OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quartet de corda núm. 8 (Beethoven)

El Quartet de corda núm. 8 en mi menor, op. 59 núm. 2, és el segon del cicle de tres quartets de corda de Ludwig van Beethoven, coneguts com a Quartets Razumovski. Formen part del període mitjà de la seva producció. Va aparèixer publicat el 1808.

## Estructura

Consta de quatre moviments:
* Allegro, en compàs 6/8 i la tonalitat mi menor.
* Molto adagio (Si tratta questo pezzo con molto di sentimento), en compàs 4/4 i la tonalitat mi major.
* Allegretto (la segona secció té la indicació de Maggiore – Theme russe), en compàs 3/4, i mi menor - mi major - mi menor.
* Finale, Presto, en compàs 2/2 i la tonalitat de do major, però acaba en mi menor.
Segons Carl Czerny, el segon moviment del quartet li va venir a Beethoven quan contemplava el cel estrellat i estava meditant sobre l'harmonia de les esferes.
El tema rus "Gloria al sol", de l'Allegretto, també va ser utilitzat per Modest Mússorgski a Borís Godunov, per Anton Arenski en el seu Quartet de corda núm. 2, en la menor, per Nikolai Rimski-Kórsakov en La núvia del tsar (1898) i per Serguei Rakhmàninov en Six Morceaux per a duet de piano, Op. 11 (1894). La melodia va ser utilitzada per Beethoven d'una manera poc amable. Segons Kerman, «sona com si el comte Razumovski no hagués tingut tacte en suggerir-li el tema i Beethoven l'enfonsa en la terra com una venjança». Molts oients troben aquesta secció del quartet bastant jocosa, especialment en contrast amb la part més prosaica, d'una mena d'exercici contrapuntístic que li precedeix (un altre exemple de Beethoven parodiant un exercici de contrapunt estudiantil es pot trobar en l'scherzo del Quartet de corda núm. 10, op. 74).

## Referències

* ↑ Grove, G. p. 244, and p.270 under the heading "Original Publisher.": "Bureau des Arts et d'Industrie of Schreyvogel & Co., Pesth, 1808."
* ↑ Thayer, A. W., rev i ed. Elliot Forbes. Thayer's Life of Beethoven. (2 vols.) Princeton: Princeton University Press. ISBN 0-691-09103-X

## Bibliografia

* Caryl Emerson, Robert Oldani. Modest Musorgsky and Boris Godunov: Myths, Realities, Reconsiderations. Cambridge University Press, 2006. ISBN 978-0-521-36976-3.
* Joseph Kerman, The Beethoven Quartets. Nova York, W.W. Norton & Co., 1966. ISBN 0-393-00909-2
* Alexander Wheelock Thayer, Life of Beethoven. Princeton, rev. 1964.
* Sir George Grove, "Beethoven" Grove's Dictionary of Music and Musicians. Volume I. Nova York: Macmillan. 1904.
# Laura Villaescusa Galera

Laura Villaescusa Galera (Barcelona, 20 d'octubre de 1983) és una exjugadora de basquetbol catalana.
Base, es formà al Club Bàsquet Santa Rosa de Lima Horta amb el qual debutà a la Lliga Femenina la temporada 1999-00. Posteriorment, jugà al Club Baloncesto Ciudad de Burgos (2001-02), el Deportivo Covibar (2002-05), la Universidad de Córdoba (2005-06) i el Club Bàsquet Joventut Mariana (2006-11) de la Lliga Femenina 2, amb el qual aconseguí l'ascens a la primera divisió la temporada 2007-08 i fou escollida la millor base de la categoria. Després de jugar al Club Bàsquet Bons Aires Palma (2011-12) i el Club Baloncesto Andratx (2013-14) es retirà de la competició. També ha desenvolupat les tasques d'entrenador assistent en el Joventut Mariana (2011-12) i CB Andratx (2020-21), i la temporada 2021-22 torna a competí esportivament amb la Fundació Asnimo de la Lliga Femenina 2. Internacional amb la selecció espanyola en categories de formació, aconseguí el subcampionat d'Europa sub-15 (1999).

## Referències

* ↑ «Laura Villaescusa Galera». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Puig, Guillem. «Laura Villaescusa: millor base de Lliga Femenina 2». Sa Veu : diari digital de la comarca de Sóller, 06-06-2008. [Consulta: 21 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Laura Villaescusa Galera
# Roure americà

El roure americà (Quercus rubra) és un arbre del gènere Quercus original de l'Amèrica del nord ocupant una gran extensió, des del Quebec fins a Louisiana. El seu nom prové del llatí ruber-bra-brum, vermell, que fa referència a la coloració de les seves fulles a la tardor.

## Descripció

Arbre caducifoli, de creixement ràpid, que pot arribar als 25 m d'alçada i els 12 m d'amplada de capçada. Necessita llum i humitat, i resisteix bé al fred i a la calor. Es tracta d'una espècie que vegeta bé en sòls silícics, argilosos i rics en substàncies nutritives, evitant els que són massa superficials i llocs on la capa freàtica sigui alta. No tolera la calç.
El tronc i branques presenten una escorça grisa que roman llisa durant molts anys, per després prendre tonalitats més fosques i amb petites fissures o escates. Les branquetes són, també, fosques.
Les fulles, membranoses, de 15 a 25 cm de llarg i de 7 a 20 cm d'ample, són lobulades (de set a onze parells de lòbuls triangulars).

## Usos

S'utilitza a la construcció i la fabricació de mobles.

## Sinonímia

* ambigua Michx.1812, not Bonpl. 1809
* borealis Michx.f.1817
* borealis var. maxima (Marsh.) Sarg. 1916
* coccinea var. ambigua (Michx.) A.Gray 1867
* maxima (Marshall) Ashe 1916
* rubra var. maxima Marshall 1785
* rubra var. ambigua (Michx.) Fernald in A.Gray 1909

## Bibliografia

* A. López, Mª Mar Trigo, X. Argimon, JM. Sánchez Flora Ornamental Española Tomo I. Coedició Junta de Andalucia, Consejería de Agricultura y Pesca, Mundi-Prensa i Asociación Española de Parques y Jardines Públicos, Sevilla 2000.
# Paquicefàlids

Els paquicefàlids (Pachycephalidae), són una família d'ocells de l'ordre dels passeriformes que es considera part de l'antiga radiació dels ocells cantaires a la zona d'Austràlia i Nova Guinea. Va ser descrit per William J. Swainson el 1831.
Els diferents gèneres tenen una grandària petita fins mitjana. Ocupen la major part d'Oceania, però Austràlia i Nova Guinea són el centre de la diversitat d'unes espècies que arriben fins Nova Zelanda i les illes del Pacífic Sud, com Tonga i Samoa. També s'estenen per Àsia fins a l'Índia. La localització d'alguns gèneres és encara controvertida.

## Llista de gèneres

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional, aquesta família té 5 gèneres i 64 espècies:
* Melanorectes, amb una espècie: xiuladora negra (Melanorectes nigrescens).
* Coracornis, amb dues espècies.
* Pachycephala, amb 48 espècies.
* Pseudorectes, amb dues espècies.
* Colluricincla, amb 11 espècies.

## Referències

* ↑ Swainson, William John; Richardson, J. «Sub-family, Pachycephalinæ». A: Fauna Boreali-Americana, or, The Zoology of the Northern Parts of British America (en anglès, llatí). Part 2 The Birds. Londres: J. Murray, 1831, p. 492.
* ↑ Jønsson, Knud A.; Bowie, Rauri C. K.; Moyle, Robert G.; Christidis, Les; Norman, Janette A. «Historical biogeography of an Indo-Pacific passerine bird family (Pachycephalidae): different colonization patterns in the Indonesian and Melanesian archipelagos» (en anglès). Journal of Biogeography, 37, 2, 2-2010, pàg. 245–257. DOI: 10.1111/j.1365-2699.2009.02220.x.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Whiteheads, sittellas, Ploughbill, Australo-Papuan bellbirds, Shriketit, whistlers» (en anglès). IOC World Bird List v13.2. Congrés Ornitològic Internacional, 2023. [Consulta: 17 setembre 2023].
# Elogi de la ociositat

Elogi de l'ociositat (anglès: In praise of idleness) és un assaig de Bertrand Russell, publicat per primera vegada en 1932 en el Review of Reviews.

## Tesi de l'autor

La idea principal és que la humanitat observa un culte no raonable del treball que li fa treballar sempre més. Russell defensa aquesta tesi per dos arguments principals :
* El primer és que el valor del treball és un prejudici moral de les classes privilegiades que diuen que l'absència d'activitat portaria la majoria dels homes, sobretot aquells de les classes més pobres, a la desocupació i a la depravació. Conseqüentment, l'interès dels homes és en estar explotats.
* El segon és que la producció industrial avui és suficient per assegurar, amb un mínim de treball, les necessitats de tots els éssers humans. La racionalització de la producció en temps de guerra ha demostrat que no fa falta un gran nombre de persones per produir tot el necessari per a tota una població. A més, si aquest treball es comparteix entre tota la població, implica que un individu no ha de treballar molt per produir les necessitats imprescindibles de la vida, i fins i tot és innecessari.
Russell afirma conseqüentment que unes quatre hores laborals per dia bastarien per fer que tota la població poguera viure amb comoditat suficient, mentre que la resta del temps que abans es gastava en treball, ara es podria dedicar a l'oci. Aquest oci prendria moltes formes (de les més populars a les més intel·lectuals).

## Referències

* ↑ Russell, 2002.
* ↑ "In Praise of Idleness" Harper's Magazine 165 (Oct 1932): 552-9.

## Enllaços externs

* (anglès) Text original Arxivat 2019-08-22 a Wayback Machine. de l'assaig "In Praise of Idleness"
* (anglès) http://audioanarchy.org/antiwork/04-In_Praise_Of_Idleness.mp3 Lectura lliure d' In Praise of Idleness
* (català) Traducció en català Arxivat 2017-08-23 a Wayback Machine.
# Inwood (Nova York)

Inwood és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 9.325 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Inwood tenia 9.325 habitants, 3.041 habitatges, i 2.253 famílies. La densitat de població era de 2.117,9 habitants per km².
Dels 3.041 habitatges en un 37,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,2% hi vivien parelles casades, en un 21,1% dones solteres, i en un 25,9% no eren unitats familiars. En el 21,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,55.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 30,7% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.334 $ i la renda mediana per família de 48.345 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.788 $ mentre que les dones 28.482 $. La renda per capita de la població era de 16.009 $. Entorn del 12,4% de les famílies i el 14,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Inwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Inwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Nadur

Nadur (maltès: In-Nadur) és un municipi de l'illa de Gozo, a Malta. Nadur està construït en un altiplà i és una de les localitats més grans de Gozo. Coneguda com la "segona ciutat", s'estén per una alta carena a l'est de Victòria. Tenia una població de 4.509 al març de 2014.
La paraula 'Nadur' deriva de la paraula àrab 'nadara', que significa 'mirador', gairebé té el mateix significat que el seu lema 'Vigilant'. El lema apareix a l'abric de Nadur. de braços que mostra el sol sortint d'uns mars blaus. La ciutat és famosa per les seves fleques.
A prop de Nadur hi ha les badies de San Blas i Dahlet Qorrot, petites badies rocoses a la costa nord-est. Aquests són llocs per nedar, fer snorkel, fer pícnics i fer senderisme.

## Referències

* 1 2 3 «malta/city-village/nadur Nadur».
* ↑ «Població estimada per localitat 31 de març de 2014». Government of Malta, 16-05-2014. Arxivat de l'7810 original el 21 de juny de 2015.
* ↑ «Nadur».
# Lin Wenxiao

Lin Wenxiao (xinès simplificat: 林文肖, pinyin: Lín Wénxiào; Danyang, Zhenjiang, 27 de gener de 1935 - 7 de juny de 2023) fou una directora de cinema d'animació xinesa. Participà a moltes de les principals produccions d'animació de la Xina des de la dècada del 1950, i destaca com a directora en solitari a la dècada del 1980.
Fou considerada per un dels seus col·legues, com una dels cinc Generals Tigre de l'estudi d'animació de Shanghai. Va estar casada amb el també director i animador, Yan Dingxian.

## Biografia

Es va graduar a l'escola del Departament d'Animació de la Escola Central de Cinema de Beijing, treballant com a dissenyadora d'animació a Shanghai Art Film Studio.
Participà als dissenys de pel·lícules com Luobo huilaile, Xiao Kedou zhao Mama, Danao Tiangong, Nezha Nao Hai, i d'altres; i el 1980 debuta a la direcció amb Xue Haizi, que va guanyar el premi de millor pel·lícula d'animació del Ministeri de Cultura. També dirigí la tercera part de Danao Tiangong, El rei mico conquereix al dimoni, amb la que va guanyar el primer premi de llargmetratge d'animació al 6è Festival Internacional de Cinema Infantil de Chicago, als Estats Units, el 1989.
Amb Xue Haizi va iniciar una de les primeres sèries d'animació del cinema xinés, Les històries del conillet Taotao, que continuà amb les pel·lícules Huisheng, Bupa leng de dayi i Tornar a comprar entrades.
En jubilar-se, va ser convidada a exercir de professora d'animació i tutora de postgrau a les principals universitats xineses, i també va ser coautora de manuals tècnics.

## Referències

* 1 2 3 «林文肖_». Arxivat de l'original el 2024-02-25. [Consulta: 13 març 2024].
* 1 2 «痛别！她走了…作品陪伴无数人的童年_动画_合作_中国». [Consulta: 13 març 2024].
* 1 2 Staff, Animation Obsessive. «Lin Wenxiao, the Outstanding Tiger General», 16-06-2023. [Consulta: 13 març 2024].
* 1 2 空藏动漫资料馆. «林文肖：把外国动画的一套照搬过来是没有出息的|口述历史». [Consulta: 13 març 2024].
# Lituània al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior

Lituània va ser un dels països que va debutar al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior en 2007.
Després de dues participacions, el país bàltic va deixar de fer-ho en 2009. Després, hi va tornar per dos anys més (2010 i 2011), però va retirar-se de la competició novament sense intenció de tornar-hi.

## Història

Després de dos anys de participació, LRT es va retirar del concurs l'any 2009 per motius econòmics, però van tornar el 2010. Aquell any LRT va enviar Bartas amb la cançó "Oki Doki". Es va situar en 6a posició de 14 participants.
També van participar el 2011 i van enviar Paulina Skrabytė amb la cançó "Debesys",que va quedar 10è.
L'any 2012, el país es va tornar a retirar per despeses i des d'aleshores no ha tornat al concurs. El 19 de novembre de 2015 es va anunciar que els països bàltics, inclosa Lituània, havien expressat el seu interès a participar en el concurs de 2016. El retorn però no es va materialitzar. El 28 de febrer de 2018, l'emissora lituana LRT va declarar que no tornarien al concurs en un futur proper. El productor executiu de televisió de LRT i cap de delegació del concurs per a adults, Audrius Giržadas, va afirmar que "aquest concurs s'ha convertit en un clon del festival principal d'Eurovisió i no té res a veure amb la infància, les nenes pugen a l'escenari amb els cabells tallats, les pestanyes enganxades i panxa nua, copiant Beyoncé i Christina Aguilera: això no és un esdeveniment en què ens agradaria participar." Giržadas va confirmar que l'emissora no tornaria al concurs el 2021, citant baixes audiències durant el seu temps en el concurs i el cost de la participació. Tanmateix, el novembre de 2023, LRT va declarar que el país no tornaria al concurs. el 2024, però emetrien les edicions de 2023 i 2024 i avaluarien les seves valoracions per a un potencial retorn el 2025. Això encara no s'ha concretat.

## Participació

Llegenda
| Any | Seu | Artista | Cançó | Lloc | Punts |
| 2007 | Rotterdam | Lina Joy | «Kai miestas snaudžia» | 13 | 33 |
| 2008 | Limassol | Eglė Jurgaitytė | «Laiminga diena» | 3 | 103 |
| No hi va participar el 2009 ||||||
| 2010 | Minsk | Bartas | «Oki doki» | 6 | 67 |
| 2011 | Erevan | Paulina Skrabytė | «Debesys» | 10 | 53 |
| No hi va participar entre 2012 i 2024 ||||||

## Referències

* ↑ Bakker, Sietse. «Talents from 14 nations to gather at Junior Eurovision 2011». European Broadcasting Union, 28-07-2010. [Consulta: 28 juliol 2010].
* ↑ JESC'12: Latvia and Lithuania have withdrawn
# Lliga Democràtica Popular Finlandesa

Lliga Democràtica Popular Finlandesa (finès Suomen Kansan Demokraattinen Liitto, SKDL, suec Demokratiska Förbundet för Finlands Folk, DFFF) fou una organització política finlandesa creada el 1944, quan fou abolida la legislació anticomunista, i el 1990 es va integrar en l'Aliança d'Esquerra.
La seva finalitat era aplegar totes les organitzacions a l'esquerra del Partit Socialdemòcrata: el Partit Comunista de Finlàndia (SKP), la Lliga Democràtica de les Dones Finlandeses (1944–1990), la Societat Acadèmica Socialista (1944–1965), Suomen Toverikuntien Liitto (1946–1952), el Partit d'Unitat Socialista (SYP) (1946–1955), la Lliga d'Estudiants Socialistes (1965–) i la Lliga de la Joventut Democràtica de Finlàndia (1967–1990). Ja el novembre de 1944 va entrar en el govern i el seu cap Yrjö Leino fou nomenat ministre. Va obtenir un gran èxit electoral a les eleccions parlamentàries finlandeses de 1958 quan va treure el 23% dels vots i 50 diputats, i en eleccions posteriors va donar suport als governs socialdemòcrates de Kalevi Sorsa.

## Líders

| K. H. Wiik | 1944 |
| Cay Sundström | 1944–1946 |
| J. W. Keto | 1946–1948 |
| Kusti Kulo | 1948–1967 |
| Ele Alenius | 1967–1979 |
| Kalevi Kivistö | 1979–1985 |
| Esko Helle | 1985–1988 |
| Reijo Käkelä | 1988–1990 |
| Tyyne Tuominen | 1944–1949 |
| Yrjö Enne | 1949–1952 |
| Hertta Kuusinen | 1952–1958 |
| Yrjö Enne | 1959–1961 |
| Mauno Tamminen | 1962–1965 |
| Ele Alenius | 1965–1967 |
| Aimo Haapanen | 1967–1977 |
| Jorma Hentilä | 1977–1984 |
| Reijo Käkelä | 1984–1988 |
| Salme Kandolin | 1988– |

## Eleccions

| Any | Diputats | Vots | % |
| 1945 | 49 | 398 618 | 23,47% |
| 1948 | 38 | 375 538 | 19,98% |
| 1951 | 43 | 391 134 | 21,58% |
| 1954 | 43 | 433 251 | 21,57% |
| 1958 | 50 | 450 220 | 23,16% |
| 1962 | 47 | 506 829 | 22,02% |
| 1966 | 41 | 502 374 | 21,20% |
| 1970 | 36 | 420 556 | 16,58% |
| 1972 | 37 | 438 757 | 17,02% |
| 1975 | 40 | 519 483 | 18,89% |
| 1979 | 35 | 518 045 | 17,90% |
| 1983 | 27 | 400 930 | 13,46% |
| 1987 | 16 | 270 433 | 9,39% |
| Any | Regidors | Vots | % |
| 1945 | 2 496 | 275 324 | |
| 1947 | 2 005 | 314 156 | 20,4% |
| 1950 | 2 517 | 347 102 | 23,04% |
| 1953 | 2 546 | 406 324 | 23,10% |
| 1956 | 2 272 | 353 967 | 21,2% |
| 1960 | 2 409 | 432 146 | 22,0% |
| 1964 | 2 417 | 470 550 | 21,9% |
| 1968 | 1 770 | 382 882 | 16,91% |
| 1972 | 1 731 | 437 130 | 17,48% |
| 1976 | 2 050 | 494 920 | 18,45% |
| 1980 | 1 835 | 456 177 | 16,64% |
| 1984 | 1 482 | 354 582 | 13,15% |
| 1988 | 1 209 | 270 532 | 10,29% |

### Eleccions presidencials

| Any | Electors | Vots | % | Candidat |
| 1950 | 67 | 338 035 | 21,4% | Mauno Pekkala |
| 1956 | 56 | 354 575 | 18,7% | Eino Kilpi |
| 1962 | 63 | 451 750 | 20,5% | Paavo Aitio |
| 1968 | 56 | 345 609 | 17,0% | donen suport Urho Kekkonen del Centre |
| 1978 | 56 | 445 098 | 18,2% | donen suport Urho Kekkonen del Centre |
| 1982 | 32 | 348 359 | 11,0% | Kalevi Kivistö |
| 1988 | 26 | 330 072 286 833 | 10,7% 9,6% | Kalevi Kivistö Liike 88 |
# Dayton (Nova Jersey)

Dayton és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 6.235 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dayton tenia 6.235 habitants, 2.061 habitatges, i 1.690 famílies. La densitat de població era de 1.130,2 habitants/km².
Dels 2.061 habitatges en un 52,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,9% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 18% no eren unitats familiars. En el 14,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,36.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,8% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 37,3% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 5,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 79.050 $ i la renda mediana per família de 83.024 $. Els homes tenien una renda mediana de 56.892 $ mentre que les dones 43.500 $. La renda per capita de la població era de 28.924 $. Aproximadament l'1,9% de les famílies i el 2,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dayton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dayton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Rumb

El rumb és la direcció considerada en el pla de l'horitzó i, principalment, qualsevol de les 32 parts compreses en la rosa dels vents, també anomenades quartes. Precisament la paraula rumb prové del llatí rhombus ("rombe"), que és la forma geomètrica els vèrtexs de la qual assenyalen les diferents direccions possibles en la rosa dels vents.
Per convenció, el rumb s'expressa sempre amb tres dígits i, si és necessari, s'afegeixen zeros a l'esquerra de les xifres significatives; així, en dir rumb = 028° s'elimina la dualitat d'interpretació i possibles errors quan se li indica verbalment al timoner (evitant així confusió amb rumb = 128º o rumb = 228º).

## Definicions

En navegació es defineix com a rumb l'angle mesurat en el pla horitzontal entre el nord i la direcció d'avanç (mesurat de 0° a 360°). Segons quin sigui l'origen, es distingeixen el rumb veritable de la proa (origen nord vertader o geogràfic), el rumb magnètic (origen al nord magnètic) i el rumb d'agulla (origen al nord d'agulla o compàs).
En les cartes de navegació el rumb es representa per 32 rombes (deformats) units per un extrem, i l'altre extrem assenyala el rumb sobre el cercle de l'horitzó. Sobre aquest cercle se situa la flor de lis amb què se sol representar el nord (documentat a partir del segle xvi). També es representa la intensitat mitjana del vent en els diferents sectors en què es divideix el cercle de l'horitzó. Així mateix, i a causa de l'efecte del vent i corrent, es distingeix entre rumb veritable de la proa (RVP) i rumb veritable o rumb sobre el fons ' (RV).

## Vegeu també

* Abatiment
* Navegació per estima
* Variació total
* Bordada
* Trabujada
* Bolina

## Referències

* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques». Llengua catalana. [Consulta: 12 juny 2024].
* ↑ Michael Nolan. Fundamentals of Air Traffic Control. Cengage Learning, 2010, p. 201. ISBN 978-1-4354-8272-2. «For example, a runway heading north would have a magnetic heading of 360°.»
* ↑ Rousmaniere, John; Smith. The Annapolis Book of Seamanship: Third Edition: Completely Revised, Expanded and Updated (en anglès). Simon and Schuster, 1999, p. 234. ISBN 9780684854205.
* ↑ de Lorenzo, José; de Murga, Gonzalo; Ferreiro y Peralto, Martín. Diccionario Marítimo Español (en castellà), 1864, p. 632. ISBN 978-1173791681.

## Bibliografia

* Flavio Guglielmi, Guida al Diporto Nautico (44 ed.), Edizioni Nautiche Guglielmi, Ascoli Piceno, 2009.
* Pollastri Stefano, "Patente Nautica entro le 12 miglia: Testo tecnico - didattico", I.P., 2018, ISBN 9781706427926.

## Enllaços externs

* Manual de Coneixements Aeronàutics del Pilot