OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Vaughan Thomas

David Vaughan Thomas o David Vaughan-Thomas (Ystalyfera (Castell-nedd Port Talbot), 15 de març, 1873 - Johannesburg (Sud-àfrica), 15 de setembre, 1934), nascut David Thomas, i conegut també pel seu nom bàrdic Pencerdd Vaughan, va ser un compositor, organista, pianista i administrador musical. Les seves composicions estan profundament influenciades per les tradicions musicals i literàries de la seva Gal·les natal. Tot i que la seva música s'interpreta poc ara, ha estat descrit com "el principal músic gal·lès nadiu del seu temps" i com "un dels compositors més importants en el període de transició de la música gal·lesa des de l'època victoriana fins als nostres temps". El locutor Wynford Vaughan-Thomas era el seu fill.

## Biografia

1-7 1-4 1-4

## Referències

* ↑ Qui va ser qui 1981-1990: un company de qui és qui, que conté les biografies dels que van morir durant la dècada 1981-1990. Londres: A. & C. Black. 1991. p. 776. ISBN 0713633360. [Consulta: 11 febrer 2021].
* 1 2 MacBean 1921, p. 153.
* ↑ James & Allsobrook 1995, p. 5.
* 1 2 Anonymous n.d.
* ↑ Vaughan Thomas & Chambers 1959.
# Truxton

Truxton és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 96 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Truxton tenia 96 habitants, 35 habitatges, i 28 famílies. La densitat de població era de 154,4 habitants per km².
Dels 35 habitatges en un 31,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,3% hi vivien parelles casades, en un 14,3% dones solteres, i en un 20% no eren unitats familiars. En el 14,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,8% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 32,3% entre 25 i 44, un 26% de 45 a 60 i un 14,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.625 $ i la renda mediana per família de 40.938 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.125 $ mentre que les dones 33.750 $. La renda per capita de la població era de 15.901 $. Entorn del 4,5% de les famílies i el 7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Truxton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Truxton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Unity Village

Unity Village és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 140 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Unity Village tenia 140 habitants, 81 habitatges, i 19 famílies. La densitat de població era de 28,4 habitants per km².
Dels 81 habitatges en un 2,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 18,5% hi vivien parelles casades, en un 3,7% dones solteres, i en un 76,5% no eren unitats familiars. En el 71,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 21% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,21.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 2,1% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 31,4% entre 25 i 44, un 42,9% de 45 a 60 i un 15,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 50 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 63,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.583 $ i la renda mediana per família de 87.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.765 $ mentre que les dones 30.667 $. La renda per capita de la població era de 31.836 $. Cap de les famílies i l'11,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Unity Village». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Unity Village». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Pragmàtica Sanció de 1830

La Pragmàtica Sanció de 1830 fou una Pragmàtica Sanció aprovada per Ferran VII d'Espanya el 29 de març de 1830 que va promulgar la Pragmàtica de 1789 que havia estat aprovada per les Corts d'aquell any a instàncies del rei Carles IV i que no havia entrat en vigor per raons de política exterior. La Pragmàtica de 1789 anul·lava el reglament de successió de 1713 de Felip V que, a excepció de casos extrems, impossibilitava a les dones accedir al tron, en aplicació de la «Llei Sàlica» encara que, tècnicament, no ho fos. La Pragmàtica Sanció de 1789 restablia d'aquesta manera el sistema de successió tradicional de les Siete Partidas d'Alfons X de Castella, segons el qual les dones podien regnar si no tenien germans varons.

## Descripció

El 1713, el rei Felip V d'Espanya va promulgar la Llei Sàlica, per la qual les dones només podrien heretar el tron en el cas de no haver-hi hereus homes a la línia principal (fills) o lateral (germans i nebots). D'aquesta manera, pretenia evitar que els Habsburg recuperessin el tron a través de línies dinàstiques femenines.
Un segle més tard, al març de 1830, Ferran VII d'Espanya va tenir un problema: no va tenir fills mascles, només dues filles, Isabel (posteriorment coneguda com a Isabel II d'Espanya) i Lluïsa Ferranda d'Espanya. El pare de Ferran VII, Carles IV d'Espanya, havia fet un tímid intent d'eliminar la llei sàlica, i Ferran va decidir fer-ho promulgant la Pragmàtica Sanció, perquè la seva filla gran pogués heretar el tron i ser proclamada reina després de la seva mort, seguint la tradició espanyola.
Això va perjudicar al seu germà, Carles Maria Isidre de Borbó (hereu legítim de la corona segons la llei sàlica), de manera que els seus partidaris (entre ells, el ministre Calomarde) van pressionar a Ferran VII perquè canviés de criteri i derogués la Pragmàtica. No obstant això, Ferran, després de patir un greu atac de gota, va mantenir la seva postura i quan va morir el 29 de setembre de 1833, Isabel va ser proclamada reina, però a causa de la seva minoria d'edat, el regne va quedar sota la regència de la seva mare, Maria Cristina de Borbó-Dues Sicílies.

## Referències

* ↑ Artola, 1878, p. 52.
* ↑ Canal, 2000, p. 52-53.
* ↑ Giménez López, 1996, p. 14.

## Bibliografia

* Artola, Miguel. La burguesía revolucionaria (1808-1874). Historia de España Alfaguara V. 6a edició. Madrid: Alfaguara-Alianza Editorial, 1978. ISBN 84-206-2046-7.
* Canal, Jordi. El carlismo (en castellà). Madrid: Alianza Editorial, 2000. ISBN 84-206-3947-8.
* Giménez López, Enrique. El fin del Antiguo Régimen. El reinado de Carlos IV (en castellà). Madrid: Historia 16-Temas de Hoy, 1996. ISBN 84-7679-298-0.
# Evergreen (Montana)

Evergreen és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 6.215 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Evergreen tenia 6.215 habitants, 2.414 habitatges, i 1.694 famílies. La densitat de població era de 299,6 habitants per km².
Dels 2.414 habitatges en un 35,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,5% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 23,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 10,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.451 $ i la renda mediana per família de 35.346 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.467 $ mentre que les dones 19.292 $. La renda per capita de la població era de 14.277 $. Aproximadament el 12,3% de les famílies i el 14,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Evergreen». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Evergreen». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fortine

Fortine és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 169 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fortine tenia 169 habitants, 74 habitatges, i 48 famílies. La densitat de població era de 21,8 habitants per km².
Dels 74 habitatges en un 23% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,4% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 33,8% no eren unitats familiars. En el 28,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 3% entre 18 i 24, un 22,5% entre 25 i 44, un 33,7% de 45 a 60 i un 16,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.500 $ i la renda mediana per família de 35.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.625 $ mentre que les dones 31.250 $. La renda per capita de la població era de 13.140 $. Aproximadament el 6% de les famílies i l'11,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fortine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fortine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Maedi

Els maedi (en grec antic Μαιδοί o Μαῖδοι) eren un poble poderós de l'oest de Tràcia, que vivia prop de les fonts de l'Axius (Vàrdar) i del Margus (Morava), i al sud de les estivacions del Scomius.
Estrabó diu que tenien a l'est als tunates de Dardània i que l'Axius corria pel seu territori. Feien freqüents incursions a Macedònia fins que el 211 aC Filip V de Macedònia va envair el seu territori i va conquerir la seva capital Iamphorina, que podria ser la moderna Vrania o Ivorina a l'alta vall del Morava. El rei va arribar fins a les muntanyes Hemos i a la tornada se li va sotmetre la fortalesa de Petra, segons diu Titus Livi. Entre altres ciutats d'aquest poble es mencionen Fraganda i Desudaba, probablement la moderna Kumanovo. Es deia que els maedi eren de la mateixa ètnia que els bitinis de l'Àsia Menor i eren anomenats medobitinis, segons Estrabó i Esteve de Bizanci.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Naedi». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 gener 2021].
# Mormia vardarica

Mormia vardarica és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa, més concretament al riu Vàrdar (Macedònia del Nord).

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sber. Ges. Naturforsch. Freunde Berlin, 1935, 248. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2014-05-25. [Consulta: 7 maig 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Krek, S., 1982. Psychodidae (Diptera) sjeverne Makedonije. Glasnik Zemaljskog Muzeja Bosne i Hercegovine u Sarajevu Prirodne Nauke Nova Serija. 21:147-161.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1994. Catalogue of Holarctic and Afrotropical Mormiina End. (Diptera, Psychodidae, Psychodinae, Mormiini). Casopis Narodniho Muzea Rada Prirodovedna, 162, 63-66.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Hermann von Fehling

Hermann von Fehling (alemany: Hermann Fehling) (Lübeck, 9 de juny de 1812 - Stuttgart, 1 de juliol de 1885) fou un químic alemany famós per haver preparat la solució de Fehling utilitzada per a la determinació de glúcids.

## Biografia

Hermann von Fehling va néixer a Lübeck .Amb la intenció d'estudiar farmàcia entrà a la Universitat de Heidelberg el 1835. Després de graduar-se es anà a Gießen per a treballar amb Justus von Liebig, amb el qual dilucidà la composició de paraldehid i del metaldehid. El 1839, per recomanació de Liebig, fou nomenat per a la càtedra de química en el Politècnic de Stuttgart, càrrec que ocupà durant més de 45 anys.
Els seus primers treballs inclouen una investigació de l'àcid succínic, i la preparació del benzonitril, el nitril més simple de la sèrie aromàtica. Més tard, el seu temps es va dedicar principalment a qüestions de tecnologia i salut pública més que no pas a la química pura.
Entre els mètodes analítics que desenvolupà destaca la invenció de la dissolució de Fehling per a la determinació dels glúcids, i que és una solució de sulfat de coure (II) barrejat amb alcalins i tartrat de potassi i sodi (sal de Rochelle). Finalment també es dedicà a qüestions de tecnologia i de salut pública. Va ser col·laborador del Handwörterbuch of Liebig, Friedrich Wöhler i Johann Christian Poggendorff, i del Graham-Otto Textbook of Chemistry. Durant molts anys va ser membre del comitè de revisió de la Farmacopea Germànica.
Fou col·laborador de la Handwörterbuch de Liebig, Friedrich Wöhler i Johann Poggendorff així com en el llibre de text d'Otto-Graham. Durant molts anys fou membre del comitè de revisió de la Pharmacopoeia Germanica. Va morir a Stuttgart el 1885.

## Referències

* 1 2 3 4 Chisholm, 1911.
* ↑ «1911 Encyclopædia Britannica/Fehling, Hermann von - Wikisource, the free online library» (en anglès). [Consulta: 16 març 2025].
# Hermann von Fehling

Hermann von Fehling (alemany: Hermann Fehling) (Lübeck, 9 de juny de 1812 - Stuttgart, 1 de juliol de 1885) fou un químic alemany famós per haver preparat la solució de Fehling utilitzada per a la determinació de glúcids.

## Biografia

Hermann von Fehling va néixer a Lübeck .Amb la intenció d'estudiar farmàcia entrà a la Universitat de Heidelberg el 1835. Després de graduar-se es anà a Gießen per a treballar amb Justus von Liebig, amb el qual dilucidà la composició de paraldehid i del metaldehid. El 1839, per recomanació de Liebig, fou nomenat per a la càtedra de química en el Politècnic de Stuttgart, càrrec que ocupà durant més de 45 anys.
Els seus primers treballs inclouen una investigació de l'àcid succínic, i la preparació del benzonitril, el nitril més simple de la sèrie aromàtica. Més tard, el seu temps es va dedicar principalment a qüestions de tecnologia i salut pública més que no pas a la química pura.
Entre els mètodes analítics que desenvolupà destaca la invenció de la dissolució de Fehling per a la determinació dels glúcids, i que és una solució de sulfat de coure (II) barrejat amb alcalins i tartrat de potassi i sodi (sal de Rochelle). Finalment també es dedicà a qüestions de tecnologia i de salut pública. Va ser col·laborador del Handwörterbuch of Liebig, Friedrich Wöhler i Johann Christian Poggendorff, i del Graham-Otto Textbook of Chemistry. Durant molts anys va ser membre del comitè de revisió de la Farmacopea Germànica.
Fou col·laborador de la Handwörterbuch de Liebig, Friedrich Wöhler i Johann Poggendorff així com en el llibre de text d'Otto-Graham. Durant molts anys fou membre del comitè de revisió de la Pharmacopoeia Germanica. Va morir a Stuttgart el 1885.

## Referències

* 1 2 3 4 «1911 Encyclopædia Britannica/Fehling, Hermann von - Wikisource, the free online library» (en anglès). [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ Chisholm, 1911.
# Hermann von Fehling

Hermann von Fehling (alemany: Hermann Fehling) (Lübeck, 9 de juny de 1812 - Stuttgart, 1 de juliol de 1885) fou un químic alemany famós per haver preparat la solució de Fehling utilitzada per a la determinació de glúcids.

## Biografia

Hermann von Fehling va néixer a Lübeck .Amb la intenció d'estudiar farmàcia entrà a la Universitat de Heidelberg el 1835. Després de graduar-se es anà a Gießen per a treballar amb Justus von Liebig, amb el qual dilucidà la composició de paraldehid i del metaldehid. El 1839, per recomanació de Liebig, fou nomenat per a la càtedra de química en el Politècnic de Stuttgart, càrrec que ocupà durant més de 45 anys.
Els seus primers treballs inclouen una investigació de l'àcid succínic, i la preparació del benzonitril, el nitril més simple de la sèrie aromàtica. Més tard, el seu temps es va dedicar principalment a qüestions de tecnologia i salut pública més que no pas a la química pura.
Entre els mètodes analítics que desenvolupà destaca la invenció de la dissolució de Fehling per a la determinació dels glúcids, i que és una solució de sulfat de coure (II) barrejat amb alcalins i tartrat de potassi i sodi (sal de Rochelle). Finalment també es dedicà a qüestions de tecnologia i de salut pública. Va ser col·laborador del Handwörterbuch of Liebig, Friedrich Wöhler i Johann Christian Poggendorff, i del Graham-Otto Textbook of Chemistry. Durant molts anys va ser membre del comitè de revisió de la Farmacopea Germànica.
Fou col·laborador de la Handwörterbuch de Liebig, Friedrich Wöhler i Johann Poggendorff així com en el llibre de text d'Otto-Graham. Durant molts anys fou membre del comitè de revisió de la Pharmacopoeia Germanica. Va morir a Stuttgart el 1885.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «1911 Encyclopædia Britannica/Fehling, Hermann von - Wikisource, the free online library» (en anglès). [Consulta: 16 març 2025].
# Laura Falcó Lara

Laura Falcó Lara (Barcelona, 17 de març de 1969) és una editora i escriptora catalana.

## Biografia

Va estudiar Filologia Anglesa a la Universitat de Barcelona i va fer un màster en Direcció d'Empreses a ESADE. El 1995 va començar a treballar en el grup Editorial Planeta com a directora de màrqueting, per a després dirigir l'editorial Martínez Roca. El 2001 va passar a dirigir els segells Minotauro, Timun Mas i Libros Cúpula, i va crear els segells Esencia i Zenith. El 2014 va desenvolupar els projectes Planeta Gifts i Conference Office, i el 2015 es va fer càrrec del segell Luciérnaga. El juny de 2015 va passar a presidir Prisma Publicaciones, al Grupo Planeta. L'any 2018 va formar part del consell d'administració del Grupo Planeta.
Va col·laborar en els programes de 25 TV, Las Tardes de Pedro Riba i Tierra de sueños. També en el programa de ràdio Luces en la oscuridad de Gestiona Radio. Més tard es va unir a l'equip radiofònic de La rosa de los vientos d'Onda Cero i va col·laborar en el programa Hora punta de TVE. També va tenir un espai literari en el programa Levántate y Cárdenas d'Europa FM. És creadora i copresentadora amb Lorenzo Fernández Bueno d'El Colegio Invisible d'Onda Cero.
En l'àmbit audiovisual va participar com a assessora del documental Inesborrable, d'Ándale Producciones i és col·laboradora de la sèrie Extraterrestres. Ellos están entre nosotros emesa a DMAX.

## Referències

* ↑ «Laura Falcó». www.planetadelibros.com. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ «Laura Falcó». www.planetadelibros.com. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ «Laura Falco Lara - Biografía y mejores libros» (en castellà). La Vanguardia, 02-02-2023. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ «Laura Falcó Lara Onda Cero Radio» (en castellà). www.ondacero.es. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ «El colegio invisible | Onda Cero Radio» (en castellà). www.ondacero.es. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ «Tipos Infames: Autor: FALCO LARA, LAURA». www.tiposinfames.com. [Consulta: 6 octubre 2023].
# Pelagònia

Pelagònia (en grec antic Πελαγονíα, en llatí Pelagonia) era la ciutat principal dels pelagons (Πελαγόνες), d'arrel epirota, i capital del districte quart de Macedònia, prop de la frontera amb Il·líria.
El districte tenia per veïns al nord els dardans o dardanis, que sovint hi van fer incursions, i els autariates. Com a ciutats dels pelagons, Polibi esmenta Pissaeum (Πισσαῖον) i Claudi Ptolemeu Andraristus (o Euristus) i Stobi. Titus Livi utilitza el nom de Pelagònia quan parla de les fèrtils planes de Bitòlia durant les campanyes de Publi Sulpici Galba Màxim.
Potser el nom de Pelagònia no es va aplicar a la ciutat fins que unes altres dues ciutats anomenades Pelagònia no van quedar destruïdes. El nom anterior no es coneix, però és esmentada indirectament pel geògraf Hièrocles i per l'historiador romà d'Orient Malc de Filadelfia, que alaba la bona construcció de la seva ciutadella. Estrabó parla de Tripolitis, potser perquè la ciutat va reunir els habitants de les tres anteriors.
L'emperador romà d'Orient Manuel I Comnè va ocupar la ciutat perquè la seva posició avantatjosa li permetia fer la guerra amb més èxit contra el Regne d'Hongria.
Prop de la ciutat l'emperador Miquel VIII Paleòleg va derrotar el 1259 el príncep d'Acaia Guillem II. Actualment es correspon a la vall del Crna Reka, afluent del Vàrdar, a Macedònia del Nord.
La denominació es dona també a un bisbat conegut com a Bitòlia o Monastir, l'antiga capital de la Rumèlia Oriental i moderna Bitola, que a l'època clàssica es deia Heraclea de Lincèstida.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Pelagonia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 18 juliol 2021].
# Khartoum

Khartoum és una pel·lícula britànica dirigida per Basil Dearden, estrenada el 1966, i doblada al català. Està basada en fets històrics, particularment la Guerra del Mahdí.

## Argument

La història té lloc el 1885, de resultes de la massacre d'un regiment britànic al desert del Sudan per l'exèrcit d'un resistent religiós, el Mahdí (és un nom àrab que té història en la tradició musulmana, i que en català significa l'Esperat ) que llança una insurrecció islàmica al Sudan contra l'ocupant egipci i el seu aliat britànic. El Primer Ministre britànic envia el general Charles Gordon, anomenat Gordon Paixà, a Khartum per assegurar la protecció dels súbdits britànics.

## Repartiment

* Charlton Heston: Charles Gordon
* Laurence Olivier: Muhammad Ahmad ibn Abd Allah Al-Mahdi
* Richard Johnson: el coronel J.D.H. Stewart
* Ralph Richardson: el Primer Ministre William Gladstone
* Alexander Knox: Sir Evlyn Baring
* Johnny Sekka: Khaleel
* Michael Hordern: el Secretari d'Exteriors Lord Granville
* Zia Mohyeddin: Zobeir Pasha
* Marne Maitland: el xeic Osman
* Nigel Green: General Wolseley
* Hugh Williams: Lord Hartington
* Ralph Michael: Sir Charles Dilke
* Douglas Wilmer: Khalifa Abdullah
* Edward Underdown: Coronel William Hicks
* Peter Arne: Major Kitchener

## Nominacions

* 1967: Oscar al millor guió original per Robert Ardrey

## Bibliografia

* (anglès) Monthly Film Bulletin, n° 390
* (anglès) Sight and Sound, estiu 1966, p. 156

## Referències

* ↑ «Khartoum». The New York Times.