OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Clarksville (Nou Hampshire)

Clarksville és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 294 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Clarksville tenia 294 habitants, 118 habitatges, i 88 famílies. La densitat de població era d'1,9 habitants per km².
Dels 118 habitatges en un 30,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,9% hi vivien parelles casades, en un 2,5% dones solteres, i en un 25,4% no eren unitats familiars. En el 19,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,8% tenia menys de 18 anys, un 4,1% entre 18 i 24, un 23,5% entre 25 i 44, un 38,1% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.179$ i la renda mediana per família de 44.688$. Els homes tenien una renda mediana de 32.750$ mentre que les dones 21.111$. La renda per capita de la població era de 18.090$. Entorn del 5,4% de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Clarksville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Clarksville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Arquebisbat Ortodox d'Ohrid

L'Arquebisbat d'Okhrida, és una diòcesi ortodoxa autònoma a Macedònia del Nord, sota la jurisdicció de l'Església Ortodoxa Sèrbia. Té un conflicte jurisdiccional amb l'Església Ortodoxa Macedònia d'ençà que aquesta va declarar unilateralment la seva autocefàlia el 1967. El primat d'aquesta església rep el títol d'Arquebisbe d'Okhrida i Metropolità de Skopje; actualment ocupa el càrrec Jovan Vraniskovski.

## Enllaços externs

* Web oficial de l'Arquebisbat
# Victoria (Minnesota)

Victoria és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 4.025 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Victoria tenia 4.025 habitants, 1.367 habitatges, i 1.141 famílies. La densitat de població era de 222,3 habitants per km².
Dels 1.367 habitatges en un 47% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76% hi vivien parelles casades, en un 5,3% dones solteres, i en un 16,5% no eren unitats familiars. En l'11,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,7% tenia menys de 18 anys, un 4,2% entre 18 i 24, un 33,5% entre 25 i 44, un 24% de 45 a 60 i un 6,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 86.772 $ i la renda mediana per família de 91.681 $. Els homes tenien una renda mediana de 60.931 $ mentre que les dones 34.519 $. La renda per capita de la població era de 38.929 $. Entorn de l'1,3% de les famílies i el 2,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Victoria». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Victoria». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
Viccionari
# Simetrodonts

Els simetrodonts (Symmetrodonta, del grec symmetros, 'simètric', i odont-, declinació d'odous, 'dent') són un grup primitiu de mamífers del Mesozoic, caracteritzats per l'aspecte triangular de les dents molars en la vista d'oclusió (de cim) i l'absència d'un talònid ben desenvolupat. Els simetrodonts tradicionals sorgiren en el final del Triàsic en Cretaci i els seus fòssils poden ser trobats a Nord-amèrica, Sud-amèrica, Europa, Àfrica i Àsia. Malgrat la seva extensa distribució els registres fòssils són escassos. Anteriorment eren inclosos en la subclasse Prototheria.

## Grups inclosos

    Els simetrodonts són considerats un grup parafilètic. La llista següent mostra els tàxons que incloïa abans que se'n demostrés el parafiletisme.
* Ordre SYMMETRODONTA
** Gènere Gobiotheriodon
** Gènere Manchurodon
** Gènere Trishulotherium
** Família Kuehneotheriidae Kermack, Kermack i Mussett, 1968
*** Gènere Kuehneotherium Kermack, Kermack i Mussett, 1968
*** Gènere Delsatia Sigogneau-Russell i Godefroit, 1997
*** Gènere Kotatherium Datta, 1981
** Família Tinodontidae
*** Gènere Tinodon
*** Gènere Yermakia
** Superfamilia Spalacotherioidea Prothero, 1981 - veritables Simetrodontes
*** Família Zhangheotheriidae Rougier, Ji i Novacek, 2003
**** Gènere Zhangheotherium Hu, Wang, Luo i Li, 1997
**** Gènere Maotherium Rougier, Ji i Novacek, 2003
*** Família Spalacotheriidae Marsh, 1887
**** Gènere Spalacotherium Owen, 1854
**** Gènere Shalbaatar Nessov, 1997 (discutit)
*** Família Spalacolestidae Cifelli i Madsen, 1999
**** Gènere Symmetrolestes Tsubamoto i Rougier, 2004
**** Gènere Akidolestes Li i Luo, 2006
**** Gènere Henshanlestes Hu, Fox, Wang i Li, 2005
**** Gènere Spalacotheroides Patterson, 1955
**** Gènere Spalacolestes Cifelli i Madsen, 1999
**** Gènere Spalacotheridium Cifelli, 1990
**** Gènere Symmetrodontoides Fox, 1976
# Poesia sonora

La poesia sonora és una forma artística que uneix la composició literària i musical, en la qual es posen en primer pla els aspectes fonètics de la parla humana, en lloc dels valors semàntics i sintàctics més convencionals, en una mena de «vers sense paraules». La poesia sonora està destinada generalment a la interpretació.

## Història

Tot i que de vegades s'argumenta que les arrels de la poesia sonora es troben en les tradicions de poesia oral, l'escriptura de textos sonors purs que minimitzen els papers del significat i l'estructura és un fenomen del segle xx. Les avantguardes futuristes i dadaistes de principis del segle van ser les pioneres en la creació de les primeres formes de poesia sonora. Filippo Tommaso Marinetti va descobrir que les onomatopeies eren útils per a descriure una batalla a Trípoli on feia de soldat, creant un text sonor que es va convertir en una mena de fotografia oral de la batalla.
La poesia sonora va evolucionar cap a la poesia visual i la poesia concreta, dues formes basades en temes propis de les arts plàstiques. Més endavant, amb el desenvolupament de la magnetòfon, la poesia sonora va evolucionar gràcies a l'aparició de la música concreta a finals dels anys 1940. Algunes poètiques sonores van ser utilitzades per moviments poètics posteriors, com la generació beat als anys 1950 o el moviment de la paraula parlada als anys 1980, i altres moviments artístics i musicals que van plantejar noves formes, com l'art sonor de text, que es poden utilitzar per a poemes sonors que s'assemblen més a «la ficció o fins i tot a l'assaig, com es defineix tradicionalment, que a la poesia».
Alguns poetes sonors destacats són Else Lasker-Schüler, Elsa von Freytag-Loringhoven, William S. Burroughs, Katalin Ladik, Enzo Minarelli, Eduard Escoffet i Mathias Goeritz, o artistes multidisciplinaris com ara Jean-Jacques Lebel, John Giorno, Laurie Anderson i Yoko Ono.

## Referències

* ↑ Kenneth Goldsmith, Duchamp Is My Lawyer: The Polemics, Pragmatics, and Poetics of UbuWeb, Columbia University Press, New York, p. 244
* ↑ Kostelanetz, Richard. «Text Sound Art : A Survey». UbuWeb. Arxivat de l'original el Jun 3, 2023.
* ↑ Gammel, Irene; Zelazo, Suzanne «"Harpsichords Metallic Howl—": The Baroness Elsa von Freytag-Loringhoven's Sound Poetry». Modernism/modernity, 18, 2, 2011, pàg. 255–271. ISSN: 1080-6601.
* ↑ Gammel, Irene. Baroness Elsa: Gender, Dada and Everyday Modernity. Cambridge, MA: MIT Press, 2002. 243.
* ↑ Freytag-Loringhoven, Elsa von. Body Sweats: The Uncensored Writings of Elsa von Freytag-Loringhoven. Ed. Irene Gammel and Suzanne Zelazo. Cambridge, MA: MIT Press, 2011. 184-85.
* ↑ Coll, Berta. «Eduard Escoffet: “La posteritat me la bufa"». Núvol, 30-05-2023. [Consulta: 9 maig 2024].

## Vegeu també

* Art abstracte
* Música electroacústica
* Particel·la
* Scat
# Jane Eyre

Jane Eyre és la primera novel·la publicada per Charlotte Brontë, el 16 d'octubre de 1847 i retrata les aventures amoroses de la protagonista en l'asfixiant patriarcat victorià.

## Argument

La novel·la explica la història, comuna a la seva posterior novel·la Villette, d'una jove que ha de lluitar per sobreviure i la seva posterior realització sense ajuda de diners, la família o el privilegi de classe. L'òrfena Jane està atrapada entre dos impulsos amb freqüència contradictoris. Per un costat, és estoica, modesta i abnegada; per l'altre, és una persona apassionada, independent, disconforme i rebel davant la injustícia que sembla trobar pertot arreu. De nena, Jane Eyre pateix primer com a pupil·la de la seva tia, la rica senyora Reed i la seva abusiva família, després sota el règim cruel i opressiu de l'escola Lowood, on finalment l'envia la seva tia. Com a jove institutriu de Thornfield Hall, les qüestions de classe frustren el seu camí cap al veritable amor amb el senyor Rochester, amb qui ha forjat una profunda relació mentre cuida la seva filla il·legítima.
No obstant això, la classe és menys una barrera a la seva unió –i en qualsevol cas, els dos personatges menyspreen els seus dictats- que el fet que ell ja tingui esposa. Es tracta de la infame boja tancada a les golfes (la criolla Bertha Mason, de Jamaica, la història de la qual ha estat imaginativament reconstruïda per Jean Rhys en Wide Sargasso Sea). La situació de Bertha s'ha vist com a contrapunt de la de Jane, a més de plantejar preguntes sobre la representació de les dones en les novel·les del segle xix. Jane Eyre abandona la casa i busca feina com a mestra, però torna al cap del temps i es troba l'antic enamorat cec i sol després que la mansió hagi cremat fins als fonaments. El seu amor la porta a cuidar-lo la resta de la seva vida.

## Traduccions al català

* Brontë, Charlotte. Jane Eyre, traducció de Maria Dolors Ventós. Barcelona: Edicions Proa, 1992.
* Brontë, Charlotte. Jane Eyre, traducció de Jordi Arbonès i Montull. Barcelona: Columna edicions, 2001.
* Brontë, Charlotte. Jane Eyre, traducció de Marta Pera Cucurell. Barcelona: Viena Edicions, 2022.

## Adaptacions cinematogràfiques

* 1934: Pel·lícula de Christy Cabanne, amb Virginia Bruce i Colin Clive.
* 1943: Pel·lícula de Robert Stevenson, amb Joan Fontaine i Orson Welles.
* 1970: Pel·lícula de Delbert Mann, amb Susannah York i George C. Scott.
* 1996: Pel·lícula de Franco Zeffirelli, amb Anna Paquin, Charlotte Gainsbourg i William Hurt.
* 1997: Pel·lícula de Robert Young, amb Samantha Morton i Ciaran Hinds.
* 2011: Pel·lícula de Cary Fukunaga, amb Mia Wasikowska i Michael Fassbender.

## Referències

* ↑ Burt, Daniel S. The Literature 100: A Ranking of the Most Influential Novelists, Playwrights, and Poets of All Time. Infobase Publishing, 2008. ISBN 9781438127064.
* 1 2 3 «Jane Eyre» (en castellà). BNE. [Consulta: 16 març 2024].
* ↑ Porras, Marina. «Un conte de fades gòtic». Núvol, 05-04-2022. [Consulta: 20 març 2024].
# Noguin

Noguin - Ногин (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 184 habitants. Pertany al districte (raion) de Véidelevka.

## Referències

* ↑ «Посёлок Вейделевка (летопись, часть 1)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ «Историческая справка | Вейделевский район». Arxivat de l'original el 2013-04-17. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ «Вейделевка (летопись часть 2)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
# El gran llamp

El gran llamp (en rus: Большая молния, Bolshaya molniya) és una òpera inacabada esbossada el 1932 per Dmitri Xostakóvitx. El manuscrit va ser trobat per Olga Digonskaya. Part del material musical va ser manllevat de la composició anterior, Hypothetically Murdered, op. 31. La música d'El gran llamp va ser finalment descartada i reelaborada en Orango, a causa de la seva falta de confiança en el llibret. Xostakóvitx només va aconseguir escriure l'⁣obertura i les vuit peces següents, que duren uns 17 minuts. L'òpera conté paròdies de La rosella vermella de Glière i Fúria per una moneda perduda de Beethoven.
L'obra va ser encarregada pel Teatre Mali, i el llibret va ser escrit Nikolai Asséiv, i tractava d'un equip d'especialistes soviètics en una visita a Amèrica. Es va estrenar l'11 de febrer de 1981 a Leningrad, Gran Sala Filharmònica, dirigida per Guennadi Rojdéstvenski, qui també va fer l'estrena de l'enregistrament.

## Referències

* 1 2 3 4 Schostakowitsch Werkverzeichnis, sikorski.de. p. 65. Retrieved 12 January 2015.
* ↑ Kirkman, Andrew. Contemplating Shostakovich: Life, Music and Film. Ashgate Publishing, 28 January 2013, p. 6. ISBN 9781409472025.
* 1 2 Fairclough, Pauline. The Cambridge Companion to Shostakovich. Ashgate Publishing, Ltd, 30 October 2008, p. 195 (Cambridge Companions to Music). ISBN 9781139827386.
* ↑ Fairclough, Pauline. Shostakovich Studies 2, 11 November 2010, p. 30. ISBN 9780521111188.
# Copa del Rei Juvenil de futbol

La Copa del Rei Juvenil de futbol és un torneig espanyol de futbol per a clubs en categoria juvenil. És organitzada per la Federació Espanyola de Futbol. S'inicià l'any 1951. S'anomenà Copa del Generalíssim fins al 1976.

## Historial

* 1962 Sevilla FC
* 1963 Athletic Club
* 1964 Athletic Club
* 1965 Athletic Club
* 1966 Athletic Club
* 1967 Athletic Club
* 1968 Reial Madrid
* 1969 Reial Madrid
* 1970 Athletic Club
* 1971 Reial Madrid
* 1972 UD Las Palmas
* 1973 FC Barcelona
* 1974 FC Barcelona
* 1975 FC Barcelona
* 1976 FC Barcelona
* 1977 FC Barcelona
* 1978 Reial Madrid
* 1979 Sevilla Atlético
* 1980 FC Barcelona
* 1981 Reial Madrid
* 1982 Reial Madrid
* 1983 Real Betis
* 1984 Athletic Club
* 1985 Reial Madrid
* 1986 FC Barcelona
* 1987 FC Barcelona
* 1988 Reial Madrid
* 1989 FC Barcelona
* 1990 Real Betis
* 1991 Reial Madrid
* 1992 Athletic Club
* 1993 Reial Madrid
* 1994 FC Barcelona
* 1995 Albacete Balompié
* 1996 FC Barcelona
* 1997 Sevilla FC
* 1998 Real Betis
* 1999 Real Betis
* 2000 FC Barcelona
* 2001 RCD Espanyol
* 2002 FC Barcelona
* 2003 RCD Espanyol
* 2004 RCD Espanyol
* 2005 FC Barcelona
* 2006 FC Barcelona
* 2007 Albacete Balompié
* 2008 Sevilla FC
* 2009 Sevilla FC
* 2010 Athletic Club
* 2011 FC Barcelona
* 2012 RCD Espanyol
* 2013 Reial Madrid
* 2014 Sevilla FC
* 2015 Rayo Vallecano
* 2016 Atlètic de Madrid
* 2017 Reial Madrid
* 2018 Atlètic de Madrid
| Temporada | Campió | Resultat | Finalista | Seu |
| 1951 | FC Barcelona | SE Sueca | 5-1 | Estadi Chamartín, Madrid |
| 1952 | Atlètic de Madrid | Real Sociedad | 4-2 | Estadi Chamartín, Madrid |
| 1953 | Real Madrid | FC Barcelona | 0-0 (5-1 córners) | Estadi Chamartín, Madrid |
| 1954 | AD Plus Ultra | RCD Espanyol | 2-1 | Estadi Chamartín, Madrid |
| 1955 | Real Sociedad | Sevilla FC | 2-0 | Estadi Santiago Bernabéu, Madrid |
| 1956 | Atlètic de Madrid | Real Zaragoza | 4-0 | Estadi Santiago Bernabéu, Madrid |
| 1957 | Real Murcia | Txorierri Frimotor | 6-1 | Estadi de Sarrià, Barcelona |
| 1958 | Atlètic de Madrid | Alacant CF | 2-1 | Estadi Santiago Bernabéu, Madrid |
| 1959 | FC Barcelona | Sevilla FC | 2-2 ‡ | Estadi Santiago Bernabéu, Madrid |
| 1960 | CD Firestone | Real Murcia | 5-2 | Estadi Santiago Bernabéu, Madrid |
| 1961 | València CF | Deportes Elizondo | 7-2 | Estadi Santiago Bernabéu, Madrid |

## Palmarès
### Per club

* 18 FC Barcelona
* 13 Reial Madrid
* 9 0 Athletic Club
* 6 0 Sevilla FC (inclou Sevilla Atlético)
* 5 0 Atlètic de Madrid
* 4 0 Real Betis
* 4 0 RCD Espanyol
* 2 0 Albacete Balompié
* 1 0 AD Plus Ultra
* 1 0 Reial Societat
* 1 0 Real Murcia
* 1 0 CD Firestone
* 1 0 València CF
* 1 0 UD Las Palmas
* 1 0 Rayo Vallecano
* 1 0 Reial Club Deportiu Mallorca

### Per territori

* 22 Catalunya
* 20 Madrid
* 11 País Basc
* 10 Andalusia
* 2 0 Castella-La Manxa
* 1 0 Múrcia
* 1 0 País Valencià
* 1 0 Canàries
* 1 0 Illes Balears

## Enllaços externs

* RSSSF
# Mandarí estàndard

El xinès estàndard, també conegut com a mandarí estàndard modern, mandarí estàndard, xinès mandarí o, simplement, mandarí, és la varietat estàndard del xinès mandarí, que al seu torn és la principal de les llengües sinítiques que es coneixen conjuntament com idioma xinès. El mandarí estàndard és l'idioma oficial de la Xina, l'idioma oficial de facto de Taiwan, Hong Kong, Macau i un dels quatre idiomes oficials de Singapur. La pronunciació es basa en el dialecte pequinès, que és només una de les moltes variants del mandarí, un grup gran i divers de dialectes xinesos parlats nativament al nord i sud-oest de la Xina.
El mandarí estàndard és oficialment conegut com a:
* Pǔtōnghuà (xinès tradicional: 普通話; xinès simplificat: 普通话, literalment: "llengua comuna") a la República Popular de la Xina;
* Guóyǔ (xinès tradicional: 國語; xinès simplificat: 国语, literalment: "llengua nacional") a la República de la Xina (Taiwan);
* Biāozhǔn huáyǔ (xinès tradicional: 標準華語; xinès simplificat: 标准华语, literalment: "Idioma xinès estàndard" en un sentit cultural) a Malàisia i Singapur.
Els tres termes són usats intercanviablement en comunitats xineses arreu del món.
Només hi ha dos tipus d'estandardització del mandarí: l'anomenat pǔtōnghuà a la República Popular de la Xina i el guóyǔ a Taiwan. Hi ha petites diferències entre els dos en pronunciació i vocabulari; per altra banda, el pǔtōnghuà s'escriu amb caràcters xinesos simplificats, mentre que el guóyǔ s'escriu amb caràcters xinesos tradicionals.

## El mandarí estàndard en l'educació

Tant a la República Popular de la Xina com a Taiwan (República de la Xina), el xinès estàndard s'ensenya per immersió des de l'educació elemental. Després del segon curs, tota l'educació es realitza en aquest idioma, excepte les classes de llengua local que es duen a terme durant unes poques hores setmanals a Taiwan des de mitjans dels anys 1990.

## Referències

* 1 2 Weng, Jeffrey «What Is Mandarin? The Social Project of Language Standardization in Early Republican China» (en anglès). The Journal of Asian Studies, 77, 3, 8-2018, pàg. 611–633. DOI: 10.1017/S0021911818000487. ISSN: 0021-9118 [Consulta: 4 juliol 2020].
# Scabiosa

Scabiosa és un gènere de plantes angiospermes de la família de les caprifoliàcies (Caprifoliaceae), són natives d'Europa, Àsia i Àfrica.

## Taxonomia

Aquest gènere va ser publicat per primer cop l'any 1753 a l'obra Species Plantarum de Carl von Linné (1707-1778).

### Espècies

Dins del gènere Scabiosa es reconeixen les 67 espècies següents:
* Scabiosa adzharica Schchian
* Scabiosa africana L.
* Scabiosa albanensis R.A.Dyer
* Scabiosa amoena J.Jacq.
* Scabiosa andryalifolia (Pau) Devesa
* Scabiosa angustiloba (Sond.) B.L.Burtt ex Hutch.
* Scabiosa arenaria Forssk.
* Scabiosa atropurpurea L. — vídues
* Scabiosa austroafricana Heine
* Scabiosa balcanica (Velen.) Velen.
* Scabiosa bipinnata K.Koch
* Scabiosa buekiana Eckl. & Zeyh.
* Scabiosa canescens Waldst. & Kit.
* Scabiosa cartenniana A.Pons & Quézel
* Scabiosa cephalarioides Lojac.
* Scabiosa cinerea Lapeyr. ex Lam.
* Scabiosa colchica Steven
* Scabiosa columbaria L.
* Scabiosa comosa Fisch. ex Roem. & Schult.
* Scabiosa correvoniana Sommier & Levier
* Scabiosa corsica (Litard.) Gamisans
* Scabiosa crinita Kotschy & Boiss.
* Scabiosa daucoides Desf.
* Scabiosa delminiana Abadžić
* Scabiosa drakensbergensis B.L.Burtt
* Scabiosa eremophila Boiss.
* Scabiosa farinosa Coss.
* Scabiosa fumarioides Vis. & Pančić
* Scabiosa galianoi Devesa, Ortega Oliv. & J.López
* Scabiosa holosericea Bertol.
* Scabiosa hyrcanica Steven
* Scabiosa imeretica (Sommier & Levier) Sulak.
* Scabiosa incisa Mill.
* Scabiosa ispartaca Yıld.
* Scabiosa japonica Miq.
* Scabiosa jezoensis Nakai
* Scabiosa lacerifolia Hayata
* Scabiosa lachnophylla Kitag.
* Scabiosa libyca Alavi
* Scabiosa lucida Vill.
* Scabiosa mollissima Viv.
* Scabiosa nitens Roem. & Schult.
* Scabiosa ochroleuca L.
* Scabiosa owerinii Boiss.
* Scabiosa paphlagonica Bornm.
* Scabiosa parielii Maire
* Scabiosa parviflora Desf.
* Scabiosa praemontana Privalova
* Scabiosa pyrenaica All.
* Scabiosa semipapposa Salzm. ex DC.
* Scabiosa silenifolia Waldst. & Kit.
* Scabiosa sirnakia Yıld.
* Scabiosa sivrihisarica Yıld.
* Scabiosa solymica (Parolly, Eren & Nordt) Göktürk
* Scabiosa sosnowskyi Sulak.
* Scabiosa taygetea Boiss. & Heldr.
* Scabiosa tenuis Spruner ex Boiss.
* Scabiosa thysdrusiana Le Houér.
* Scabiosa transvaalensis S.Moore
* Scabiosa triandra L.
* Scabiosa triniifolia Friv.
* Scabiosa turolensis Pau
* Scabiosa tuzluca Yıld.
* Scabiosa tysonii L.Bolus
* Scabiosa velenovskiana Bobrov
* Scabiosa vestina Facchini ex W.D.J.Koch
* Scabiosa webbiana D.Don
* Scabiosa vestina

## Referències

* 1 2 «Scabiosa» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 25 maig 2023].
* ↑ «Scabiosa L.» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 22 maig 2023].

## Bibliografia

* Kremer: Wildblumen, München 2001, ISBN 3-576-11456-4 (alemany)