OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platja de les Violetes

La platja de les Violetes, o dels Italians, és una platja en un entorn urbanitzat del municipi del Port de la Selva (Alt Empordà), situada a la badia del Port de la Selva, al nord de la península del Cap de Creus, entre la platja de les Clisques al nord, i la platja del Pas al sud. Orientada a l'oest, té 11,6 m de longitud i 11,6 m d'amplada, formada per còdols. S'hi accedeix per unes amples escales de lloses des del carrer Punta de la Creu.
La platja és producte de la rehabilitació del tram de façana litoral, que havia estat explotada com a pedrera de llambordes de gneis.

## Referències

* ↑ «Platja de les Violetes (o dels italians)». Ajuntament del Port de la Selva.
* ↑ «Platja de les Violetes». Visita Costa Brava.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* 1 2 Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava. De Cadaqués al Port de la Selva. Valls: Cossetània, maig 2016, p. 122-123. ISBN 978-84-9034-407-1.
# Platja de ses Ielles

La platja de ses Ielles és una platja natural del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) situada al Parc Natural del Cap de Creus, entre la platja de Cala Bona i la Cala Jugadora. Es caracteritza per les formacions rocoses que l'envolten. Orientada al sud, té una longitud de 13 m i una amplada de 22 m, formada per grava, còdols i blocs. L'accés és difícil, per un corriol que baixa des de prop del final de la carretera que arriba al Cap de Creus. És una platja tranquil·la, arrecerada de la tramuntana. S'hi practica el nudisme.
El nom de la platja és un diminutiu de la paraula illes en cadequesenc, en referència al conjunt de petites illes que hi ha a l'entrada des del mar: ses Ielles i s'Estufadora.

## Referències

* 1 2 «Platja de Ses Ielles». Visita Costa Brava.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* 1 2 Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava. De Cadaqués al Port de la Selva. Valls: Cossetània, maig 2016, p. 80-81. ISBN 978-84-9034-407-1.
# Platja del Baconer

La platja del Baconer, també escrit platja del Baconé, o platja del Baconet, és una platja natural del municipi de l'Ampolla (Baix Ebre), situada davant del barri homònim, entre la platja dels Capellans, a ponent, i la Cala Maria, a llevant. Emmarcada per penya-segats rogencs a l'extrem esquerre, té una longitud de 290 metres i una amplada mitjana de 25 metres, formada per sorra, grava i còdols. Està integrada a la ruta del sender GR-92. Disposa d'aparcament i neteja diària.
Està guardonada amb el distintiu 'Platges Verges' que atorga Ecologistes en Acció.

## Referències

* 1 2 «Platja del Baconé». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Fitxes Classificació - Departament de Territori». Generalitat de Catalunya, Departament de Territori i Sostenibilitat.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «La platja de Cala Maria i la platja del Baconé són reconegudes amb el guardó «Platges Verges»». Aguaita, 19-07-2022.
# Platja del Bot

La Platja del Bot està situada a l'illa de Menorca i es troba concretament al Nord del municipi de Ciutadella de Menorca.
Es caracteritza per tenir forma rectangular ubicada dins de la reserva marina. És una platja ubicada al nord-est de Cala Morell. La platja és d'arena blanca i fina. És gran i amb aigües cristal·lines Està situada vora la desembocadura d'un rierol. Es pot arribar caminant des de Cala Algaiarens.
La Platja des Bot es troba a 12 km de Ciutadella, situada entre Punta Roja i Algaiarens. Aquesta franja de la costa i l'interior de la Serra de Tramuntana de Menorca és qualificat Zona d'Especial Protecció d'Aus de la Unió Europea i Àrea Natural d'Especial Interès de Parlament de les Illes Balears.

## Referències

* 1 2 «Des Bot». Direcció General d'Emergències i Interior. [Consulta: 5 novembre 2023].

## Enllaços externs

* Platges de Balears
# Platja del Cap Roig

La platja del Cap Roig és una platja semiurbana del municipi de l'Ampolla (Baix Ebre) situada a la urbanització Cap Roig, entre la punta de Pinyana al sud, i el Cap Roig al nord-est. Està delimitada de manera natural mitjançant roques a banda i banda de la platja. Està envoltada de roquissars rogencs i d'una vegetació frondosa en la què hi predominen les pinedes i els garrofers. Té una longitud de 190 m i una amplada de 40 m, de sorra fina i un pendent d'entrada a l'aigua moderat. Disposa de senyalitzacions, servei de socorrisme i salvament, dutxes i sanitaris, guinguetes, bar restaurant i lloguer de gandules. S'hi accedeix fàcilment a peu o en cotxe.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent. Està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis.

## Referències

* 1 2 «Platja del Cap Roig». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Platja del Cap Roig». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Cap Roig». Catalunya.com.
* ↑ «96 platges i 24 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2023». Generalitat de Catalunya, 04-05-2023.
# Platja dels Muntanyans

La platja dels Muntanyans és una platja natural del municipi de Torredembarra (Tarragonès), situada dins de l'espai natural Platja de Torredembarra i Creixell, una zona dunar amb aiguamolls. Limita a ponent amb la platja de Baix a Mar i a llevant amb la platja de Creixell, al límit del terme municipal de Creixell. Orientada al sud-est, té una longitud de 2.200 metres i una amplada mitjana de 66 metres, formada per sorra fina i daurada, amb un pendent d'entrada a l'aigua suau. Disposa de servei de vigilància i salvament, rentapeus i lavabos públics, papereres i punts de reciclatge, disposa també d'una zona d'uns 400 metres per practicar-hi el nudisme.
La platja està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## Referències

* 1 2 «Platja dels Muntanyans». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Els Muntanyans». Ajuntament de Torredembarra.
* ↑ «95 platges i 23 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2024». Generalitat de Catalunya, 07-05-2024.
# Plaça d'Alfonso Comín

La plaça d'Alfonso Comín és un espai lliure situat al barri de Vallcarca i els Penitents de Barcelona.

## Història i descripció

En aquest indret hi havia hagut una vil·la romana, descoberta el 1956, i una necròpolis, descoberta el 1962. A finals del segle xviii s'hi construí can Gomis, una residència palau amb un esplèndid jardí d'estil italià de prop de 5 hectàrees, enderrocada el 1950.
La plaça va ser dissenyada per l'arquitecte Víctor Rahola i Aguadé i urbanitzada entre els anys 1990 i 1992. Inicialment es va anomenar Nus de Collserola, però el 1994 l'Ajuntament de Barcelona aprovà el nom actual, dedicat a l'enginyer, publicista i polític català Alfons Carles Comín i Ros, que va viure a l'avinguda de la República Argentina, prop de la plaça, on se li va erigir un monument de formigó i marbre, on hi ha inscrit un aforisme seu.
Al centre de la plaça hi ha un camp de futbol municipal, el Camp de l'Àliga, que la divideix en dues parts. A la part superior, sota de la qual passa la Ronda de Dalt («sortida 6: Vallcarca»), hi ha un umbracle amb vistes sobre la ciutat i el mar. Al subsòl hi ha l'edifici del Centre de Control de Trànsit. La part inferior és ajardinada.

## Referències

* ↑ «Carta Arqueològica». Ajuntament de Barcelona, 1956.
* ↑ «Carta Arqueològica». Ajuntament de Barcelona, 1962.
* ↑ Díez i Quijano, Desideri. Les masies d'Horta. Quarta edició. Barcelona: El Tinter, SAL, abril 2003, p. 86-88.
* 1 2 «Plaça d'Alfonso Comín». Col·legi d'Arquitectes de Catalunya.
* ↑ «Alfonso Comín, plaça d'». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «A Alfonso Comín». Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Rahola, Víctor «Equipaments sobre el Nus de Collserola». Quaderns d'arquitectura i urbanisme, 1992, pàg. 12-17. ISSN: 1133-8857.
# R&B contemporani

El R&B contemporani (també conegut com a R&B) és un gènere musical de música popular occidental (predominantment estatunidenc i canadenc en origen) la interacció actual del gènere que va començar en els anys 1940 com música rhythm and blues. Encara que l'acrònim «R&B» s'origina de la seva associació amb la música rhythm and blues tradicional, el terme R&B és avui dia més freqüentment usat per a definir un estil de música afroamericana que té el seu origen després de la desaparició de la música disco en els anys 1980. Aquest nou estil combina elements del soul, el funk i el dance, i, des de 1986 amb l'arribada del R&B d'estil New Jack Swing, el hip-hop.
No va ser fins a la dècada dels 80 quan el terme "R&B" va recuperar el seu ús ordinari. Durant aquell temps, la música soul de James Brown i Sly & the Family Stone havia adaptat elements de la música psicodèlica i altres gèneres a través del treball d'artistes com George Clinton. El funk es va convertir també en una part principal de la música disco. A principis dels 80, no obstant això, el funk i el soul s'havien convertit en gèneres sensuals i carregats de sexualitat, a causa, en gran part, de Prince. En aquells dies, el modern gènere del R&B contemporani vi a ser un dels gèneres musicals més populars de la música nord-americana.
El R&B avui dia defineix un gènere de música afroamericana, originat després de la "mort" de la música disc en els 80s, que combina elements de soul, funk, dance i, després de 1986, hip-hop. En aquest context només s'usa l'abreviatura "R&B", no l'expressió sencera.
A vegades referit com "urban contemporary" (el nom del format de ràdio que tocava música hip hop i R&B), el R&B contemporani és distingit per un mètode electrònic de producció, caixa de ritmes de fons i una forma suau d'arranjament vocal.
# Fluormacraeïta

La fluormacraeïta és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la paulkerrita.

## Característiques

La fluormacraeïta és un fosfat de fórmula química (H₂O)K]Mn₂(Fe₂Ti)(PO₄)₄(OF)(H₂O)₁₀·4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de novembre de l'any 2024, i va ser publicada a la revista internacional European Journal of Mineralogy per Ian E. Grey et al. en el mes de març de 2025 amb el títol «Fluormacraeite, [(H₂O)K]Mn₂(Fe₂Ti)(PO₄)₄[OF](H₂O)₁₀⋅4H₂O, the first type mineral from the Plößberg pegmatite, Upper Palatinate, Bavaria, Germany». Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «08.DH: Fosfats amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ < 1:1» juntament amb altres minerals com la leucofosfita, la calcioferrita o la montgomeryita, entre d'altres. Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a la col·lecció estatal de minerals de Baviera, a Múnic (Alemanya), amb el número de registre: MSM38573, i a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 76422.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l'escombrera de la mina Lindner, situada a la localitat de Plößberg, dins el districte de Tirschenreuth (Alt Palatinat, Baviera, Alemanya), sent aquest indret l'únic de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Fluormacraeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r gener 2025].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 82». European Journal of Mineralogy, 36, 6, 09-12-2024, pàg. 1005–1010. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-1005-2024 [Consulta: 1r gener 2025].
* ↑ «Strunz-mindat (2025) Classification - With large and medium-sized cations, (OH, etc.):RO4 < 1:1». Mindat. [Consulta: 1r gener 2025].
# Nunca Fomos tão Felizes

Nunca Fomos tão Felizes és una pel·lícula brasilera del 1984, el primer llargmetratge dirigit per Murilo Salles i amb un guió escrit per Alcione Araújo i Jorge Durán, basat en el conte Alguma Coisa Urgentemente, de João Gilberto Noll.
La pel·lícula es va rodar l'últim any de la dictadura militar, ja que el març de 1985 el general João Figueiredo va passar el càrrec de president a José Sarney, que va prendre el relleu de Tancredo Neves].

## Argument

El llargmetratge té lloc l'any 1970 i retrata la vida de Gabriel, una jove orfe de mare, que el seu pare treu d'un internat religiós per viure a la ciutat de Rio de Janeiro i en arribar a Copacabana s'allotja en un apartament de l'exnòvia del seu pare. Poc sap de la vida del seu pare, un activista polític perseguit per la policia del règim militar, que amaga la seva informació i pretén distanciar-se emocionalment del seu fill. En adonar-se que hi ha misteris a la vida del seu pare, Gabriel comença a investigar a través de fotografies i diaris els secrets de la figura del seu pare.

## Repartiment

| Actor/Actriu | Personatge |
| Cláudio Marzo | Beto |
| Roberto Bataglin | Gabriel |
| Susana Vieira | D. Leonor |
| Ênio Santos | Padre Reitor |
| Antônio Pompêo | Venedor de hot-dog |
| Marcus Vinícius | Pare |
| Fábio Junqueira | Policia |
| Meiry Vieira | Prostituta |
| Angela Rebello | Prostituta |

## Principals premis
### XII Festival de Gramado (1984)

* Premi de la crítica;
* Millor guionista per Alcione Araújo;
* Millor fotografia per José Tadeu Ribeiro;
* Premio Edgar Brasil de Fotografia.

### XVII Festival de Brasília do Cinema Brasileiro

* Millor pel·lícula (Jurat Oficial i Popular);
* Millor guionista Alcione Araújo;
* Millor muntatge per Vera Freire.

## Referències

* ↑ Cultural, Instituto Itaú. «Nunca Fomos Tão Felizes». Enciclopédia Itaú Cultural.
* ↑ Clic RBS - Zero Hora Online (30 de julho de 2009) - Pais e Filhos
* 1 2 Site da prefeitura de Porto Alegre - Festival de Inverno - Filme Nunca Fomos Tão Felizes celebra 25 anos na P. F. Gastal
* ↑ «‘Nunca fomos tão felizes’: sobre as pequenas políticas da repressão». Escotilha.

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Inge el Vell

Inge Stenkilsson (?-v.1105), conegut com a Inge el Vell, va ser rei de Suècia com a Inge I de Suècia durant dues etapes: la primera durant va principis de la dècada de 1080, i la segona des de 1087 fins a la seva mort. Durant el seu regnat es va completar la cristianització del Suècia i es va unificar el regne.

## Biografia

Les fonts sobre la vida d'Inge el Vell són molt escasses. Se sap que era fill del rei Stenkil i una princesa sueca. Hauria rebut el tron conjuntament amb el seu germà Halsten Stenkilsson amb el que governà breument. La seva condició de ristià li impedia realitzar sacrificis, i per aquest motiu hauria estat derrocat pels suecs pagans. Va mantenir, però, el domini de Västergötland on habitava una majoria cristiana. En una carta al papa Gregori VII el 1080 firma com a rei dels suecs, però en una nova carta un any més tard s'anomena Inge rege wisigothorum (rei de Västergötland).
Vers l'any 1087 Inge va tornar a Gamla Uppsala amb un exèrcit i va aconseguir derrotar el rei pagà de Suècia Blot-Sven. Va aconseguir consolidar el seu poder per tota Suècia, que es tornava a unificar per primer cop des de la mort del seu pare Stenkil. Durant aquest segon període Inge va centrar els seus esforços a l'expansió del Cristianisme per Suècia, en detriment de l'Odinisme.
Segons la crònica de Snorri Sturluson, l'any 1101 Inge va participar en una reunió els reis Eric I de Dinamarca i Magne III de Noruega. En aquesta reunió celebrada a Noruega es van mantenir converses amb l'objectiu de pactar una pau estable entre els països escandinaus. La filla d'Inge, Margarida, es va prometre amb el rei noruec per segellar l'aliança.
Va morir vers l'any 1105, i fou succeït pels seus nebots Inge II i Felip Halstensson, fills de Halsten.
# Allenwood (Nova Jersey)

Allenwood és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 935 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Allenwood tenia 935 habitants, 309 habitatges, i 261 famílies. La densitat de població era de 199,5 habitants/km².
Dels 309 habitatges en un 47,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 77,7% hi vivien parelles casades, en un 4,2% dones solteres, i en un 15,5% no eren unitats familiars. En el 13,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,36.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 5% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 28,2% de 45 a 60 i un 9,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 117.071 $ i la renda mediana per família de 120.472 $. Els homes tenien una renda mediana de 61.985 $ mentre que les dones 47.500 $. La renda per capita de la població era de 40.148 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Allenwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Allenwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Alloway (Nova Jersey)

Alloway és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 1.128 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Alloway tenia 1.128 habitants, 391 habitatges, i 299 famílies. La densitat de població era de 62,5 habitants/km².
Dels 391 habitatges en un 33% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,4% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 23,5% no eren unitats familiars. En el 20,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,5% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 24,3% de 45 a 60 i un 14,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 56.477 $ i la renda mediana per família de 66.346 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.357 $ mentre que les dones 32.083 $. La renda per capita de la població era de 25.121 $. Aproximadament el 4,4% de les famílies i l'11,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Alloway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Alloway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Audubon Park (Nova Jersey)

Audubon Park és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2009 tenia 1.055 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Audubon Park tenia 1.102 habitants, 496 habitatges, i 302 famílies. La densitat de població era de 2.836,6 habitants/km².
Dels 496 habitatges en un 22% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,7% hi vivien parelles casades, en un 16,5% dones solteres, i en un 39,1% no eren unitats familiars. En el 35,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,2% tenia menys de 18 anys, un 4,9% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 27% de 45 a 60 i un 18,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 73,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.643 $ i la renda mediana per família de 41.029 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.250 $ mentre que les dones 25.662 $. La renda per capita de la població era de 16.926 $. Aproximadament el 9% de les famílies i el 8,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Audubon Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Audubon Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Beachwood (Nova Jersey)

Beachwood és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 10.789 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Beachwood tenia 10.375 habitants, 3.475 habitatges, i 2.818 famílies. La densitat de població era de 1.451,4 habitants/km².
Dels 3.475 habitatges en un 42% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 18,9% no eren unitats familiars. En el 15% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,98 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,31.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,5% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 32,8% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 8,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 59.022 $ i la renda mediana per família de 64.190 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.204 $ mentre que les dones 30.189 $. La renda per capita de la població era de 21.247 $. Aproximadament el 2,9% de les famílies i el 4,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Beachwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Beachwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.