OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Programació no lineal

La programació no lineal consisteix a optimitzar una funció objectiu sotmesa a unes restriccions. A diferència de la programació lineal estàndard, la funció objectiu i les restriccions poden ser funcions no lineals.

## Formulació

Un problema de la programació no lineal es podria enunciar de manera simplificada com:
Sigui una funció z = f(x,y) la qual es vol maximitzar o minimitzar.
Aquesta funció està sotmesa a un seguit de restriccions (tantes com sigui necessari): g = f(x,y)

## Mètodes

A continuació trobareu dos exemples de programació no lineal bidimensional amb la seva corresponent representació gràfica.
Cal remarcar que hi ha dos tipus de solucions: la solució gràfica i la solució analítica. Si es vol resoldre analíticament, es poden emprar diferents mètodes:
* Optimització
* Ramificació i poda
* Condicions de Karush-Kuhn-Tucker
* La funció de Lagrange
* Condició del punt estacionari

### Exemples bidimensionals resolts amb el mètode gràfic

El primer exemple:
La funció objectiu a estudiar és: x²+y²-5
I les seves restriccions són: –x+y²≤0 i x+y≤2.
Donada una funció objectiu amb les seves corresponents restriccions, per poder dibuixar-les es pot fer ús del programa Geogebra.
El que es busca és trobar quina és la regió factible per a la funció objectiu que es pretén estudiar. Com ja s'ha dit abans, es pot fer de diferents formes, la que s'explica a continuació, és el mètode gràfic.
Representem les funcions (funció objectiu i restriccions), que en el gràfic es poden trobar pintades amb diferents colors (funció objectiu de color lila i restriccions de color blau i vermell).
Per saber quina és la regió factible, agafem qualsevol punt del pla, per exemple, el (0,0). A continuació, el substituïm a les restriccions, per tal de comprovar si aquest punt respecta les desigualtats i així poder saber quina és la seva zona factible.
Un cop fet això, es determina la zona comuna per a les diferents restriccions i s'obté la regió factible de la funció objectiu a estudiar (marcada en color groc). Després, per poder determinar el màxim o el mínim de la funció objectiu, s'ha de recórrer als mètodes analítics esmentats anteriorment.
Un altre exemple per al que utilitzem el mateix mètode, és el de maximitzar la funció objectiu x²+ x.y +y²+ x+ y - 20, marcada amb el color lila.
Amb les restriccions: x+y ≤ 6,x ≤ 4 i ½.x+y ≥ -3 de color vermell, blau i verd.
Aquest cop, es tracta d'una el·lipse i s'han de seguir els mateixos passos explicats previàment.

## Referències

* Programación no lineal. Ejercicios resueltos Arxivat 2010-04-07 a Wayback Machine. PDF (castellà)
* Programación no lineal con restricciones en desigualdad Arxivat 2010-01-06 a Wayback Machine. PDF (castellà)
# Der Traum ein Leben

Der Traum ein Leben (en alemany, El somni d'una vida), op.51, és una òpera composta per Walter Braunfels sobre un llibret del mateix compositor entre 1934 i 1937, basat en el drama homònim (1834) de Franz Grillparzer. L'estrena programada de l'òpera sota la direcció de Bruno Walter a Viena el 1938 va ser cancel·lada pels nazis. L'estrena mundial de Der Traum ein Leben va tenir lloc el 24 de maig de 2001 a Ratisbona.

## Enregistraments

* Der Traum ein Leben - Marie-Luise Schilp, Otto von Rohr, Annelies Kupper, Heinrich Bensing, Alexander Welitsch, Orchester des Frankfurter Rundfunks, Kurt Schröder 1950

## Referències

* ↑ Michael Haas Forbidden Music: The Jewish Composers Banned by the Nazis 2013 0300154305 " ... life included a powerful String Quintet, three string quartets, a number of church cantatas and three large-scale stage works: Die Verkiindigung (1933—5), Der Traum ein Leben (1937), and Szenen aus dem Leben der heiligen Johanna (1939—43).
* ↑ Opera - Volume 52, Issues 7-12 - Page 1335 2001 "Der Traum ein Leben was one among several products of the years in exile and, though a production was planned under Bruno Walter in Vienna in 1938, it was not heard until a radio broadcast by Hessische Rundfunk in 1950... Braunfels's music in Der Traum ein Leben is not as immediately lyrical as Die Vogel, nor does it have the spiritual qualities of Verkiindigung"
* ↑ Falentin, Andreas. «Riesenwerk, noch zu entdecken» (en alemany). Die Deutsche Bühne. Arxivat de l'original el 20 d’abril 2018. [Consulta: 19 abril 2018].
* ↑ «New ! Walter Braunfels Der Traum ein Leben Bonn» (en anglès). Classical Iconoclast. [Consulta: 19 abril 2018].
* ↑ «Ressenya del disc» (en alemany). Universal Edition. Arxivat de l'original el 20 d’abril 2018. [Consulta: 19 abril 2018].
# Zelenogorsk

Zelenogorsk (en rus Зеленогорск) és una ciutat tancada del krai de Krasnoiarsk, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Kan, a 180 km de la confluència amb el Ienissei. És a 95 km a l'est de Krasnoiarsk. En un referèndum de 1996, els habitants van votar per mantenir l'estatut de ciutat tancada. Només hi poden entrar els residents i els empleats, per als altres cal un permís especial.

## Història

A l'emplaçament de la ciutat actual hi havia abans de la fundació un poble anomenat Ust-Barga, conegut des del 1735 per l'existència d'una petita foneria de ferro.
A la dècada de 1950 la gerència d'energia nuclear de la Unió Soviètica decidí establir al krai de Krasnoiarsk una instal·lació per a fabricar urani enriquit per a armes i centrals nuclears. Per aquest motiu el 1956, en un breu període, fou construïda una nova ciutat que romandria en secret sota el nom de Krasnoiarsk-45.
La planta d'enriquiment d'urani rebé el nom de fàbrica electroquímica i entrà en funcionament el 1962. La ciutat es reanomenà Zelenogorsk el 1994. El 2016 s'hi produïa els 15% de l'urani utilitzat arreu al món com a combustible o per l'armament.

## Referències

* 1 2 OECD. OECD Territorial Reviews: The Krasnoyarsk Agglomeration, Russian Federation (en anglès). OECD Publishing, 2015-03-13, p. 114. ISBN 978-92-64-22937-2.
* ↑ Bonnett, Alastair. «Selenogorsk». A: Die seltsamsten Orte der Welt: geheime Städte, wilde Plätze, verlorene Räume, vergessene Inseln [Els llocs més estranys del món: ciutats secretes, llogarets selvatge, espais perduts i illes oblidades] (en alemany). 8a edició. München: C.H. Beck, 2017, p. 60-64. ISBN 978-3-406-67492-1.
* ↑ «Nucléaire. Plongée au cœur de l’enrichissement d’uranium en Russie» (en francès). Courrier international, 06-10-2016 [Consulta: 9 març 2024].
# White Oak (Carolina del Nord)

White Oak és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 304 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, White Oak tenia 304 habitants, 107 habitatges i 81 famílies. La densitat de població era de 24,1 habitants per km².
Dels 107 habitatges en un 38,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,7% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 23,4% no eren unitats familiars. En el 17,8% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,79 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 34,5% entre 25 i 44, un 18,8% de 45 a 60 i un 10,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 109,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.000 $ i la renda mediana per família de 42.292 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.774 $ mentre que les dones 28.750 $. La renda per capita de la població era de 14.401 $. Cap de les famílies i el 4,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- White Oak». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- White Oak». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Zhuzhou

Zhuzhou (xinès: 株洲, joo-joh; mandarí pinyin: Zhū zhoū), abans Jianning (建宁), és una ciutat a nivell de prefectura de la província de Hunan, República Popular de la Xina, a cavall del riu Xiang al sud-est de la capital de la província, Changsha i limitant amb la província de Jiangxi a l'est. Forma part de la "Regió Metropolitana del Gran Changsha, també coneguda com a Triangle d'Or de Changzhutan" (que comprèn les ciutats de Changsha, Zhuzhou i Xiangtan). La ciutat té jurisdicció sobre cinc comtats (Yanling, Chaling, Youxian, Liling, Zhuzhou) i quatre districtes (Hetang, Lusong, Shifeng i Tianyuan, una zona de desenvolupament industrial d'alta tecnologia), i cobreix una àrea d'11.420 km².
Segons el cens de 2010, Zhuzhou tenia 3.855.609 habitants, dels quals 1.055.373 vivien a l'àrea urbanitzada (4 districtes urbans). Amb les zones de Xiangtan adjacents a Zhuzhou que s'aglomeraran d'aquí a uns anys, l'àrea urbanitzada conjunta acollirà 2.933.069 habitants.
Zhuzhou és la segona ciutat més gran de la província de Hunan. És una ciutat industrial amb quatre indústries principals: metal·lúrgia, fabricació de maquinària, productes químics i materials de construcció. A Zhuzhou hi ha una universitat pública provincial de la Universitat Tecnològica de Hunan.

## Clima

Zhuzhou té un clima subtropical humit amb estius llargs i calorosos i hiverns freds a freds, ennuvolats i humits amb algunes nevades ocasionals. Dins de la seva àrea administrativa, la temperatura mitjana anual és de 17,7 °C, sent el mes més fresc el gener, amb una mitjana de 5,3 °C, i el juliol més calorós, a 29,5 °C.

## Referències

* ↑ Webster's II New College Dictionary. Houghton Mifflin Harcourt, 27 juliol 1999. ISBN 0395962145.
* ↑ «US News Best Global Universities Ranking. Universities in Zhuzhou». Arxivat de l'original el 13 juny 2022. [Consulta: 13 juny 2022].
# Platja de la Rubina

La platja de la Rubina, o platja de la Rovina, anomenada també localment platja Salvatge, és una platja natural del municipi de Castellò d'Empúries (Alt Empordà), situada entre la bocana d'Empuriabrava, al sud-oest, i la desembocadura del riu Gran i la bocana de la Marina residencial de Santa Margarida, al límit nord-oriental del municipi. Es troba dins del Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà. Orientada al sud-est, té una longitud de 1.704 m i una amplada de 59 m, formada per sorres mitjanes i fines, i un pendent d'entrada a l'aigua molt fort. A l'extrem més proper a Santa Margarida estan permesos l'accés de gossos i la pràctica del kitesurf.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.
Darrera la platja hi ha un cordó dunar amb rereduna i els sistemes lacunars propis d'una zona d'aiguamolls, amb un tancat perimetral, que protegeix les espècies vegetals pròpies d'aquest sistema, i la fauna que nia en aquests espais, com el corriol camanegre (Charadrius alexandrinus).

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* 1 2 «Platja de la Rubina». Patronat de Turisme Costa Brava Girona.
* 1 2 «Platja de la Rubina». Empordà Turisme.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* 1 2 «Platja de la Rubina». Agència Catalana de l'Aigua.
# Bay View (Washington)

Bay View és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 334 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bay View tenia 334 habitants, 161 habitatges, i 95 famílies. La densitat de població era de 78,2 habitants per km².
Dels 161 habitatges en un 18,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,7% hi vivien parelles casades, en un 3,1% dones solteres, i en un 40,4% no eren unitats familiars. En el 34,2% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,65.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,4% tenia menys de 18 anys, un 4,2% entre 18 i 24, un 19,8% entre 25 i 44, un 36,8% de 45 a 60 i un 21,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.250 $ i la renda mediana per família de 28.214 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.917 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 14.782 $. Cap de les famílies i el 5,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bay View». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bay View». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Washingtonville (Nova York)

Washingtonville és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 5.851 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Washingtonville tenia 5.851 habitants, 1.984 habitatges, i 1.497 famílies. La densitat de població era de 889,4 habitants per km².
Dels 1.984 habitatges en un 47,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,6% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 24,5% no eren unitats familiars. En el 21,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,94 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,46.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,2% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 31,6% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 9,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 62.568 $ i la renda mediana per família de 69.145 $. Els homes tenien una renda mediana de 57.552 $ mentre que les dones 39.958 $. La renda per capita de la població era de 24.036 $. Entorn de l'1,6% de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Washingtonville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Washingtonville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Platja del Varador

La platja del Varador és una platja urbana de la costa del Maresme, al municipi de Mataró (Maresme). Pel seu extrem nord-est, la platja es troba limitada per l'espigó de l'antic Club Nàutic de Mataró, que la separa de la platja del Callao i pel seu extrem sud-oest, es troba limitada pel port de Mataró, que la separa de la platja de Ponent. Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 780m metres i una amplada mitjana de 105 metres, formada per sorra gruixuda i un pendent d'entrada a l'aigua molt fort. En aquesta platja hi ha les instal·lacions del Centre Natació Mataró.
Disposa de vigilància policial i centre de la Creu Roja, dutxes, rentapeus i lavabos, passarel·les de fusta, cadires per al bany i lavabos per a persones amb mobilitat reduïda, camps de vòlei i futbol platja, zona de jocs infantils, font d'aigua potable, quiosquets de refrescos i bar restaurants.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control quinzenal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat de bona. Disposa de la certificació Q de Qualitat que atorga l’Instituto para la Calidad Turística Española (ICTE).
A la part posterior de la platja hi ha una zona de dunes, amb vegetació psammòfila. Per a preservar el seu valor paisatgístic i de biodiversitat, l'any 2000 es va protegir amb un tancament perimetral en sis zones, que en total ocupen 1,5 Ha.

## Referències

* ↑ «Platja del Varador». Ajuntament de Mataró.
* 1 2 «Platja del Varador». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Centre Natació Mataró». Ajuntament de Mataró.
* ↑ «El Varador». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Les platges del Callao i el Varador revaliden la certificació Q de Qualitat». Ajuntament de Mataró.
* ↑ «Les dunes de Mataró». Ajuntament de Mataró.
# Platja de les Roques

La platja de les Roques és un conjunt de cales de la costa del Maresme, situades al sud del Far de Calella, als contraforts del Parc Natural del Montnegre, al municipi de Calella (Maresme). Està formada per les cales de Rocapins, d'en Pere, de la Vinyeta i de Roca Grossa, separades per roques, i flanquejades per pins i penya-segats, amb un total de 736 m i una amplada mitjana de 26 m de sorra molt gruixuda i fort pendent d'entrada a l'aigua. Es practica el nudisme a la cala d'en Pere i l'escalada en una paret de la cala de Rocapins. L'accés és a peu des del pas a nivell que creua la carretera N-II a l'altura de la cala de la Vinyeta o pel que la creua des del far, a la cala Rocapins. Disposa del certificat de sostenibilitat Biosphere des del 2017. Està prohibit l'accés de mascotes (excepte gossos pigall) a la platja de les Roques amb l'objectiu de protegir el corb marí emplomallat.

## Vegeu també

* Platges de Calella
* Costa del Maresme

## Referències

* 1 2 «Les Roques». Catalunya.com.
* ↑ «Platja de les Roques». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Platja de les Roques». Ajuntament de Calella.
# Zoran Janković

Zoran Janković (Zenica, 8 de gener de 1940 - Belgrad, 25 de maig de 2002) fou un waterpolista serbi, nascut a Bòsnia, que va competir sota bandera iugoslava durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on guanyà la medalla de plata en la competició del waterpolo. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic, guanyà la medalla d'or en la mateixa prova. El 1972 disputà els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics, on fou cinquè en la competició de waterpolo.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món de waterpolo de 1978, dues medalles de bronze al Campionat d'Europa de waterpolo, el 1966 i 1970, i dues medalles d'or i una de plata als Jocs del Mediterrani, el 1963, 1967 i 1971 respectivament. Va jugar 221 partits a la selecció iugoslava, en què marcà 259 gols.
A nivell de clubs jugà al HAVK Mladost (1958-1961) i VK Partizan amb qui guanyà els primers trofeus de la història del club, destacant sis campionats nacionals, quatre copes nacionals i quatre edicions de la Copes d'Europa de Waterpolo, el 1964, 1966, 1967 i 1971. El 1963 fou escollit millor esportista de Iugoslàvia.
El 2004 fou inclòs a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Zoran Janković». [Consulta: 7 desembre 2023].
* 1 2 Milivojević, Aleksandar. «Predstavljamo triling vaterpolo asova – Zoran Janković !» (en bosnià), 01-08-2016. [Consulta: 7 desembre 2023].
* 1 2 «Zoran Jankovic» (en anglès americà). [Consulta: 7 desembre 2023].
# Col xinesa

La col xinesa o col pequinesa (Brassica rapa subsp. pekinensis), coneguda també com a "col napa" o "col-api" és una planta amb flor de la família de les brassicàcies. És d'un color més pàl·lid que la bleda xinesa i té una textura diferent. Les plantes d'aquest grup tenen fulles verdes i llargues amb pecíols blancs i formen un cabdell cilíndric i compacte. El seu gust recorda més la bleda o l'api molt tendre que no pas la col. Rep diversos noms locals, com da baicai, baguio pechay o pechay wombok (en tagàlog); baechu (en coreà); wongbok i hakusai. Com el seu nom peh (nord) tsai indica, aquesta verdura és particularment popular al nord de la Xina. Abans, tal com la bleda xinesa, s'havia classificat dins d'una espècie pròpia Brassica chinensis per Carl von Linné. Aquestes varietats no formen cabdells, tenen fulles verd fosc i llises que formen un pinyoc semblant a un api o una bleda. Aquestes varietats són sobretot populars al sud de la Xina però són resistents al fred i es poden conrear també més al nord fins i tot al nord d'Europa. Aquesta mena de col té un important paper en la cuina de l'Extrem Orient. Es menja tant crua com cuinada. De vegades es troba als supermercats dels Països Catalans. Els seus continguts en nutrients és el següent: Proteïnes 1,2 g; greixos 0,2 g; glúcids 3,2 g; fibra alimentària 1,2 g; sodi 9 mg; calci 77 mg; ferro 0,31 mg; magnesi 13 mg; vitamina C 27 mg.

## Vegeu també

* Llista de plantes de fulla comestible
* Bleda xinesa
* Brassica rapa

## Referències

* ↑ «col xinesa». web. TERMCAT. Arxivat de l'original el 1 de desembre 2017. [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ 네이버 백과사전
* ↑ «USDA Nutrient Lab». Arxivat de l'original el 2015-03-03. [Consulta: 18 novembre 2017].
# We (kana)

We o ゑ en hiragana o ヱ en katakana, és un kana japonès arcaïc que representa una mora obosoleta. Era pronunciat com «we».
Aquest kana ha quedat obsolet i rar en l'ús diari. De fet, en onomatopeia i paraules estrangeres, es prefereix el ウェ. Però malgrat això, és una mora freqüent en noms i cognoms (Wehara, que com és un cognom, no es pot escriure 'Uheara', Uwetsu, que és un nombre).

## Escriptura

En braille japonès:
Unicode :
* ゑ : U+3091
* ヱ : U+30F1

## Referències

* ↑ intergrid.cat. «Alfabets i escriptures del món». [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ Hai, Bui Hoang. «Meaning of ゑ in Japanese» (en anglès). Romaji Desu Japanese dictionary. [Consulta: 4 febrer 2024].

## Bibliografia

* López i Vidal, Lluc López i. L'escriptura japonesa. Editorial UOC, 2008. ISBN 978-84-9788-772-4.
* Nolla i Cabellos, Albert. L’escriptura en kanji (pdf). Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, p. 40.
# Williston Park

Williston Park és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 7.261 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Williston Park tenia 7.261 habitants, 2.612 habitatges, i 1.959 famílies. La densitat de població era de 4.450 habitants per km².
Dels 2.612 habitatges en un 33,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,9% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 20,9% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,77 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 30,1% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 16,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 70.737 $ i la renda mediana per família de 83.223 $. Els homes tenien una renda mediana de 52.445 $ mentre que les dones 37.220 $. La renda per capita de la població era de 29.521 $. Entorn del 0,3% de les famílies i l'1,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Williston Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Williston Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.