó», 03-12-2024. [Consulta: 18 març 2025].
# Castalia (Carolina del Nord)

Castalia és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 340 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Castalia tenia 340 habitants, 132 habitatges i 102 famílies. La densitat de població era de 177,4 habitants per km².
Dels 132 habitatges en un 36,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 18,9% dones solteres, i en un 22,7% no eren unitats familiars. En el 20,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.438 $ i la renda mediana per família de 29.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.750 $ mentre que les dones 19.250 $. La renda per capita de la població era de 12.455 $. Entorn del 23,2% de les famílies i el 22,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Castalia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Castalia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# La Vega (Cundinamarca)

La Vega és un municipi colombià al departament de Cundinamarca, situat a la província del Gualivá, a 54 km de Bogotà, i a 45 minuts de la mateixa per l'autopista que condueix a Medellín. Sota la seva jurisdicció hi ha el centre poblat de El Vino.

## Toponímia
### Origen lingüístic

* Família lingüística: preromana.
* Llengua: no determinada.
Vega prové de la veu preromana vaica, fa referència a "la part de terra baixa i fèrtil regada per un riu". També se'n diu vega a un prat proper a un riu, una llacuna o qualsevol cos d'aigua procliu a inundacions. Vaica possiblement està emparentat amb el vocable indoeuropeu wed que expressa els significats de "aigua, mullat".
El nom del municipi es relaciona amb el fet d'estar situat en una vall denominada Vega de San Juan, per on s'agrupen diverses fonts hídriques, entre elles els rius Tabacal i Dulce.
En època precolombina el territori de l'actual municipi de La Vega fou habitat pels indis doymas i els bulucaymas, clans que pertanyien a la nació Panche. xxxxx
El poble fou fundat el 12 de juny de 1605 per l'oidor Alonso Vásquez de Cisneros. Inicialment es deia Chambata i després La Vega, per les seves característiques geogràfiques. Pcmés tard prengué el nom de San Juan de La Vega perquè la població fou consagrada a l'apòstol Sant Joan. En 1777 La Vega s'erigí com a parròquia de blancs i va dir la primera missa el pare Matías Cabal de Melodías y Pinzón.
* ↑ Nombres Geográficos de Colombia - Región Cundiboyacense. ISBN 978-958-8323-66-4.
# Lowrys

Lowrys és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 207 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lowrys tenia 207 habitants, 76 habitatges i 59 famílies. La densitat de població era de 25,3 habitants/km².
Dels 76 habitatges en un 32,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,3% hi vivien parelles casades, en un 15,8% dones solteres, i en un 21,1% no eren unitats familiars. En el 17,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 26,1% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.750 $ i la renda mediana per família de 55.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.667 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 16.652 $. Entorn del 3,8% de les famílies i el 5,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lowrys». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lowrys». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Útila

Útila (Isla de Utila) és la tercera illa més gran del departament de les Islas de la Bahía (Hondures), després de Roatán i Guanaja, i també un dels seus quatre municipis. Està localitzada en una regió que marca l'extrem sud de l'escull mesoamericà, el segon més gran del món. Pumpkin Hill és el punt més alt de tota l'illa. Ha sigut documentada a la història des del quart viatge de Colom, i actualment cada vegada té més turisme, basat sobretot en el submarinisme recreatiu. Útila forma part d'Hondures des de fa uns 150 anys.

## Referències

* ↑ «Utila Guide- your best source for information about Utila. | UTILA GUIDE».
* ↑ Municipi d'Útila a Monografías.com
* ↑ Tractat de 1859 entre Gran Bretanya i el Govern d'Hondures traducció a l'anglès) que cedeix les Illes de la Badia i el territori britànic de Mosquitia a la República d'Hondures
* ↑ Decret d'Hondures de 1861 (traducció a l'anglès) on les Illes de la Badia i el territori de Mosquitia es declaren sota el domini i sobirania de la República d'Hondures
# Tossut

Un saltamartí o tossut és un ninot amb la base semiesfèrica que actua de contrapès de manera que després de copejar-lo sempre torna a la posició inicial. El saltamartí és una joguina molt popular entre els nadons per als que s'ofereix en formes i colors cridaners. A l'efecte sensorial provocat pel seu suau moviment, alguns fabricants hi afegeixen el d'un mecanisme musical al seu interior que s'activa en balancejar-lo.

## Història

Les descripcions del principi d'aquesta joguina són coneguts a la Xina com el budaoweng (不倒翁, vell que no cau), des del començament de la dinastia Tang (del segle VII fins a principis de segle X). El model xinès ha inspirat el disseny del ninot tradicional de paper maixé denominat Okiagari koboshi, al Japó, del qual hi ha testimonis al segle xiv.
Els exemplars portats a Europa representen un corpulent personatge d'Orient, i es van anomenar Poussah. Cap al final del segle xviii, a París, el cèlebre John Ramponneau va donar el seu nom a aquest tipus de joguina.
Modernament, s’ha comercialitzat per Hasbro, 1971, com una joguina de la forma i mida d'un ou de gallina, de plàstic decorat, que representa un personatge. Barata i robusta, aquesta joguina va tenir molt d'èxit. La seva característica de tornar a la posició vertical i el balanceig va donar origen al nom utilitzat en països de parla anglesa: Weeble, que vol dir trontollar. Aquestes joguines modernes han estat acompanyades d'una àmplia gamma d'accessoris del mateix fabricant: vehicles, cases, roba. Després d'una aturada en la comercialització, al cap d'un temps es va tornar a oferir a la venda en la dècada del 2000.

## Mecànica

Cal tenir en compte que un saltamartí té una forma més ampla a la "base" (la part en contacte amb el terra) que a la part "superior", amb la massa distribuïda de manera desigual amb relació a la seva alçada, concentrada principalment en aquesta base.
La conseqüència directa és que el seu centre de massa, i en aquest cas el seu centre de gravetat (tenint en compte un camp gravitatori homogeni) són molt baixos, la qual cosa impedeix al saltamartí que caigui, fins i tot si l'angle que forma amb la vertical és molt gran (vegeu parell de forces). Aquesta propietat es deu també a la forma esfèrica i llisa (baix coeficient de fricció) de la base del saltamartí que en permet el balanceig.

## Vegeu també

* Sonall
* Daruma

## Referències

* ↑ Lewis Carroll. Alicia anotada: Alicia en el país de las maravillas & A través del espejo. Ediciones AKAL, 2 desembre 1998, p. 246–. ISBN 9788473396943 [Consulta: 10 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Vídeo d'un personatge fent de "tossut" Arxivat 2010-02-11 a Wayback Machine.
Viccionari
# Papa Benet III

Benet III (Roma, ? – † 17 d'abril del 858) va ser Papa de l'Església Catòlica des del 855 fins al 858.
Fou escollit Papa immediatament després de la mort del seu antecessor Lleó IV, però no el consagraren fins al 29 de setembre del 855 a causa del fet que l'emperador Lotari I feia costat a l'elecció del cardenal Anastasi, que comptava amb el suport de la noblesa.
Benet fou fet presoner i Anastasi, que ha passat a la història com a antipapa, va ocupar el tron pontifici fins que la pressió popular el va fer abandonar. El cisma finí amb l'excomunió d'Anastasi.
Després de la mort de l'emperador Lotari I, va intervenir en el conflicte entaulat entre els seus fills i hereus, el futur Lotari II, Lluís II i Carles el Calb.
Va defensar els drets com a bisbe davant dels senyors feudals i va afavorir les missions a les illes britàniques. Va tenir com hostes a Alfred el Gran, de només 4 anys, i el seu pare Ethelwulf de Wessex.
Va morir el 17 d'abril del 858 i està enterrat a la Basílica de Sant Pere.
Segons una llegenda, el successor de Lleó IV no va ser Benet III sinó una dona que va ocupar el tron papal sota el nom de Joan VIII, però coneguda com a papessa Joana, i que va morir després de dos anys de pontificat en parir un fill.

## Referències

* 1 2 «Benet III». Gran Enciclopèdia Catalana. enciclopedia.cat. [Consulta: 5 agost 2023].
* ↑ «Benedict III» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. britannica.com. [Consulta: 5 agost 2023].
# Cailee Spaeny

Cailee Spaeny (Springfield, 24 de juliol de 1998) és una actriu estatunidenca. El seu paper de debut al cinema va ser el d'Erica al curtmetratge de 2016 Counting to 1000. El 2018 va actuar en nombroses pel·lícules importants com ara a la pel·lícula de ciència-ficció d'aventures de Steven S. DeKnight Pacific Rim: Uprising, amb John Boyega i Scott Eastwood; al thriller de Drew Goddard Bad Times at the El Royale i als drames biogràfics Per raó de sexe i Vice.
El 2023 va guanyar la Copa Volpi per la millor interpretació femenina, per la seva actuació a Priscilla, pel·lícula sobre la vida de la dona de Elvis Presley.

## Filmografia
### Pel·lícules

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2018 | Pacific Rim: Uprising | Amara Namani | |
| 2018 | Bad Times at the El Royale | Rose Summerspring | |
| 2018 | Per raó de sexe (On the Basis of Sex) | Jane Ginsburg | |
| 2018 | El vici del poder (Vice) | Young Lynne Cheney | |
| 2020 | The Craft: Legacy | Lily | |
| 2021 | How It Ends | Jove Liza | |
| 2022 | Unlimited World | Lars | Curtmetratge |
| 2023 | Priscilla | Priscilla | |
| 2024 | Civil War | Jessie | |
| 2024 | Alien: Romulus | Rain | |

### Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2020 | Devs | Lyndon | Minisèrie |
| 2021 | Mare of Easttown | Erin McMenamin | Minisèrie |

### Vídeos musicals

| Any | Grup | Cançó | Notes |
| 2019 | The All-American Rejects | "Send Her to Heaven" | |

## Referències

* ↑ «Pacific Rim Uprising Cast Answer 50 of the Most Googled Kaiju Questions». Wired, 22-03-2018.
* ↑ N'Duka, Amanda «WME Signs ‘Pacific Rim 2’ Actress Cailee Spaeny». [Consulta: 22 novembre 2017]. Arxivat 9 April 2021$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Kroll, Justin «Newcomer Cailee Spaeny Lands Female Lead in ‘Pacific Rim 2’». Variety [Consulta: 22 novembre 2017].
* ↑ White, James «Pacific Rim sequel adds Cailee Spaeny». Empire [Consulta: 22 novembre 2017].
* ↑ «Cailee Spaeny Cast as Female Lead in Pacific Rim Sequel». ComingSoon.net [Consulta: 22 novembre 2017].
* ↑ «Drew Goddard's 'Bad Times at the El Royale' Adds Newcomer Cailee Spaeny». The Hollywood Reporter [Consulta: 22 novembre 2017].
# Sclerophrys reesi

Sclerophrys reesiAmietophrynus reesi és una espècie de gripau de la família Bufonidae endèmica de Tanzània. Va ser descrit com Bufo reesi per John Charles Poynton el 1977. Va ser reclassificat el 2006 en el gènere Amietophrynus i una segona vegada el 2016 en el gènere Sclerophrys.
Els adults té una longitud fins a 56,6 mm. Aquesta espècie rep el nom en reconeixement d'Allen Rees.
Se'n troba entre 200 i 500 m d'altitud a la zona d'inundació dels rius Kihansi i Kilombero (també amb el nom Ulanga). Hi ha dades insuficients sobre la poblacío i la distribució ni sobre eventuals amenaces, però es podria veure afectada per la invasió agrícola, el pasturatge excessiu i l'expansió dels assentaments humans.

## Referències

* 1 2 SSC Amphibian Specialist Group «Sclerophrys reesi: IUCN : The IUCN Red List of Threatened Species 2016: e.T54746A107349642» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 20-09-2013. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t54746a107349642.en.
* ↑ Poynton, J.C. «A new Bufo and associated Amphibia from southern Tanzania» (en anglès). Annals of the Natal Museum, vol. 23, 1, 1977, pàg. 37–41.)
* ↑ Ohler, Annemarie; Dubois, Alain «The identity of the South African toad Sclerophrys capensis Tschudi, 1838 (Amphibia, Anura)» (en anglès). PeerJ, 4, 11-01-2016, pàg. e1553. DOI: 10.7717/peerj.1553. ISSN: 2167-8359. PMC: PMC4715445. PMID: 26788431.
* ↑ Poynton, 1977, p. 37.
# La Vega (Cundinamarca)

La Vega és un municipi colombià al departament de Cundinamarca, situat a la província del Gualivá, a 54 km de Bogotà, i a 45 minuts de la mateixa per l'autopista que condueix a Medellín. Sota la seva jurisdicció hi ha el centre poblat de El Vino. L'any 2025 hi consten censats uns 9.670 habitants El terme municipal té una extensió de 153,2 km$^2$.
Vega prové del vocable preromà vaica, fa referència a "la part de terra baixa i fèrtil regada per un riu". També se'n diu vega a un prat proper a un riu, una llacuna o qualsevol cos d'aigua procliu a inundacions. Vaica possiblement està emparentat amb el vocable indoeuropeu wed que expressa els significats de "aigua, mullat".
El nom del municipi es relaciona amb el fet d'estar situat en una vall denominada Vega de San Juan, per on s'agrupen diverses fonts hídriques, entre elles els rius Tabacal i Dulce.
En època precolombina el territori de l'actual municipi de La Vega fou habitat pels indis doymas i els bulucaymas, clans que pertanyien a la nació panche.
El poble fou fundat el 12 de juny de 1605 per l'oïdor Alonso Vásquez de Cisneros. Inicialment es deia Chambata i després La Vega, per les seves característiques geogràfiques. Poc més tard prengué el nom de San Juan de La Vega ja que la població fou consagrada a l'apòstol Sant Joan. En 1777 La Vega s'erigí com a parròquia de blancs i va dir la primera missa el pare Matías Cabal de Melodías y Pinzón.

## Referències

* ↑ «Censo 2018 - Población ajustada por cobertura». [Consulta: 1r març 2025].
* ↑ «Información general de La Vega». [Consulta: 1r maig 2015].
* ↑ Nombres Geográficos de Colombia - Región Cundiboyacense. ISBN 978-958-8323-66-4.
* 1 2 Página oficial de la Alcaldía Municipal de La Vega - Pasado, presente y futuro