OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Wendell B. Harris Jr.

Wendell B. Harris Jr. (nascut el 5 de març de 1954), és un cineasta i actor nord-americà format a Juilliard i Interlochen.

## Carrera

És conegut com l'escriptor, director i actor principal de Chameleon Street, que va guanyar el Gran Premi Dramàtic del Jurat al Festival de Cinema de Sundance de 1990.
Harris i Prismatic Images van produir una sèrie de ràdio titulada Black Biography, que mostrava icones negres de les esferes de l'art, la història i la política. Va aparèixer com a actor a les pel·lícules Out of Sight (1998) i Road Trip (2000). Harris està actualment en postproducció del proper documental Arbiter Roswell, un projecte de 14 anys que narra la relació entre l'opinió pública, els mitjans de comunicació i el complex militar-industrial.

## Filmografia

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 1986 | Colette Vignette | | Director |
| 1989 | Chameleon Street | William Douglas Street | No acreditat També director i guionista |
| 1998 | Out of Sight | Daniel Burdon | |
| 2000 | Road Trip | Professor Anderson | |

## Premis i nominacions

| Any | Premi | Categoria | Obra nominada | Resultat |
| 1990 | Festival de Cinema de Sundance | Gran Premi Dramàtic del Jurat | Chameleon Street | Guanyador |
| 1992 | Premis Independent Spirit | Millor primera pel·lícula | Chameleon Street | Nominat |

## Referències

* ↑ Brody, Richard (September 22, 2021). «"Chameleon Street," an overlooked masterwork that's also a cautionary tale about Hollywood». The New Yorker. Consulta: 23 December 2022.
* ↑ James, Caryn «After Pizza an Polite Squabbling, a Film Wins». New York Times, 29-01-1990 [Consulta: 2 maig 2010].
* ↑ «1990 Sundance Film Festival». sundance.org. [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ «Wendell B. Harris Jr.'s Top 10» (en anglès). The Criterion Collection, 02-11-2021.
* ↑ «'Chameleon' director Wendell B. Harris Jr. of Flint shines again at Sundance». Booth Newspapers. Mlive.com, 13-02-2009. [Consulta: 1r novembre 2010].
# Belmopan FC

El Belmopan Bandits Football Sporting Club és un club de Belize de futbol de la ciutat de Belmopan.

## Palmarès

* Lliga Premier de Belize de futbol:
** 2012 (O), 2013 (O), 2014 (C), 2014 (O), 2016 (C), 2017(O), 2017 (C), 2018 (O), 2018 (C)

## Referències

* ↑ «Premier League of Belize kicks off this weekend». Amandala Online, 03-02-2012 [Consulta: 4 febrer 2012].
* ↑ Belmopan Bandits
* ↑ «Premier League of Belize». RSSSF. [Consulta: 1r octubre 2011].
# Turquestan Afganès

El Turquestan Afganès és un territori que inclou les províncies de la part sud de la conca de l'Oxus que pertanyien a l'emir de l'Afganistan. Sovint s'hi incloïa el Badakhxan pe, peròalment no en formava part. El nom fou començat a utilitzar al final del segle xix i començament del segle xx. La cort afganesa designava a la zona com a vilayat de Balkh, però a partir del segle xix el nom de Turkistan es va generalitzar. La progressió russa va alarmar als britànics que van considerar que el nom podia reforçar les pretensions russes sobre el Gran Turquestan i el 1869 Sir Henry Rawlinson en un memoràndum va recomanar modificar el nom a Turquestan Afganès (Afghan Turkistan) en oposició al Turquestan Rus al nord de l'Amudarià. El riu Amudarià formava el límit nord entre el punt on rebia al Kokcha i el lloc de Khoja Saleh. El sud estava delimitat per muntanyes (Hindu Kush, Koh-i-Baba, Koh-i-Sidh, Koh-i-Safed i Tirband-i-Turkistan). El territori inclou els Budes de Bamian, destruïts pels talibans i les ruïnes de la ciutat medieval de Bamian destruïdes per Genguis Kan; el fortí de Sayyidabad, les coves de Haibak amb estàtues budistes; i les ruïnes de Zohak.
Els rius principals eren l'Aksarai i el seu afluent el riu Kunduz, el riu Khulm, el Delias o riu Balkh, el Sir-i-Pulab, el Sangalak i el Murghab. La comarca principal era la província de Balkh; la ciutat de Balkh (l'antiga Bactra) fou la capital dels territoris afganesos al Turquestan fins al 1858 quan Muhammad Afzal kan, governador per compte del seu pare Dost Muhammad, la va traslladar a Takhtapul, una posició fortificada a uns 15 km a l'est. La població s'estimava el 1881 en 642.000 persones incloent el Badakhshan (pel que s'estimaven 55.000). La població era en majoria uzbeka, turcmana i tadjik. Les ciutats principals eren Akcha, Maimana, Haibak, Mazar-i-Sharif, Shibarghan, Sar-i-Pul, Andkhui i Khanabad.
El poder local més important de la zona amb la descomposició del kanat dels xibànides, foren el kataghans de Kunduz; el kataghan Muhammad Murad Beg (1815-vers 1842) va governar fins i tot a Kolab més enllà de l'Oxus, i al sud d'aquest riu fins prop de Balkh a un costat i del Pamir a l'altra. Balkh i Khulm (Tashkurgan) foren ocupades pels afganesos el 1850; el 1855 dominaven també Akcha i els quatre kanats occidentals (Sar-i Pol, Shibargan o Shibarkhan, Andkhoi, i Maimana); el 1859 van conquerir Kunduz; estaven a punt de conquerir Badakhshan quan l'emir va acceptar pagar tribut i fer homenatge a l'emir de Kabul.

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text de la Imperial Gazetteer of India, Oxford, Clarendon Press, 1908-1931
# Cooperativa de la Colònia Güell

La Cooperativa de la Colònia Güell és un edifici inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

Un dels elements més notables en totes les colònies industrials de finals del segle xx era la cooperativa, un dels dos eixos de la vida domèstica. Per tant, era lògic que a l'hora de projectar-lo s'hi volgués donar el relleu adequat, tant per dimensions com en la part tocant a l'estètica externa i funcionalitat. Aquest és un edifici que sense perdre la línia arquitectònica dominant a la Colònia Güell destaca per la seva alçada i l'harmoniosa decoració del maó vist.
Als anys 1980 feia les funcions de magatzem i comerç d'alimentació i el primer pis de local social. Actualment, acull l'Oficina d'Informació i l'exposició permanent de la Colònia, on destaca una reproducció de la maqueta estereostàtica de l'església ideada per Gaudí.

## Descripció

Es tracta d'un edifici que es mou entre la tendència historicista i el modernisme industrial, de planta rectangular amb un petit pati interior. Té dues plantes i unes golfes simulades. Els materials són els tradicionals del modernisme, maó arrebossat i vist, teula àrab, combinen bé amb els balcons del primer pis i l'ampla sanefa sota el ràfec que li donen un aire neomedieval. A la planta baixa, a la part que fa magatzem hi té algunes finestres tapiades. Tota la planta noble fa les funcions de local social. Cal destacar el ritme de balcons i finestres del primer pis, en harmonia amb les portes i finestres dels baixos.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cooperativa de la Colònia Güell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Colònia Güell: Cooperativa». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Colònia Güell: Cooperativa». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Muqali

Muqali o Muquli fou un dels grans generals de Genguis Kan.
Se l'esmenta per primer cop vers el 1196 quan era cap de la tribu dels djelair. Abans del 1200, en la guerra entre els kerait i els naiman, aquestos van envair el país kerait, i Djagambu (germà de Wang khan) i Ilqa Sangun (fill de Wang) van haver de fugir. Wang va cridar en ajut al seu vassall, el kan dels mongols propis, Genguis Kan, que li va enviar als seus "quatre gran guerrers" (dorben kulu'ud) és a dir a Bo'ortchu, Muqali, Boroqul i Tchila'un, que van salvar al darrer moment a Sangun, van expulsar els naiman de les terres kerait i van recuperar el bestiar agafat pels naiman.
Fou després sota l'imperi (1206) el cap de l'exèrcit de l'ala esquerra (djegün gar o djun gar = mà esquerra) que se situava a la part oriental dels territoris de Genguis Kan.
El 1215 Genguis Kan va deixar la campanya de la Xina, on va deixar alguns generals al país, però va retirar les tropes per portar-les al Turquestan, i l'exèrcit que va quedar a territori Jin només va poder fer atacs parcials, que van afectar progressivament al regne però no li donaven el cop de gràcia. El principal general que va restar a territori Jin fou Muqali, però amb forces reduïdes (uns 23.000 homes i uns 20000 auxiliars indígenes). El 1216 el general Samuqa va separar el Shensi i el Honan per l'ocupació de Tong-kuan que dominava la vall del riu Groc; però fou una conquesta temporal, ja que els Jin després la van recuperar com van fer amb la major part dels seus antics territoris excepte Pequín.
Llavors Muqali va agafar la direcció de les operacions i en una campanya de set anys (1217-1223) en els que va aconseguir reduir altre cop als Jin al Honan; el 1217 es va apoderar de Ta-ming a Hopei, fortalesa que havia resistit al mateix Genguis Kan; el 1218 va ocupar les capitals dels Shensi, Tai-yuan i Ping-yang; el 1220, fou reconquerida Ta-ming, que probablement havien perdut el 1219 o abans, i conquerida la capital del Shantung, Tsinan; aquest mateix any 1220 un dels seus lloctinents va ocupar Tchang-to, al nord del riu Groc; el 1221 foren conquerides diverses ciutats del nord del Shensi con Pao-ngan i Fu Tcheu; el 1222 dominava Chang'an, l'antiga capital del Shensi; el 1223 va reconquerir Ho Tchong (moderna Pu tchetou), a l'angle sud-oest del Shansi a un colze del riu Groc, que els mongols ja havien conquerit abans però els Jin havien recuperat en un atac sorpresa. En aquesta darrera operació va morir Muqali.
Després de la mort del general els Jin van recuperar Ho Tchong i la lluita en aquesta zona, farcida de petites fortaleses, va esdevenir una inacabable guerra de setges.

## Notes

* ↑ Barthold dona la xifra total de 62.000
* ↑ un bagadur de la tribu dels saldji'ut
* ↑ Yuanshi, traduït per Krause
* ↑ però la conquesta degué ser efímera perquè el 1220 la fortalesa va haver de ser conquerida altre cop
# Ignacio Oleart Comellas

Ignacio Oleart Comellas (Barcelona, 1944 - 20 de juliol de 2022) va ser un polític català, diputat al Parlament de Catalunya en la IV Legislatura.
Treballà com a graduat social i fou alcalde d'Esparreguera del 1972 al 1978. El 1982 ingressà a Aliança Popular, amb la que fou candidat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984, però no fou escollit.
Posteriorment va ser cap local del Partit Popular a Esparreguera i al Baix Llobregat. Va ser vicepresident de la Comissió de Control Parlamentari de l'Actuació de la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió i de les Empreses Filials del Parlament de Catalunya.
El 1992 fou escollit secretari provincial de política municipal del PP. Fou elegit diputat en les eleccions al Parlament de Catalunya de 1995. Posteriorment, abandonà el PP i després de les eleccions municipals espanyoles de 2007 i 2011 va ser regidor d'Esparreguera per AIESPA (Alternativa Independent d'Esparreguera).

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la V Legislatura p. 185
* ↑ L'alcalde de CiU no utilitza els mateixos paràmetres per a tots els membres de la corporació Arxivat 2015-07-09 a Wayback Machine. al web d'ICV d'Esparraguera
* ↑ Acomiadaments Can Comelles a YouTube

## Enllaços externs

* Diputats al Parlament de Catalunya a La Vanguardia, 21/11/1995
# Yorkshire (Nova York)

Yorkshire és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.403 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Yorkshire tenia 1.403 habitants, 611 habitatges, i 378 famílies. La densitat de població era de 292,8 habitants per km².
Dels 611 habitatges en un 28,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,3% hi vivien parelles casades, en un 9,2% dones solteres, i en un 38,1% no eren unitats familiars. En el 30,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 16,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.240 $ i la renda mediana per família de 31.694 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.694 $ mentre que les dones 25.050 $. La renda per capita de la població era de 15.396 $. Entorn del 9,1% de les famílies i el 16,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Yorkshire». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Yorkshire». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Junction City (Missouri)

Junction City és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 319 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Junction City tenia 319 habitants, 158 habitatges, i 73 famílies. La densitat de població era de 342,1 habitants per km².
Dels 158 habitatges en un 23,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 32,3% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 53,2% no eren unitats familiars. En el 48,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 27,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,02 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 24,1% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 21,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 15.833 $ i la renda mediana per família de 21.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.417 $ mentre que les dones 8.500 $. La renda per capita de la població era d'11.561 $. Entorn del 30,1% de les famílies i el 37,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Junction City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Junction City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Tahuata

Tahuata és una illa de les Marqueses, al grup sud de l'arxipèlag, a 3 km al sud d'Hiva Oa. També és un municipi de la Polinèsia francesa.

## Geografia

Tahuata és la més petita de les illes habitades de les Marqueses, amb una superfície de 61 km². És molt muntanyosa, amb profundes valls i penya-segats. L'altitud màxima és al mont Amatea de 1050 m. El relleu accidentat no permet construir-hi una pista d'aterratge i les comunicacions són via marítima des de l'illa veïna d'Hiva Oa, separada pel canal de Bordelais de 3 km d'ample i uns corrents de 20 nusos.
Tenia 595 habitants el 2022, una pèrdua 75 habitants des de 2007 La vila principal és Vaitahu, seu administratiu del municipi. L'activitat principal és l'agricultura i l'artesania.

## Història

Les restes arqueològiques indiquen que Tahuata era habitada pels polinesis ja al segle iii. En l'època preeuropea era considerada una dependència d'Hiva Oa.
Vaitahu va ser el lloc dels primers contactes de les Marqueses amb els europeus. El 1595 hi va desembarcar Álvaro de Mendaña. Va ser aquí que anomenà l'arxipèlag «les Marqueses de Mendoza», i l'illa Santa Cristina. Una sèrie de malentesos va provocar la massacre de 200 víctimes. L'anglès James Cook hi arribà el 1774, i el francès Dupetit-Thouars, el 1842, va proclamar a Vaitahu l'annexió de les Marqueses a França. Posteriorment s'hi va edificar la primera església de les illes.

## Referències

* ↑ «Tahuata». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Pellet, Laurent. «Fiche géographique - Commune - Tahuata» (pdf) (en francès). Points Référence de la Polynésie française. Institut de la statistique de la Polynésie Française, 2022. [Consulta: 9 juny 2024].
* ↑ Olano Pastor, Manuel I. «Álvaro de Mendaña y Neira» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 9 juny 2024].
* ↑ Salmond, Anne. Aphrodite's island: the European discovery of Tahiti (en anglès). Berkeley, Calif: University of California Press, 2010, p. 297-299. ISBN 978-0-520-26114-3.
* ↑ Philibert de Fontanès, Christophe-Anne; Prigent, Christiane. Dupetit-Thouars: sur les traces du contre-amiral Abel Dupetit-Thouars les îles Marquises en 1842 (en francès). París: Riveneuve éd, 2010, p. 228. ISBN 978-2-36013-010-8.
# Volteig

El volteig és un esport eqüestre. Aquesta disciplina destaca sobretot per la seva dificultat, ja que consisteix en la realització d'una sèrie d'exercicis gimnàstics que el genet ha de practicar sobre el cavall mentre aquest està en moviment. El cavall treballa en un cercle de 20 m de diàmetre en una pista de sorra sota el control d'una persona situada al mig que el domina per mitjà d'una corda.
El volteig és una de les últimes disciplines incorporades dins de la Federació Eqüestre Internacional. Els concursos es realitzen en forma de grup (6 a 8 voltejadors), doble o individual. En les tres categories els participants han de presentar exercicis obligatoris i una coreografia amb exercicis de creació lliure. Les tombarelles, d'un, de dos o tres, actuen al compàs d'una música. Execució, harmonia amb el cavall, projecció artística, originalitat, són alguns dels punts determinants per a l'avaluació dels jutges. Aquesta disciplina es pot considerar la gimnàstica rítmica de l'hípica. (Un dels millors clubs de volteig és el club volteig spirit, que es practica a Tordera)

## Història

Aquesta disciplina és una derivació d'antigues pràctiques eqüestres relacionades amb l'àmbit militar. Des dels mongols comandats per Genguis Kan fins a les últimes Escoles Militars de Cavalleria, l'acrobàcia a cavall ha constituït una forma d'entrenament per afrontar de la millor forma els combats més durs durant les guerres. Com a esport, els antecedents es remunten a l'antiga Roma, quan al costat de curses de cavalls i de carruatges, arcuació, llançament de javelina, esgrima i boxa, es practicaven coreografies acrobàtiques sobre cavalls a ple galop que constituïen el programa educacional i d'esbarjo dels joves romans d'alt nivell social.

## Participants

* Els volteadors: són responsables no solament de si mateixos, sinó també dels seus companys i del cavall.
* Els conductors de corda: són els especialistes que manegen el cavall.
* Els cavalls: han de ser submisos i tenir un galop amb ritme.
# Maria Antònia Peralba Pellicer

Maria Antònia Peralba Pellicer és una metgessa de Coll de Nargó que ha treballat durant 40 anys com a metgessa d'atenció primària al món rural, 35 dels quals al seu poble. Va començar treballant al CAP Oliana. Ha lluitat sempre per mantenir els serveis als pobles. El 2024 va rebre la Creu de Sant Jordi "per la seva professionalitat i empenta" i la seva defensa de l'atenció mèdica al món rural.

## Referències

* 1 2 Pirineus, Viure als. «La metgessa de Coll de Nargó Maria Antònia Peralba ha rebut la Creu de Sant Jordi de mans del president de la Generalitat», 23-12-2024. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Maria Antònia Peralba Pellicer, metgessa d'atenció primària de l’ICS, rep la Creu de Sant Jordi 2024». [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ «Dos médicos y una farmacéutica, distinguidos con la Creu de Sant Jordi 2024» (en castellà), 03-12-2024. [Consulta: 18 març 2025].
* ↑ Redacció. «Creu de Sant Jordi per a Maria Antònia Peralba Pellicer, 35 anys metgessa a Coll de Nargó», 03-12-2024. [Consulta: 18 març 2025].
# Landrum

Landrum és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 2.472 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Landrum tenia 2.472 habitants, 1.040 habitatges i 691 famílies. La densitat de població era de 406,1 habitants/km².
Dels 1.040 habitatges en un 28,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,1% hi vivien parelles casades, en un 14,8% dones solteres, i en un 33,5% no eren unitats familiars. En el 30,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 18,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.583 $ i la renda mediana per família de 40.347 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.375 $ mentre que les dones 20.784 $. La renda per capita de la població era de 14.259 $. Entorn del 10,4% de les famílies i el 15% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Landrum». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Landrum». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bayshore

Bayshore és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2007 tenia 2.974 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bayshore tenia 2.512 habitants, 967 habitatges i 772 famílies. La densitat de població era de 270,2 habitants per km².
Dels 967 habitatges en un 35,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 72,6% hi vivien parelles casades, en un 5,1% dones solteres, i en un 20,1% no eren unitats familiars. En el 16,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 4,3% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 31% de 45 a 60 i un 8,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 63.869 $ i la renda mediana per família de 71.815 $. Els homes tenien una renda mediana de 49.286 $ mentre que les dones 32.442 $. La renda per capita de la població era de 24.837 $. Entorn de l'1,9% de les famílies i el 2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bayshore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bayshore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].