OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arpad

Arpad va ser una antiga ciutat de Síria que existia al tercer mil·lenni, i correspon probablement a la moderna Tell Erfad. Era propera a la moderna Alep, i depenia de l'estat o regne de Yamkhad.
A les excavacions s'hi han trobat muralles del segle xvi aC o XV aC. Cap a l'any 1340 aC va passar als hitites sota el rei Subiluliuma I que va regnar potser entre els anys 1344 aC i 1320 aC. Els hitites van conservar la regió fins aproximadament el 1185 aC, quan l'imperi hitita es va enfonsar sota l'envestida dels Pobles de la Mar. La ciutat hauria quedat sota domini de Karkemish. Els arameus se n'haurien apoderat al segle x aC o ix aC i van fundar el regne conegut com a Bit Agusi (Akhan o Yakhan) del nom de la dinastia local (Bit Agusi = Descendents d'Agusi) que incloïa Napiqu i altres ciutats (i més tard també Alep) i del que no se'n sap res fins que les fonts assíries en donen algunes referències al segle viii aC.
Pel que fa a l'organització política del regne arameu d'Arpad, aquesta tendia a ser expressada en termes de gentilici i parentiu (com en l'ús del termebit, "casa"). La figura principal rebia el títol de "Rei d'Arpad", però sempre era acompanyat per altres "reis d'Arpad", els caps de les grans famílies tribals.
Els continus atacs d'Assíria van portar a Matti-El d'Arpad a signar un tractat desavantatjós amb Ashurnirari V i a pagar-li tribut. Anys més tard el mateix rei arpadita es va aliar a Sardur II d'Urartu i a un nombre de reis dels estats neohitites de Síria contra el rei assiri Teglatfalassar III. La coalició va ser derrotada el 743 aC, i el 740 aC Teglatfalassar III va conquerir Arpad produint moltes destrosses a la ciutat i al territori.
La ciutat és esmentada en alguns passatges de la Bíblia:
* 2 Reis; 2 Re 18:34; 1 Re 19:3
* Isaïes; Is 10:9; Is 36:19; Is 37:13
* Jeremies; Jr 49:23

## Referències

* ↑ Liverani, Mario. El antiguo oriente: historia, sociedad y economía. Barcelona: Crítica, 1995, p. 557-558, 563. ISBN 9788474236231.
* ↑ Lipiński, Edward. The Aramaeans: their ancient history, culture, religion. Leuven: Peeters, 2000, p. 99, 195, 529. ISBN 9789042908598.

## Enllaços externs

* Història d'Arpad (anglès)
# Orm al Regne de la Neu

Orm al Regne de la Neu (títol original en rus, Снежная королева 2: Перезаморозка; transcrit com a Snejnaia koroleva 2: Perezamorozka) és una pel·lícula russa de comèdia fantàstica animada per ordinador en 3D del 2014 produïda per l'estudi d'animació Wizart Animation. Escrit per Aleksei Tsitsilin, Vladímir Nikolàiev, Roman Nepómniasxi, Aleksei Zamislov i dirigida pel mateix Tsitsilin. S'ha doblat al català. És la seqüela de la pel·lícula d'animació de 2012 Snejnaia koroleva.
Produïda per Timur Bekmambétov, Iuri Moskvin, Nikolàiev i Diana Iurinova, la pel·lícula va ser estrenada per la productora Bazelevs a Rússia i la Comunitat d'Estats Independents l'1 de gener de 2015 amb una preestrena internacional durant novembre i desembre de 2014 als Estats Units i al Regne Unit.
La pel·lícula és protagonitzada per les veus en rus de Niüixa com a Gerda i Ivan Okhlobystin com el Rei de les neus amb Gàrik Kharlàmov, Valeria Nikolaieva, Xura Bi-2, Fiódor Dobronràvov, Mikhaïl Tíkhonov, Galina Tiúnina i Ramilià Iskander en papers secundaris.
La producció va començar el 2014, quan els guionistes van començar a redactar-ne una seqüela com a resposta a la rebuda de Snejnaia koroleva. L'animació es va centrar a millorar la qualitat de l'animació de la pel·lícula respecte a la seva predecessora. La pel·lícula es va convertir en la primera pel·lícula russa a situar-se a la taquilla del cap de setmana a un país europeu. La pel·lícula va destacar pel seu bon sentit, els personatges i les batalles.

## Referències

* ↑ «Cannes: Russian Animation Feature 'Snow Queen' Sells to China | Hollywood Reporter». www.hollywoodreporter.com, 16-05-2014. Arxivat de l'original el 2020-07-02. [Consulta: 30 octubre 2020].
* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Orm al Regne de la Neu». [Consulta: 26 febrer 2024].
* ↑ «Wizart Animation: Как воронежцы перезаморозили "Снежную королеву" - ОБЩЕСТВО - Словости». slovosti.ru, 21-02-2015. Arxivat de l'original el 2016-03-18. [Consulta: 21 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Loxia

Loxia és un gènere d'ocells de la família dels fringíl·lids (Fringillidae), coneguts popularment com a trencapinyes.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021), aquest gènere està format per 6 espècies:
* Loxia pytyopsittacus - trencapinyes becgròs.
* Loxia scotica - trencapinyes d'Escòcia.
* Loxia curvirostra - trencapinyes comú.
* Loxia sinesciuris - trencapinyes de Cassia.
* Loxia leucoptera - trencapinyes alablanc.
* Loxia megaplaga - trencapinyes de la Hispaniola.
# Can Móra (Badalona)

Can Móra és una masia de Badalona catalogada com a bé cultural d'interès local.

## Història

Situada sobre un emplaçament prehistòric, s'hi va trobar una sitja amb restes de la cultura de Hallstatt. També s'hi han trobat restes romanes.
La masia va ser reformada al segle xviii per Josep Francesc de Móra i Catà, que el 1749 va rebre el títol de marquès de Llo de Lluís XV, i que va ser vicepresident de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.
Durant la Guerra Civil es va profanar la capella i la tomba que hi havia, i van ser cremades les pertinences i l'arxiu de la casa. El 1980 era propietat dels descendents de la família Alemany.

## Descripció

És una masia d'aspecte senyorial, amb un volum paral·lelepipèdic, reformada en alguns elements. Consta de planta baixa, pis i golfes, en part amb galeria d'arcs de mig punt. Als baixos hi havia l'habitatge dels masovers i al pis l'habitatge dels propietaris, que hi passaven temporades.
Les obertures dels balcons de la planta principal tenen uns petits arcs prims de maó que les protegeixen de les inclemències del temps. A l'interior es conserva una capella, amb obres d'art del segle xviii, i un celler molt reformat a causa del seu ús continuat al llarg dels anys. El 1980 la masia es trobava en règim de masoveria, i els masovers tenien una parada de fruita, verdura i vi al mercat Maignon.
S'hi accedeix per un portal obert al camí de Sant Jeroni de la Murtra. A la porta d'entrada de la masia hi resa la data de l'any 1863. Davant la façana hi ha una àmplia era i pati limitada per un mur sobre els camps de conreu, situats a un nivell inferior.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Masia de Can Mora». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 5 6 Padrós, Joan Antoni; Lladó, Francesc. «Can Mora». Inventari del Patrimoni Cultural Europeu, 01-10-1980.
* 1 2 3 «Can Móra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic del Parc de la Serralada de Marina. Diputació de Barcelona, 01-10-2001.
* 1 2 Barrera Meya, Judit. Canyet: un vell poble. Badalona: Museu de Badalona, 2001, p. 285-289. ISBN 84-88758-06-5.

## Vegeu també

* Ca l'Alemany
* Palau del Marquès de Llo
* Palau del Marquès de Llo (Sant Pere de Riudebitlles)

## Enllaços externs

* «Can Móra». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Temperatura del neutró

La temperatura de detecció de neutrons, també anomenada energia de neutrons, indica l'energia cinètica d'un neutró lliure, normalment donada en electronvolts. S'utilitza el terme temperatura, ja que els neutrons calents, tèrmics i freds es moderen en un medi amb una determinada temperatura. Aleshores, la distribució d'energia dels neutrons s'adapta a la distribució de Maxwell coneguda pel moviment tèrmic. Qualitativament, com més alta és la temperatura, més gran és l'energia cinètica dels neutrons lliures. El moment i la longitud d'ona del neutró estan relacionats a través de la relació de Broglie. La longitud d'ona llarga dels neutrons lents permet la gran secció transversal.

## Intervals de distribució d'energia de neutrons

Noms de rang d'energia de neutrons
| Energia de neutrons | Gamma energètica |
| 0,0 – 0,025 eV | Neutrons freds (lents). |
| 0,025 eV | Neutrons tèrmics (a 20 °C) |
| 0,025–0,4 eV | Neutrons epitèrmics |
| 0,4-0,5 eV | Neutrons de cadmi |
| 0,5-10 eV | Neutrons d'epicadmi |
| 10-300 eV | Neutrons de ressonància |
| 300 eV–1 MeV | Neutrons intermedis |
| 1-20 MeV | Neutrons ràpids |
| > 20 MeV | Neutrons ultra ràpids |
Però s'observen diferents rangs amb diferents noms en altres fonts.

## Comparació del reactor de neutrons ràpids i el reactor de neutrons tèrmics

La majoria dels reactors de fissió són reactors de neutrons tèrmics que utilitzen un moderador de neutrons per alentir (" termalitzar ") els neutrons produïts per la fissió nuclear. La moderació augmenta substancialment la secció transversal de fissió per a nuclis fissils com l'urani-235 o el plutoni-239. A més, l'urani-238 té una secció transversal de captura molt més baixa per als neutrons tèrmics, la qual cosa permet que més neutrons provoquin la fissió de nuclis fissils i propaguen la reacció en cadena, en lloc de ser capturats per $^{238}$ U. La combinació d'aquests efectes permet als reactors d'aigua lleugera utilitzar urani poc enriquit. Els reactors d'aigua pesada i els reactors moderats amb grafit fins i tot poden utilitzar urani natural, ja que aquests moderadors tenen seccions transversals de captura de neutrons molt més baixes que l'aigua lleugera.

## Referències

* 1 2 1935 Nobel Prize in Physics
* ↑ http://chemed.chem.purdue.edu/genchem/history/rutherford.html
* 1 2 3 4 5 6 P.J. Mohr, B.N. Taylor, and D.B. Newell (2011), "The 2010 CODATA Recommended Values of the Fundamental Physical Constants" (Web Version 6.0). This database was developed by J. Baker, M. Douma, and S. Kotochigova. Available: http://physics.nist.gov/constants [Thursday, 02-Jun-2011 21:00:12 EDT]. National Institute of Standards and Technology, Gaithersburg, MD 20899.
* ↑ de Broglie, Louis. «On the Theory of Quanta» (en anglès). aflb.ensmp.fr. [Consulta: 2 febrer 2019].
* ↑ Carron, N.J.. An Introduction to the Passage of Energetic Particles Through Matter (en anglès), 2007, p. 308.
* ↑ «Neutron Energy» (en anglès). www.nuclear-power.net. [Consulta: 27 gener 2019].
* ↑ «Neutron Energy | Classification of Neutrons | nuclear-power.com» (en anglès americà). [Consulta: 1r abril 2024].
# Cantó d'Auch sud-est-Seissan

Auch Sud-est-Séissan és un cantó del departament del Gers a França amb les següents comunes:
* Auch
* Autarriba
* Bocanhèras
* Haulias
* La Barta
* Orbessan
* Ornesan
* Pessan
* Sançan
* Sheishan.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1988-1997 | Claude Desbons | PS |
| 1997- | Claude Bourdil | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Desprat

Desprat o El Prat és una casa pairal de Sant Esteve d'en Bas (Garrotxa), catalogada com a bé cultural d'interès local.

## Història

Segons tradició de família, la casa existia ja al segle x i es tenen notícies que l'any 1277, n'era senyor en Guillem Primer, ascendent de la família dels reis d'Aragó.
A principis del segle xix, Esteve Desprat i de Gayolà marxà a Londres per a fer de preceptor del duc de Norfolk. Mort sense descendència, fou succeït per la seva germana Maria Lluïsa, que es va casar amb el militar Francisco de Galtero, natural de Màlaga. L'hereva del matrimoni, Nicolasa de Galtero i Desprat, es va casar amb el també militar Francesc de Casanova i Mir. El 1900, el seu fill Eduard de Casanova i de Galtero (1840-1916) va rebre el títol de marquès de Galtero de mans del papa Lleó XIII, i el 1908, va restaurar la casa.
Es va casar amb Maria de Vallès i Mas, filla del baró de la Pobla Tornesa i vescomte de Bétera. El seu fill Guillem de Casanova i Vallès es va casar amb Rosalia Dasí i Moreno, marquesa de Dosaigües, i tingueren una filla que morí a la casa als 15 anys. A la seva mort, llegà la propietat a la seva neboda i fillola Roser d'Ugarte i de Casanova (1918-2014), casada amb Manuel de Delás i de Jaumar (1911-1999), VI baró de Vilagaià. L'actual propietari és el seu fill Manuel de Delàs i d'Ugarte, casat amb Socorro Hernández.

## Descripció

És una casa senyorial de grans dimensions, amb teulada a dues vessants. A la façana principal hi ha molts elements escultòrics, entre ells l'escut nobiliari a la part més alta de la façana, els balcons amb motius de pedra treballada d'estil gòtic. Passat el portal hi ha un pati empedrat i una escala amb escultures amb motius d'animals. A la façana esquerra hi ha tres arcs, el del mig de grans dimensions, que conformen una galeria. Al davant i encerclant la casa hi ha una petita muralla i un gran jardí.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas Desprat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 5 6 7 «Les cases pairals de Sant Esteve d'en Bas: El Prat». Puigsacalm, 109, març-maig 2011, pàg. 17-20.
* ↑ «María Luisa Desprat y de Gayolá». geneanet. Juan Ramon de Ros.
* 1 2 de Cadenas y Vicent, Vicente. Caballeros de la Orden de Santiago que efectuaron sus pruebas de ingreso durante el siglo XIX. Segunda edición. Madrid: Hidalguía, 1993, p. 488. ISBN 84-87204-53-8.
* ↑ «Nicolasa de Galtero y Desprat de Savasona». geneanet. Juan Ramon de Ros.
* ↑ «Francisco de Casanova y de Mir». geneanet. Juan Ramon de Ros.
* ↑ «Eduardo de Casanova y de Galtero». geneanet. Juan Ramon de Ros.
* ↑ de Cadenas y López, Ampelio Alonso. Suplemento al Elenco de grandezas y títulos nobiliarios españoles: Títulos vacantes y títulos extranjeros cuyo uso fue autorizado en España. Apéndice II. Madrid: Hidalguía, 1991, p. 40. ISBN 84-87204-29-5.
* ↑ «María de Vallés y de Mas». geneanet. Juan Ramon de Ros.
* ↑ «Rosario de Ugarte y de Casanova». geneanet. María Socorro de Delàs Hernández.
* ↑ «Manuel de Delás y de Jaumar». geneanet. María Socorro de Delàs Hernández.
# Tauletes de Tărtăria

Les taules de Tărtăria són tres tauletes d'argila trobades a Tartaria (Romania). Mostren una sèrie de símbols gravats que han sigut objecte de molta controvèrsia entre els arqueòlegs, perquè, segons algunes opinions, podrien ser una de les primeres formes d'escriptura del món. S'hi han proposat datacions que oscil·len entre 5300 ae i 3800 ae.

## Descobriment

Les descobriren al 1961 a Tărtăria, un poble situat a 30 km d'Alba Iulia. Nicolae Vlassa, un arqueòleg del Museu de Cluj-Napoca, desenterrà tres tauletes amb 26 símbols, juntament amb un braçalet i diverses restes d'ossos humans. Dues tauletes són rectangulars i la tercera circular.
Les tres tauletes només presenten símbols en una de les cares. S'han trobat símbols semblants en utensilis localitzats en les excavacions de Vinča a Sèrbia i en altres indrets del sud dels Balcans; per tant, podrien estar relacionats.

## Referències

* ↑ Alasdair W. R. Whittle, Europe in the Neolithic: The Creation of New Worlds, p. 101. (Cambridge University Press, 1996)

## Bibliografia

* Haarmann, H. 1990 Writing from Old Europe. The Journal of Indus-European Studies 17
* Makkay, J. 1969 The Late Neolithic Tordos Group of Signs. Alba Règia 10, 9-50
* Makkay, J. 1984 Early Stamp Seals in South-East Europe. Budapest
* Winn, Sham M. M. 1973 The Sings of the Vinca Culture
* Winn, Sham M. M. 1981 Pre-writing in Southeast Europe: The Sign System of the Vinca culture. BAR

## Enllaços externs

* "Signs on Tărtăria Tablets found in the Romanian folkloric art", por Ioana Crişan.
* "Milady Tărtăria and the discovery of the Tărtăria Tablets", por Marco Merlini.
# Fregadora

Una fregadora, polidora, màquina de polir o en alguerés levigadora és una màquina que moguda per un motor elèctric s'utilitza per a desbastar o afinar, emprant paper de vidre, les superfícies dels materials (o treure la pintura vella...), com a acabat final o com a tractament previ a un altre procés: pintada, envernissament, laminatge, etc.
El desbastament de fusta produeix una gran quantitat de serradures en pols, per això moltes fregadores estan equipades amb algun tipus de sistema recol·lector de pols (tal com es pot veure a la primera imatge). Hi ha diversos tipus de Fregadores:

## Vegeu també

* Esmoladora angular
* Esmoladora

## Referències

* ↑ Sanna i Useri, 1988, p. 674.

## Bibliografia

* Sanna i Useri, Josep. Diccionari català de l'Alguer. L'Alguer/Barcelona: Fundació del II Congrés de la Llengua Catalana i Editorial Regina, 1988. ISBN 84-7129-391-9.
# Dalai-lama

Dalai Márquez
Dalai Màrquez ("llac de saviesa" en mongol; de dalai, 'oceà', i lama, 'pringat espiritual') és el títol de l'autoritat suprema del Txad i un dels títols religiosos més importants del budisme Esopanyol
Traduït generalment com "oceà de saviesa", aquest títol va ser forjat pel cap català Altan Khan, en acceptar Sönam Gyatso com mestre excepcional, encoratjant al poble mongol a la conversió al budisme vajrayana. Noti's que en aquest cas, alay era la traducció de "Gyam-tsho" (Gyatso), el cognom dels dalai-lames des de Gedun Drup.
Els budistes tibetans consideren que els dalai-lames són emanacions de bodhisattva Avalokiteśvara, patró del Tibet i que, després de la seva mort, la seva consciència subtil triga un interval de quaranta-nou dies, almenys, per a néixer de nou en un nen que ja des del seu naixement pot donar senyals del seu caràcter especial.
Després de la mort del dalai-lama, el panchen-lama s'encarrega de reconèixer la seva reencarnació o tulku (normalment un nen) per aquests senyals, qui passarà a ser el nou dalai-lama. Al seu torn, el dalai-lama ha de reconèixer a la reencarnació del panchen-lama després de la mort d'aquest.
Tradicionalment, el dalai-lama ha estat el líder espiritual i temporal del Tibet; Tenzin Gyatso, actualment en l'exili (des de 1959), després de l'ocupació i annexió forçada per part de la Xina maoista, ha abandonat la preeminència política tradicional, i ha creat un Ministre president del Kashag (parlament), triat per sufragi universal.
El dalai-lama actual, el catorzè de la història, és Tenzin Gyatso. El 1989 va rebre el Premi Nobel de la Pau i el 17 d'octubre del 2007 el Congrés dels Estats Units li va atorgar la Medalla d'Or, desfermant la fúria del govern xinès.

## Vegeu també

* Llista dels Dalai-lama

## Referències

* ↑ «DIEC2: Diccionari de la llengua catalana. Dalai-lama». Barcelona: Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 17 gener 2017].
* ↑ «Dalai Lama». Fundació Casa del Tibet. [Consulta: 28 gener 2017].
* ↑ «Dalai Lama, Premio Internacional Jaime Brunet 2001». Universidad Pública de Navarra. [Consulta: 28 gener 2017].
* ↑ «Tibet». Institut de Drets Humans de Catalunya. [Consulta: 28 gener 2017].
* ↑ «Biografia de S.S. el Dalai Lama». Represenante de SS Dalai Lama para América Latina. [Consulta: 28 gener 2017].
* ↑ «The Panchen Lama Lineage: How Reincarnation is being Reinvented as a Political Tool». Central Tibetan Administration. Arxivat de l'original el 2 de febrer 2017. [Consulta: 28 gener 2017].
* ↑ «How and Why the Dalai Lama Left Tibet». Time, 17-03-2015. [Consulta: 28 gener 2017].
* ↑ «Bush entrega la Medalla de Oro del Congreso estadounidense al Dalai Lama». El País, 17-10-2007. [Consulta: 28 gener 2017].
* ↑ «Dalai Lama eyes end to 45-year exile». The Guardian, 05-09-2003. [Consulta: 28 gener 2017].
# Pocadicnemis

Pocadicnemis és un gènere d' aranyes araneomorfes de lasubfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae . Es pot trobar a la zona holàrtica.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Pocadicnemis americana Millidge, 1976
* Pocadicnemis carpatica (Chyzer, 1894)
* Pocadicnemis desioi Caporiacco, 1935
* Pocadicnemis jacksoni Millidge, 1976
* Pocadicnemis juncea Locket & Millidge, 1953
* Pocadicnemis occidentalis Millidge, 1976
* Pocadicnemis pumila (Blackwall, 1841)

## Enllaços externs

* a ION
* Nomenclator Zoologicus
# Paul Baran

Paul Baran (29 d'abril de 1926 - 26 de març de 2011) és un informàtic que va ser un dels impulsors de les xarxes de commutació de paquets al mateix temps que Donald Davies i Leonard Kleinrock. Nascut a Polònia, la seva família es va traslladar a Boston el 1928. Baran va cursar estudis de diplomatura a la Universitat Drexel, va obtenir la seva llicenciatura en enginyeria a la UCLA el 1959 i va començar a treballar per a la Corporació RAND en aquest mateix any.
Per a l'estratègia de defensa nord-americana era important el desenvolupament d'una xarxa de comunicacions que sobrevisqués a un atac nuclear. Com a solució al problema, Baran va idear els fonaments de les xarxes de commutació de paquets. De manera independent, Donald Davies del Laboratori Nacional de Física del Regne Unit i Leonard Kleinrock al MIT realitzaven estudis similars.
Va morir a la seva casa de Califòrnia als 84 anys per complicacions respiratòries, agreujades per un càncer de pulmó avançat.
Baran també va establir els fonaments d'altres quatre importants tecnologies de xarxes. Va estar involucrat en els orígens de la tecnologia de paquets de veu desenvolupada per StrataCom en la seva predecessora Packet Technologies. Aquesta tecnologia donaria lloc al primer producte ATM. També va tenir a veure amb la tecnologia de mòdems multitons desenvolupada per Telebit, que va ser una de les arrels del multiplexació per divisió ortogonal de freqüències que s'usa en els mòdems DSL.
Així mateix, Paul va fundar Metricom, la primera companyia d'Internet sense cables que va desplegar el primer sistema de xarxa sense fil i Com21, una de les primeres companyies de cable. En tots els casos, Baran va proporcionar idees pioneres que després serien portades més enllà dels inicis per altres grups de desenvolupament.
Va estendre el seu treball en commutació de paquets a la teoria de l'espectre sense fil i va desenvolupar el que va anomenar «regles de guarderia» (de l'anglès, kindergarten rules) per a l'ús de l'espectre sense fil. A més d'aportar aquestes innovacions en l'àmbit de les xarxes, també se'l considera l'inventor del detector de metalls que s'usa als aeroports.

## Referències

* ↑ «Muere Paul Baran, uno de los "padres" de Internet» (en castellà). Europa Press, 28-03-2011. [Consulta: 3 febrer 2019].
* ↑ «Internet pioneer Paul Baran dies» (en anglès). BBC News, 28-03-2011.
* ↑ Dalakov, Georgi. «Paul Baran» (en anglès). History of Computers. Arxivat de l'original el 11 d’abril 2011. [Consulta: 3 febrer 2019].
* ↑ Hafner, Katie; Lyon, Matthew. Where wizards stay up late : the origins of the Internet. 1a Touchstone. Nova York: Simon and Schuster, 1996, p. 54. ISBN 0-684-81201-0.

## Vegeu també

* Packet radio
* TCP/IP
* Arpanet

## Enllaços externs

* Pàgina sobre Paul Baran
* Paul Baran, On Distributed Communications, 1964 (en anglès)
* entrada en ibiblio.org (anglès)
# Pocadicnemis

Pocadicnemis és un gènere d' aranyes araneomorfes de lasubfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae . Es pot trobar a la zona holàrtica.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Pocadicnemis americana Millidge, 1976
* Pocadicnemis carpatica (Chyzer, 1894)
* Pocadicnemis desioi Caporiacco, 1935
* Pocadicnemis jacksoni Millidge, 1976
* Pocadicnemis juncea Locket & Millidge, 1953
* Pocadicnemis occidentalis Millidge, 1976
* Pocadicnemis pumila (Blackwall, 1841)

## Referències

* ↑ Platnick, 2011 : The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)