OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tocomotxo

El tocomotxo és una estafa tradicional. L'estafa sol desenvolupar-se en llocs de trànsit on una persona aborda a la víctima manifestant tenir un bitllet de loteria premiat i que per alguna causa no pot cobrar. L'estafador ofereix a la víctima vendre-li el bitllet per menys diners del que correspon al premi.

## Funcionament

Normalment al·legarà motius convincents per a explicar la seva impossibilitat de cobrar el premi. Ser un estranger en situació irregular, estar en un procés de divorci i no voler compartir el premi amb la seva ex parella o haver de sortir de viatge amb urgència són algunes de les excuses més recurrents. Per a donar major credibilitat a l'estafa, irromprà un segon estafador (ganxo) que sol afirmar l'autenticitat del premi exhibint un llistat de bitllets premiats en un periòdic o comprovant el número en el telèfon mòbil. Quan la víctima compra el bitllet premiat i el cobrarà a la finestreta de l'administració de loteria comprova que el bitllet de loteria és fals, o no està premiat.
Entorn de la venda de Loteria i al posterior cobrament de premis, existeixen diverses modalitats d'estafes i estafes a les quals convé estar alertats.
L'època més propícia per a aquesta mena d'estafes és en els dies posteriors al Sorteig de Loteria de Nadal.

## Vegeu també

* Estafa de l'estampeta

## Notes

* 1 2 Soler, Tura. «El tocomotxo: estafats per l'avarícia». El Punt Avui, 27-08-2023. [Consulta: 27 agost 2023].
* ↑ Página de la Guardia Civil, consejos para no ser timado con el Timo del tocomocho https://www.guardiacivil.es/es/servicios/consejos/estafa.html
* ↑ «Els Mossos d'Esquadra resolen quatre estafes del tipus tocomotxo a l'àrea de Barcelona». [Consulta: 25 juliol 2022].
* ↑ «Alerta: Timos y Estafas con la Lotería» (en castellà). Arxivat de l'original el 2021-09-16. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Uelvesbüll

Uelvesbüll (danès Ylvesbøl) és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Nordsee-Treene, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 10 kilòmetres de Husum. El 31 de desembre del 2023 tenia 294 habitants.
És un de mants municipis o llogarets del nord de Slesvig-Holstein amb el sufix -büll en el nom, que és d'origen danès -bøl i que significa ‘casa, habitatge’, la primera part en aquest cas significa ‘nou’. Solen ser assentaments nous que al segle x és van crear a partir d'un poble veí més antic.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ Timmermann, Ulf. «Nordfriesische Ortsnamen [Topònims en frisó septentrional]». A: Munske, Horst Haider. Handbuch des Friesischen (en alemany). Tübingen: M. Niemeyer, 2001, p. 144. ISBN 978-3-484-73048-9.
* ↑ Kok, Johannes. Det Danske folkesprog i Sønderjylland: Forklaret af Oldnordisk, Gammeldansk og de nynordiske Sprog og Sprogarter [El vernacle danès al sud de Jutlàndia: explicat pel nòrdic antic, el danès antic i les llengües i dialectes nòrdics] (facsímil en línia) (en danès). 2. Copenhaguen: Gyldendal, 1867, p. 293.
* ↑ Hamer, Berthold. Topographie der Landschaft Angeln. Husum: Husum Druck- und Verlagsgesellschaft, 1994, p. 25. ISBN 978-3-88042-705-1.

## Enllaços externs

* Uelvesbüll - Lloc web oficial
# Fàbrica Dotres, Clavé i Fabra

La Fàbrica Dotres, Clavé i Fabra era un conjunt d'edificis situat als carrers de les Carretes, 66-76, Sant Pau, 116 i Reina Amàlia, 39, del que només es conserva la façana a aquests dos darrers, catalogada com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Referències

* ↑ «Antiga fàbrica Clavé i Fabra». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.

## Vegeu també

* Casa Miquel Clavé
# Atlanta (Nebraska)

Atlanta és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 130 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Atlanta tenia 130 habitants, 53 habitatges, i 34 famílies. La densitat de població era de 218,2 habitants per km².
Dels 53 habitatges en un 34% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,6% hi vivien parelles casades, en un 5,7% dones solteres, i en un 35,8% no eren unitats familiars. En el 28,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 33,1% entre 25 i 44, un 23,8% de 45 a 60 i un 8,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.708 $ i la renda mediana per família de 36.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 14.821 $. La renda per capita de la població era de 14.469 $. Aproximadament el 12,1% de les famílies i el 9,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Atlanta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Atlanta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Vàrdar

El Vàrdar (en macedònic: Вардар; grec antic: Αξιός, llatí: Axius) és un riu de Macedònia del Nord i de Grècia. És el riu més llarg de Macedònia amb 388 km.
El Vàrdar neix a Vrutok a les muntanyes Šar, a pocs kilòmetres al nord de Gostivar, a Macedònia del Nord. Passa per Skopje i després arriba a Grècia septentrional fins a desaiguar al golf Termaic, a l'oest de Tessalònica, a la Macedònia grega. La part grega del riu mesura 87 km. El riu dona el seu nom al vent vardharis o vardarec, que bufa al llarg de la vall del Vàrdar i aporta un aire fred a la regió de Tessalònica. El Vàrdar dona també el seu nom a un club de futbol (FK Vardar Skopje).
Històricament era al regne de Macedònia on formava el límit entre la Bòtia i Migdònia; naixia a les muntanyes de l'Escardos, prop d'Escòpia, i desaiguava al golf Termaic, a Calastra. El seu nom grec, Àxios, va originar l'antiga ciutat d'Axiòpolis.
Vers 1387 la vall del Vàrdar va caure en mans dels otomans que per aquest any van conquerir la vila romana d'Orient de Pel·la rebatejada Wardar Yeñidjesi o Yeñidje-yi Wardar. El curs superior del Vàrdar va quedar sota control otomà complet després de la batalla de Kosovo Polje el 1389 (batalla de Kosh-owasi pels otomans). La zona fou colonitzada per un nombre considerable de turcmans d'Anatòlia. Vers 1475 hi havia un sandjak de Wardar amb capital a Karaferye però la part inferior de la vall pertanyia al sandjak de Selanik. Va restar terra otomana fins al 1912 quan es va repartir entre Sèrbia i Grècia, situació confirmada pel tractat de Londres de 1913. Després de 1920 la part sèrbia fou part del Regne dels Serbis, Croats i Eslovens (1929 rebatejat Iugoslàvia), i després de la Segona Guerra Mundial de la república socialista federada de Macedònia dins la república socialista de Iugoslàvia; Macedònia del Nord es va fer independent el 1991.

## Afluents principals

* Per l'esquerra:
** Lepenac
* Per la dreta:
** Tsrna

## Notes

* ↑ La longitud total del riu és de 420 km segons l'Enciclopèdia de l'Islam, XII, 159

## Referències

* Dobrivoje Jovanovski. «Morava – Vardar (Axios) Navigation Route» (en anglès). Danubius, 1993. [Consulta: 8 octubre 2014].
# Bardariotes

Els bardariotes (en grec medieval Βαρδαριῶται "Bardariōtai"), eren un grup ètnic i territorial (probablement d'origen magiar) que van proporcionar, cap al final de l'Imperi Romà d'Orient, un regiment de guàrdies del Palau, als segles xii i xiii.
No es coneix l'origen exacte ni la naturalesa dels bardariotes. El nom es troba per primera vegada al segle x, quan el bisbat dels "bardariotes, per cert turcs" (Βαρδαιωτῶν ἤτοι Τούρκων) es menciona com a existent a la diòcesi de Tessalònica. A mitjans del segle xiv l'escriptor Jordi Codí els anomena "perses" referint-se a la seva ètnia, un arcaisme romà d'Orient per referir-se als "turcs", i recorda que van ser ubicats a la vall del riu Vàrdar per un emperador desconegut. Sembla que en ambdós casos, "turcs" probablement es referia als magiars, anomenats "Tourkoi" a l'Imperi Romà d'Orient durant els segles x i xi. Així doncs, els bardariotes haurien estat magiars assentats a Macedònia durant el segle x, i s'haurien convertit al cristianisme a finals del mateix segle.
Al segle xii, els bardariotes, que ja havien diluït la seva identitat magiar, van ser reclutats a l'exèrcit romà d'Orient i més endavant, a la última part del regnat de Manuel I Comnè (r. 1143-1180), van formar un regiment a part a la guàrdia del Palau imperial. Les seves funcions, almenys durant el període dels Paleòlegs, sembla que eren més les d'una força policial que les d'una unitat militar. Jordi Codí no els cataloga com a membres de la guàrdia, sinó com a personal del Palau, sense armes, i diu que la seva obligació era la de "mantenir l'ordre entre les persones" durant les cerimònies. A diferencia dels soldats armats de la guàrdia varega, només anaven equipats amb un fuet (el manglabion) i un bastó (el dekanikion). Codí també registra que portaven com a distintius uniformes vermells i un barret "persa" anomenat angouroton ("amb forma de cogombre"), i que el fuet, penjat al cinturó, era el seu símbol. Aquesta última referencia ha donat lloc a la hipòtesi que els bardariotes van sorgir com a substituts dels manglabites, una guàrdia personal de l'emperador que també anava armada de fuets. Els manava un primicer, càrrec conegut des de l'any 1166. L'historiador del segle xiii Jordi Acropolita afegeix que els bardariotes acompanyaven l'emperador al seu campament militar quan estava en campanya.

## Referències

* 1 2 3 Kajdan, A.P. (ed.). The Oxford Dictionary of Byzantium. Oxford: Oxford University Press, 1991, p. 2153. ISBN 9780195046526.
* 1 2 3 Bartusis, Mark C. The late Byzantine army: arms and society, 1204-1453. Filadèlfia: University of Pennsylvania Press, 1997, p. 279-280. ISBN 9780812216202.
* ↑ Magdalino, Paul. The empire of Manuel I Komnenos, 1143-1180. Cambridge: Cambridge University Press, 2002, p. 231. ISBN 9780521526531.
* ↑ Macrides, Ruth (ed.). George Akropolites: the history. Oxford; Nova York: Oxford University Press, 2007, p. 310-311. ISBN 9780199210671.
# Dànau

Dànau (en grec antic Δαναός Danaós), segons la mitologia grega, va ser un heroi grec, fill de Belos (Belus) i d'Anquínoe (Anchinoë), i net de Posidó i de Líbia. Fou germà d'Egipte (Aegyptus) i pare de cinquanta filles (les danaides).
El seu pare li va donar el regne de Líbia. Va fugir del país amb les seues cinquanta filles perquè els seus nebots, els cinquanta fills del seu germà Egipte, les demanaven com a esposes, però l'oracle l'havia advertit que un gendre seu el mataria. Va marxar després d'haver construït una nau amb cinquanta bancs de remers, aconsellat per Atena.
Arribà a Argos després d'una curta estada a Rodes amb les seves filles, que haurien edificat un temple a Atena Líndia. A Argos Gelanor n'era el rei. Alguns autors diuen que Gelanor va cedir espontàniament el poder a Dànau, i altres que Dànau va obtenir el reialme després d'una llarga discussió davant del poble d'Argos que va acabar amb un prodigi. Quan Dànau i Gelanor iniciaven un enfrontament decisiu al trencar l'alba, va sortir del bosc un llop que es va llançar sobre un ramat que passava pel camí. Va saltar sobre un toro, el va dominar i el va matar. Els argius, sorpresos, van considerar que aquell llop vingut de la soletat i lluny dels homes era semblant a Dànau. Van creure que el que havia passat indicava la voluntat dels déus i van proclamar rei a Dànau. L'heroi va consagrar un temple a Apol·lo Liceu (Apol·lo del llop)
Dànau ensenyà la gent del poble a fer pous i canals i va ser considerat benefactor públic. Els fills d'Egipte, finalment, el van trobar i exigiren casar-se amb les seues filles. Ell hi accedí, però donà instruccions a les filles perquè matessin els respectius marits la nit de noces. Totes el van obeir, menys una, Hipermnestra, i el gendre supervivent, Linceu, el va matar i també a les altres filles, per venjar els germans.
El mite fou tractat per Èsquil en la trilogia de les Danaides, de la qual ens ha pervingut el primer drama: Les suplicants.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 129. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1996. ISBN 8429741461.
# Elk Creek

Elk Creek és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 112 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elk Creek tenia 112 habitants, 48 habitatges, i 32 famílies. La densitat de població era de 332,6 habitants per km².
Dels 48 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 12,5% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,72.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 16,1% de 45 a 60 i un 24,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.250 $ i la renda mediana per família de 30.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.625 $ mentre que les dones 6.667 $. La renda per capita de la població era de 12.606 $. Aproximadament el 12,5% de les famílies i el 13,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elk Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elk Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Carmen Mur Gómez

Carmen Mur Gómez (Barcelona, 1947) és una empresària catalana considerada com una pioneres en el treball temporal a Espanya.
Es va diplomar en administració i direcció d'empreses i també de màrqueting de serveis a Esade. Va començar la seva trajectòria com a secretària d'una escola de secretàries de nom BACOSA. El 1981 va crear una empresa de contractació pionera amb el treball temporal a Espanya, anomenada Teacher's Group. El 1987 Manpower va entrar al capital de la seva empresa. El 1996 va vendre la seva empresa a la multinacional Manpower i s'hi va quedar per gestionar-la. Va ser presidenta executiva i consellera delegada de Manpower a Espanya des del 2009 i l'única vicepresidenta dona a la cúpula de la patronal Foment del Treball. El 2012, després de 25 anys a la companyia, va deixar la presidència executiva de Manpower, que va assumir Raúl Grijalba. Va fer l'organització Impulsió de Negocis per ajudar a créixer petites i mitjanes empreses. El 2017 va fundar una empresa especialitzada en la selecció d'enginyers anomenada Mur&Martí, amb Anna Martí.
El 2009 va rebre el premi "Women Enterpeneurials Challenge" de les cambres de comerç de Barcelona, Nova York i India i la Medalla President Macià de la Generalitat de Catalunya. El 1999 va rebre el premi Woman Together de la Unesco. El 2019 va rebre el premi Creu Casas de l'Institut d'Estudis Catalans "Dones per canviar el món". El 1999 va crear la fundació El Somni dels Nens per fer realitat el somni d'infants amb càncer.

## Referències

* 1 2 3 lainformacion.com. «Carmen Mur deja Manpower después de 25 años y le releva Raúl Grijalba» (en castellà), 28-11-2012. [Consulta: 24 setembre 2020].
* ↑ «“Se buscan perfiles muy digitales y con buena actitud”» (en castellà), 25-06-2020. [Consulta: 24 setembre 2020].
* ↑ «Les 25 catalanes més influents», 08-08-2012. [Consulta: 24 setembre 2020].
* ↑ «Carmen Mur: así se reinventa el negocio de la selección» (en castellà), 09-03-2017. [Consulta: 24 setembre 2020].
* 1 2 «Comité Ejecutivo». [Consulta: 24 setembre 2020].
* ↑ «Carmen Mur, reconocida con el premio Creu Casas del IEC, ‘Mujeres para cambiar el mundo’ – International Women`s Forum Spain» (en espanyol europeu). [Consulta: 24 setembre 2020].
# Najib Mikati

Najib Azmi Mikati (àrab: نجيب ميقاتي, Najīb Mīqātī) (Trípoli, Líban, 24 de novembre de 1955) és un polític libanès, multimilionari i primer ministre del Líban en diverses ocasions.
Anteriorment ja ho havia estat en dues ocasions més: entre el 13 de juny de 2011 i el 15 de febrer de 2014 i entre abril i juliol de 2005, en un govern de transició. El 25 de gener de 2011, Mikati va ser nomenat per servir com a primer ministre per la majoria dels vots en les consultes parlamentàries després de la caiguda del govern libanès de novembre de 2009.
Segons Forbes, el 2023 tenia la fortuna més gran del país amb 2.800 milions de dòlars. El 2019 va ser acusat de diferents càrrecs de corrupció i va ser acusat d'enriquiment il·lícit, i el 2021 va aparèixer a la filtració dels Papers de Pandora, sobre la qual cosa va negar cap conducta irregular. Se'l considera proper al règim sirià i ha dut a terme diferents projectes de telecomunicacions tant a Síria com al Líban.
Fou nomenat primer ministre del Líban en setembre de 2021. fins que Nawaf Salam es va convertir en el nou primer ministre el 8 de febrer de 2025.

## Referències

* ↑ «Lebanon announces new government after delays». reuters.
* ↑ Mughal, Waqar. «Najib Mikati - World,s Richest Arabs 2023» (en anglès). Forbes. [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ «Prosecutor presses charges against Lebanon ex-PM: state media» (en anglès). France 24, 23-10-2019. [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ «Pandora Papers: Lebanon PM Mikati says family wealth legal» (en anglès). Al Jazeera, 05-10-2021. [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ لبناني, علي نور الدين-صحافي. «Meet the Mikati Brothers: The Myanmar Communications Kings | Daraj» (en anglès americà), 05-08-2021. Arxivat de l'original el 2022-04-07. [Consulta: 23 agost 2021].
* ↑ Hubbard, Ben «Lebanon Turns to Billionaire Tycoon to Form Next Government» (en anglès). The New York Times, 26-07-2021. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Chehayeb, Kareem; Sewell, Abby. «War-torn Lebanon forms its first government in over 2 years to end deadlock» (en anglès). Associated Press, 08-02-2025. [Consulta: 18 març 2025].
# Casa Blaudemar

La casa Blaudemar és un edifici d'Arenys de Mar (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una senzilla casa entre mitgeres de planta baixa i un sol pis. A la planta baixa hi ha una gran porta amb arc de mig punt amb unes grans dovelles, sobre d'aquesta hi ha una rajola que posa 1575, l'any de construcció. Al pis tan sols hi ha una finestra, d'estil renaixentista, emmarcada amb pedra. Com a coronament hi ha una petita cornisa. L'amplada de la casa és d'un cos.

## Història

Està molt ben restaurada i avui alberga un comerç. Fou objecte d'un reforma interior, al qual es va conservar tot allò que es podia. Aquesta casa pertany al segle xvi, sobretot pel portal amb arc de mig punt i grans dovelles.

## Referències

* ↑ Montlló i Bolart, Jordi. «Blaudemar. Arenys de Mar». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputáció de Barcelona, 22-12-2022. [Consulta: 18 març 2025].
* 1 2 «Casa Blaudemar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 juliol 2015].
# La Creueta (Cabrils)

La Creueta és una creu de terme de Cabrils (Maresme) situada al carrer de la Creueta, cantonada Pujada de La Creueta.
És una creu de ferro forjat col·locada damunt una peanya granítica de secció hexagonal. Porta les inscripcions: Sta. Creu, INRI i 1895. Ubicada en un lloc estratègic del terme municipal, al mig d'un paratge adequat com espai públic. En aquesta creu es beneeix el terme el dia 3 de maig. Abans des d'aquí es divisava tot el terme. Ara el tapen les cases. L'any 1990 es va remodelar l'espai de La Creueta per la construcció d'habitatges en el seu entorn.

## Referències

* ↑ «La Creueta». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Document RFC

Un document Request for Comments (RFC, en català Document RFC) és un memoràndum sobre noves investigacions i metodologies relacionades amb les tecnologies d'Internet.
La sigla RFC prové de l'anglès request for comments (demanda de comentaris), expressió que té l'origen en el vocabulari militar dels Estats Units. En informàtica correspon a una proposta de millora d'Internet per a la qual hom demana als possibles interessats que presentin les al·legacions, comentaris o observacions per tal d'arribar a un acord. Des de 1969 fins al 1998, el seu editor fou Jon Postel. Perquè els documents RFC tinguin vigència han de ser aprovades per l'Internet Engineering Task Force (IETF). El primer document RFC 1 va ser publicat el 7 d'abril de 1969.
Els protocols i les seves revisions són especificats en documents RFC. En la viquipèdia, el text RFC seguit d'un nombre crea automàticament un enllaç al document original.

## Referències

* 1 2 «Document RFC». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Document RFC». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Steve Crocker. «RFC 1 Host Software» (en anglès). UCLA, 07-04-1969. [Consulta: 14 febrer 2016].

## Vegeu també

* Punycode
* Internet Engineering Task Force
# Eduard Pujol i Bonell

Eduard Pujol i Bonell (Martorell, 13 d'octubre de 1969) és un periodista i polític català.

## Biografia

Va iniciar la seva trajectòria personal a Ràdio Martorell. Va ser redactor d'esports per a Catalunya Ràdio durant 9 anys, i va col·laborar amb Jordi Basté al programa No ho diguis a ningú de la mateixa emissora (2000-2004). Va treballar també al Futbol Club Barcelona com a director de continguts i al departament de premsa. Va començar a col·laborar a RAC 1 el 2010, i va passar a ser-ne director el 2012, substituint Eugeni Sallent.
El 2017, Pujol va deixar el càrrec per formar part de la candidatura Junts per Catalunya per les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017, on va ocupar el 8è lloc per Barcelona. Fou escollit diputat. Forma part del grup impulsor de la Crida Nacional per la República.

## Referències

* ↑ «Eduard Pujol i Bonell». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Nadia Mata. «El periodista Eduard Pujol pronunciarà la conferència institucional de la diada de Sant Jordi a Vilafranca». RTV Vilafranca, 22-03-2016. [Consulta: 18 novembre 2017].
* 1 2 «Eduard Pujol deixa la direcció de RAC1 per incorporar-se a la llista de Junts per Catalunya». Ara, 17-11-2017 [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ «Junts per Catalunya, la llista del PDECat que liderarà Puigdemont». VilaWeb, 13-11-2017 [Consulta: 13 novembre 2017].
* ↑ Font Ribas, Marc «Qui són i d'on vénen els diputats del nucli dur de Puigdemont». Sentit Crític, 04-02-2018.
* ↑ Esculies, Joan «Opinió | La Crida Nacional, el ‘melting pot’ independentista». El País, 21-07-2018.